Справа №463/2728/26
Провадження №1-кс/463/3066/26
УХВАЛА

24 березня 2026 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000236 від 20.11.2024,

встановив:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся із скаргою та просить скасувати повідомлення про підозру від 12.12.2025 ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000236 від 20.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

12.12.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, а саме перевищенні військовою службовою особою службових повноважень, тобто в умисному вчиненні дій, що виходять за межі наданих цій особі повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, вчиненому в умовах воєнного стану.

В обґрунтування даної скарги покликався на те, що повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_4 12.12.2025, з моменту його вручення минуло більше 2 місяці, однак прокурор з обвинувальним актом до суду досі не звернувся.

Покликається на те, що:

1) на даний момент в матеріалах кримінального провадження наявна інформація про фактичні обставини, які спростовують підозру, повідомлення про яку було вручено ОСОБА_4 12.12.2025;

2) всупереч вимогам ч. 2 ст. 9 та ч. 5 ст. 223 КПК України органи досудового розслідування ігнорують фактичні обставини, які спростовують підозру, і в повідомленні про підозру від 12.12.2025 посилаються тільки на ті обставини, які підтверджують версію сторони обвинувачення;

3) якщо об`єктивному спостерігачу стануть відомі всі обставини, які встановлені в ході досудового розслідування, то його буде неможливо переконати в причетності ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, що свідчить про необґрунтованість підозри і є підставою для її скасування.

Так, вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, ким, коли і на якій підставі було прийнято рішення про віднесення інформації про заплановані закупівлі автомобільної техніки до інформації з обмеженим доступом. З огляду на це, він звернувся до слідчого з клопотання про витребування в порядку ст. 93 КПК України у Адміністрації ДССТ України відомостей про те, хто і коли і на якій підставі прийняв рішення про віднесення відомостей про закупівлю до інформації з обмеженим доступом. Слідчий немотивовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання, хоча потреба у з`ясуванні відповідних обставин, на якій фактично ґрунтується підозра була і залишається очевидною.

Зазначає, що суть підозри, повідомленої ОСОБА_4 полягає у тому, що він діяв з метою забезпечити перемогу в тендері для ТОВ «Спец-Ком-Сервіс» і в якості доказу сторони обвинувачення посилається на факт його спілкування з менеджерами цього підприємства.

У той же час відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про оборонні закупівлі» для планування закупівель товарів, робіт і послуг оборонного призначення та підготовки до проведення закупівель державні замовники можуть проводити маркетингові дослідження ринку товарів, робіт і послуг, попередні ринкові консультації з метою аналізу ринку, у тому числі запитувати та отримувати від суб`єктів господарювання рекомендації та інформацію. Такі рекомендації та інформація можуть використовуватися державним замовником під час підготовки до проведення закупівлі. З урахуванням наведеного, вважає, що підозрюваний ОСОБА_4 не тільки мав право, а й в силу службових повноважень повинен був спілкуватися з службовими особами суб`єктів господарювання, які потенційно могли здійснити постачання автомобільної техніки, яку планувалося закупити.

Так, ОСОБА_4 повідомляв слідчому, що крім переговорів з представниками ТОВ «Спец-Ком-Сервіс», яке торгувало автомобілями марки «МАН» він у серпні-вересні 2024 року також проводив переговори з представниками інших суб`єктів господарювання, які торгували автомобілями інших марок, зокрема «Вольво», «Форд» тощо. Факт проведення ОСОБА_4 переговорів з кількома різними постачальниками автомобілів різних марок спростовує твердження сторони обвинувачення про те, що починаючи з початку вересня 2024 року він діяв саме з метою забезпечити перемогу в тендері для ТОВ «Спец-Ком-Сервіс». Сторона захисту зверталася до слідчого з клопотанням провести огляд телефону ОСОБА_4 , який був вилучений у нього під час обшуку та встановити контактні дані представників іноземних виробників автомобільної техніки, з якими він вів переговори щодо можливості закупівель автомобілів у серпні-вересні 2024 року. Слідчий невмотивовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Звертає увагу слідчого судді, що в основу підозри покладено твердження сторони обвинувачення про те, що інший учасник тендеру ТОВ «Юромаш» мало можливість виконати умови закупівлі і до 20 грудня 2024 року поставити з Китаю 240 автомобілів «Dongfeng». При цьому слідчий не допитував працівників ТОВ «Юромаш», які приймали безпосередню участь у тендері та не перевірив об`єктивну можливість цього підприємства виконати умови закупівлі. У зв`язку з чим сторона захисту зверталася до слідчого з клопотанням про витребування відомостей у Міністерства економіки України та Державної митної служби України, повторно допитати свідка ОСОБА_7 , директора ТОВ «Юромаш» ОСОБА_8 та встановити та допитати інших працівників ТОВ «Юромаш», які брали участь в закупівлі. Слідчий невмотивовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання.

Покликається, що стороною захисту було вчинено дії щодо самостійного збирання доказів та отримано відповідь ДССТ МО України про те, що інформація про заплановану закупівлю 240 автомобілів не відноситься до інформації з обмеженим доступом, а ведення переговорів про можливість поставки вказаної кількості автомобілів входить до службових обов`язків ОСОБА_4 .

Крім цього стверджує, що т.в.о. керівника в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 мав повноваження здійснити закупівлю 320 автомобілів для ДССТ МО України шляхом застосування переговорної процедури. ОСОБА_4 та ОСОБА_9 незнайомі і ніколи не спілкувалися, не підпорядковані один одному по службі.

Просить взяти до уваги, що: 1) враховуючи логістичні умови після початку воєнних дій в 2022 році ТОВ «Юромаш» як представник «Dongfeng» та інші представники китайських виробників об`єктивно не мають можливості здійснювати поставки великих за кількістю партій автомобілів в стислі строки; 2) висновком судово-економічної експертизи від 30.05.2025 було встановлено, що вартість автомобілів МАН, які були поставлені на виконання договору, укладеного за результатами спірної закупівлі відповідає ринковій вартості і сам по собі факт поставки вказаних автомобілів ДССТ МО України не завдав збитків державному бюджету України; 3) висновком спеціаліста-аудитора ОСОБА_10 від 20.12.2025 спростовується твердження сторони обвинувачення про порушення під час проведення спірної закупівлі вимог законодавства та заподіяння збитків державі.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав із підстав, зазначених у скарзі.

Прокурор ОСОБА_5 , слідчий ОСОБА_6 , проти задоволення скарги заперечили з підстав того, що підозра є обґрунтованою, підтвердженою зібраними доказами. Окремо відзначили, що вироки відносно співучасників вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення ОСОБА_11 , ОСОБА_9 набрали законної сили.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали скарги, слідчий суддя дійшла такого висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування суд враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Підстави та порядок повідомлення особі про підозру регламентовано главою 22 КПК України (статті 276 - 279).

Згідно з пунктом 10 частини 1статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави стверджувати те, що під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей 276, 277, 278 КПК України.

Тобто слідчий суддя повинен перевірити дотримання органом досудового розслідування чи дізнання процесуального порядку повідомлення про підозру. А саме: 1) чи в передбачених законом випадках здійснено повідомлення про підозру; 2) чи уповноваженою особою прийняте процесуальне рішення та здійснено вказану процесуальну дію; 3) чи відповідає повідомлення про підозру вимогам ст. 277 КПК України (щодо змісту такого); 4) чи дотримано порядок та строк вручення повідомлення про підозру (ст.278 КПК України); 5) чи дотримано прав особи, якій повідомлено про підозру.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000236 від 20.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. У вказаному кримінальному провадженні 12.12.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, тобто у перевищенні військовою службовою особою службових повноважень, тобто в умисному вчиненні дій, що виходять за межі наданих цій особі повноважень, що спричинило тяжкі наслідки, вчиненому в умовах воєнного стану.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовою службовою особою начальником відділу організації забезпечення та відновлення автомобільної техніки управління озброєння логістики Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, у військовому званні «полковник», діючи умисно, у порушення вимог ст.ст.19, 68 Конституції України, всупереч ст.ст.6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50, 58, 59, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.5 Закону України «Про публічні закупівлі» у період з 30.08.2024 по 15.10.2024 перевищував свої службові повноваження, тобто умисно вчиняв дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, внаслідок чого під час проведення закупівлі за Ідентифікатором UA-2024-09-25-014588-a було визначено переможця ТОВ «Спец-Ком-Сервіс», який надав пропозицію у розмірі 1 511 388 600грн, що на 64 056 100грн вища, ніж пропозиція учасника з найбільш економічно вигідною тендерною пропозицією, що спричинило державі в особі військової частини НОМЕР_1 настання тяжких наслідків.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Повідомлення про підозру один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена у письмовому повідомленні підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і в такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на подальше формулювання обвинувачення.

Сформульована підозра встановлює межі, у яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямованіше реалізовувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Подання скарги на повідомлення про підозру є реалізацією підозрюваним прав, закріплених в КПК України, а саме: пунктом 16 ч. 3 ст. 42 та пунктом 10 частини 1 статті 303. Відповідну скаргу слідчому судді може подати підозрюваний, його захисник або законний представник.

З аналізу положень статей 276-278 КПК України можна виділити три види підстав для скасування повідомлення про підозру:

- неналежний суб`єкт складення та вручення повідомлення про підозру,

- порушення процесуального порядку вручення повідомлення про підозру,

- необґрунтованість підозри (повідомлення про підозру не містить правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статей (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу крім порушення вимог КПК України є грубим порушенням права на захист; аналіз змісту повідомлення про підозру, не містить виклад обставин та обґрунтування, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в можливій причетності особи до вчинення інкримінованого йому злочину кримінального правопорушення; матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б вказували на заподіяння шкоди, на цій підставі повідомлення про підозру є необґрунтованим та підлягає скасуванню).

Із поданої захисником скарги про скасування підозри вбачається, що така подана з мотивів необґрунтованості підозри.

Конструкції пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України передбачає, що повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)». У цьому контексті слідчому судді необхідно з`ясувати, яким є зміст цього стандарту саме з метою повідомлення особі про підозру.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже, застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомлення її про підозру.

У відповідності до положень статті 42 КПК України, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного, обсяг процесуальних прав якого значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), та з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі. Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1 статті 276 КПК закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру, оскільки неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та змагальність сторін.

У разі, коли повідомлення про підозру спричиняє лише виникнення обов`язків підозрюваного, які передбачені пунктами 1 та 3 частини 7 статті 42 КПК України, та не тягне для нього інших обмежень, наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення може досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання), необхідного для виправдання відповідного втручання в права, свободи і законні інтереси людини.

Виходячи із зазначеного, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для мети повідомлення особі про підозру є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній, згідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК України, використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та не зумовлює наділення підозрюваного додатковими правами.

Варто зазначити, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 не спричинило для нього інших обмежень, ніж набуття процесуального статусу підозрюваного, у зв`язку з чим останній набув значно більший обсяг процесуальних прав, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), тому, в даному випадку, «наявність достатніх доказів для підозри» особи у вчиненні кримінального правопорушення досягає мінімального рівня відповідного стандарту доказування.

Враховуючи, що стандарт «достатніх підстав (доказів)» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», для цілей повідомлення особі про підозру, він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Факти, що підтверджують наявність достатніх доказів для підозри, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт «достатніх підстав (доказів)» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.

При цьому, слідчий суддя в ході розгляду скарг на повідомлення про підозру не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а зібрані у кримінальному провадженні на день складення повідомлення про підозру докази були достатніми для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що доводи скарги фактично зводяться до незгоди сторони захисту з кримінально-правовою кваліфікацією діяння, яке інкриміновано ОСОБА_4 , відсутністю в діях останнього обов`язкових елементів складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України. Такі доводи ґрунтуються здебільшого на суб`єктивних судженнях, оцінці та співставленні стороною захисту змісту повідомлення про підозру від 12.12.2025 ОСОБА_4 та диспозиції ст.426-1 КК України. При цьому, сторона захисту акцентує увагу слідчого судді на тих обставинах, оцінка яких на даному етапі досудового розслідування не належить до повноважень слідчого судді при розгляді скарги на відповідне повідомлення про підозру.

Слідчий суддя бере до уваги заперечення прокурора з приводу того, що за своїм змістом повідомлена підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України у тому числі п. 5 та 6 ч. 1 ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення прокурором були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконання в тому, що ОСОБА_4 причетний до вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

З огляду на викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_4 12.12.2025 дає підстави стверджувати, що цей процесуальний документ за своїм змістом та формою у повній мірі відповідає вимогам ст. 277 КПК, а саме містить усі передбачені вказаною статтею відомості (зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 із зазначенням часу, місця їх вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру).

Що ж стосується доводів захисту про те, що зміст повідомлення про підозру та сукупність зібраних у справі доказів не дає достатніх підстав для висновку про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача про існування обґрунтованої підозри у вчиненні особою інкримінованих їй правопорушень, то слідчий суддя на цьому етапі кримінального процесу не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті пред`явленого обвинувачення, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності, достовірності, достатності і допустимості для визнання особи винною чи, навпаки, невинуватою у вчиненні конкретного кримінального правопорушення, правильність кваліфікації її дій, застосування того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, перевагу одних доказів над іншими тощо, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною і достатньою для вручення їй повідомлення про підозру.

Сам факт повідомлення особі про її підозру у вчиненні кримінального правопорушення не є актом обвинувачення цієї особи у вчиненні такого правопорушення, а тому мотиви скарги з приводу необґрунтованості підозри, не впливають на висновки суду щодо обставин повідомлення ОСОБА_4 про його підозру у вчиненні кримінального правопорушення та обставин проведення досудового слідства.

Разом з тим слідчий суддя звертає увагу на те, що на стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри має перевірятися слідчим суддею не з точки розу доведеності вини, а з точки зору того, що після повідомлення особи про її підозру у вчиненні кримінального правопорушення органом досудового слідства дотримуються вимоги кримінального процесуального закону щодо розумних строків проведення досудового слідства та дотримання органом досудового слідства прав та свобод підозрюваної особи під час слідства. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності існування обставин на підтвердження обґрунтованості підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».

У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу».

Резюмуючи, слідчий суддя зазначає, що матеріали кримінального провадження №0000236 від 20.11.2024 підтверджують наявність достатніх підстав (доказів) для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, беручи до уваги, що здійснення правової кваліфікації належить до дискреційних повноважень слідчого/прокурора та не є остаточним на цій стадії кримінального провадження.

Відповідно до ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановлюється ухвала. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

Отже, з`ясувавши обставини справи за скаргою, слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №000236 від 12.12.2025 відмовити.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000236 від 20.11.2024 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено, підписано та проголошено 27 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_12