КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/654/2026 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon», апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , з внесеними доповненнями до неї, на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.10.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000487, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2024 року, та повернуто власнику майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний пристрій «Iphone 11 Pro», номер моделі MWC62GH/A, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.10.2025 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000487, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2024 року задовольнити у повному обсягу.

Мотивуючи апеляційні вимоги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що є безумною підставою для скасування судового рішення відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Зауважує, що стороною обвинувачення в судовому засіданні наголошувалось, що вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадження, у зв`язку з тим, що він зберіг на собі сліди злочину та може бути використаний, як доказ факту чи обставин, які досліджуються у кримінальному провадженні.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор вказує, що накладення арешту на мобільний телефон надасть змогу зберегти майно у первісному стані, унеможливить його подальше відчуження та перереєстрацію.

В судове засідання представник чи власник майна не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з внесеними доповненнями до неї, та просив задовольнити її у повному обсягу, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, з внесеними доповненнями до неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000487 від 11.07.2025 року за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування зазначено, що на території України функціонує протиправний механізм передачі матеріальних ресурсів на територію російської федерації, що кваліфікується як пособництво державі-агресору, яке виразилось в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору, збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора.

Зазначено, що громадяни України: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , організували злочинну схему, що полягає у вирощуванні на території своїх фермерських господарств технічної коноплі різних сортів з метою її подальшого збуту на територію російської федерації, використовуючи при цьому для транзиту інші сусідні з нею країни.

Крім того, до протиправної діяльності залучений син ОСОБА_8 - ОСОБА_11 , який обізнаний в правоохоронній та законотворчій діяльності.

До завдань ОСОБА_7 відноситься вирішення правових завдань, що регулюють порядок вирощування, сертифікації та збуту технічної коноплі різних сортів.

Також зазначено, що ОСОБА_12 за допомогою спецслужб рф активно підшуковує ринок збуту технічної коноплі на території рф, а саме в республіці Дагестан, де діють відповідні державні програми.

21.07.2025 року ОСОБА_13 та ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 615 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Крім того, під час досудового розслідування оглянуто мобільний пристрій підозрюваного ОСОБА_14 , який було вилучено під час обшуку 21.07.2025 року, що проведений на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, з метою врятування майна, за адресою: АДРЕСА_2.

Під час огляду телефону, серед іншого, виявлено листування підозрюваного ОСОБА_7 з невстановленими особами, темою яких є обговорення вирішення питань по налагодженню функціонування господарської діяльності підприємств, які попали в категорію ризикових підприємств.

Таким чином, зазначено, що фігуранти справи, використовуючи власні зв`язки, здійснюють вплив на посадових осіб ДПС з метою вирішення питання прийняття рішення щодо невідповідності критеріям ризиковості платників ПДВ щодо наступних підприємств: ПП "ФАСАД" (), ПП "УКРАЇНСЬКА УНІВЕРСАЛЬНА КОМПАНІЯ" (), ПП "РОТРАНС" (), ТОВ "ПРОЕКТБУД" (), ТОВ "ПЕЛЛЕТС ГРУП" (), ПАП "КОМПАНІЯ "СПРИНТ" (), ТОВ "БУДІНДУСТРІЯ ЛС" (), ТОВ "БОН ПЕРСОН" (), ТОВ "АГРОПОСТАЧ ІНВЕСТМЕНТ" (), ТОВ "МП-ДНІПРО" (), ТОВ "МП-КИЇВ" (), ТОВ "МП-ОДЕСА" (), ТОВ "МП-ЦЕНТР" (), ТОВ «ПРИЛУКИЖИТЛОСЕРВІС» ().

До слідчого управління від ГУ «Д» ДЗНД СБ України надійшло повідомлення, в якому йдеться, що за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться речі та документи, що мають значення для досудового розслідування.

08.09.2025 року на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено невідкладний обшук, з метою врятування майна, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний пристрій «Iphone 11 Pro», номер моделі MWC62GH/А, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 .

08.09.2025 року постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_15 вищевказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

16.09.2025 року (клопотання датоване 08.09.2025 року) прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000487, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2024 року, вилученого в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний пристрій «Iphone 11 Pro», номер моделі MWC62GH/А, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_16 , із забороною розпоряджатися та користуватися ним.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.10.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000487, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2024 року, та повернуто власнику майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний пристрій «Iphone 11 Pro», номер моделі MWC62GH/A, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що мобільний телефон, на який оскаржуваною ухвалою не накладено арешт та на який прокурор просить накласти арешт зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з наданих матеріалів не вбачається.

Прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вищевказаний мобільний телефон, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що мобільний пристрій «Iphone 11 Pro», номер моделі MWC62GH/A, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, про що слушно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на мобільний телефон, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора, всупереч доводам апеляційної скарги.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000487, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2024 року, та повернуто власнику майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний пристрій «Iphone 11 Pro», номер моделі MWC62GH/A, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , з внесеними доповненнями до неї, - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4