ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1254/26 Справа № 203/5348/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 03 лютого 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000046 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Руставі Грузія, громадянин Грузії, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 03 лютого 2026 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком 03 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик за ч.1 ст.177 КПК України, який був встановлений раніше та, оцінюючи у сукупності обставини, визначені ст.178 КПК України, суд прийшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків.

Також наголошує, що суддею не було здійснено повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду.

Захисник також зазначає, що критерії для обрання запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеному клопотанні;

- перевірити наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

- враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані cт. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ);

- зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

При розгляді клопотання про обрання або продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".

Вищезазначені обставини суддею не виконані.

Зазначає, що суд при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не врахував наступного:

- відповідно до відомостей обвинувального акту та досліджених письмових доказів будь-яке насильство з боку ОСОБА_8 не застосовувалось;

- розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням, відсутній;

- цивільний позов не заявлений;

- ОСОБА_9 раніше не судимий;

- ОСОБА_10 має постійне місце проживання у місті Дніпро;

- ОСОБА_6 має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Будучі повідомленим про час та дату розгляду справи, прокурор у судове засідання не з`явився, у зв`язку із чим розгляд справи проведено за його відсутності.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Також врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у довготривалого позбавлення волі, враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Щодо ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то обвинуваченому відомі анкетні дані потерпілої та свідків у кримінальному провадженні, а томі не виключені спроби обвинуваченого шляхом погроз, підкупу чи іншим чином здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків з метою перешкоджання їх явки до суду або зміни їх показів, що негативно вплине на стан встановлення усіх обставин кримінального правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Приймаючи до уваги, що тяжкість, характер та суспільний інтерес інкримінованого злочину, схильність обвинуваченого до протиправної поведінки, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не є нівельованим.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, соціальні зв`язки то ці обставини не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, оскільки вказані обставини не виступили стримуючим фактором в протиправній поведінці останнього.

Приймається до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального доходу не має, вчинив інкримінований злочин застосовуючи насильство до потерпілого.

Разом з цим, доводи апеляції сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави, є частково слушними з огляду на таке.

Так, зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 183 КПК України, суддею неповно досліджені обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не було належним чином розглянуто можливість застосування інших (альтеративних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Зі статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в цілому та її 3 пункту слідує, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musucv.Moldova від 06.11.2007, заява №42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

При цьому, при визначенні розміру застави, суд зважує не лише на обсяг повідомленого обвинувачення та можливість настання тяжких наслідків для конкретної особи, однак і виходить з тих позицій Європейського Суду, відповідно до яких визначення суми коштів, яку повинна надати особа, виходячи лише з можливих розмірів збитків, не відповідає статті 5 § 3 Європейської Конвенції. Застава повинна визначатися даними про особу, щодо якої обирається застава, її особистістю, добробутом, іншими ознаками, тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання переховуватися.

Вирішуючи дане питання, враховується, що обвинувачений ОСОБА_6 більше шести місяців перебуває під вартою. Також встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце проживання.

З урахуванням обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_6 , взявши до уваги обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення, сімейний стан обвинуваченого, інші зазначених вище дані про нього, є необхідним і достатнім визначити ОСОБА_6 заставу в межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у 200 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 665 600,00 гривень, оскільки саме такий розмір застави, буде достатнім та в повній мірі гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, в разі її внесення, та не буде завідомо непомірним для нього.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, з огляду на загалом наведене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскаржувана постанова суду скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 03 лютого 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000046 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 квітня 2026 року.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 665 600,00 гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави, звільнити ОСОБА_6 з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, до 03 квітня 2026 року, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця перебування;

- не спілкуватися з підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4