ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5886/26
провадження № 1-кс/753/822/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2026 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0008833, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 (далі по тексту - ОСОБА_5 , підозрюваний).

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0008833 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В клопотанні зазначено наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 22.05.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період.

У подальшому під час проходження ним служби 26.10.2023 згідно з витягу із наказу командира військової частина НОМЕР_1 (по стройовій частині) №348 від 26.10.2023 солдат ОСОБА_5 був зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 23.10.2023 року №136-РС.

01.11.2023 відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №354 від 01.11.2023 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номером обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

13.04.2024 відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №106 від 13.04.2024 солдата ОСОБА_5 звільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 13.04.2024.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний

стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих

її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який діє по теперішній час.

Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_5 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України № 64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

03.02.2024 солдат ОСОБА_5 вибув на лікування до медичного закладу в. м. Купянськ.

Відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №БР-533/ОТУС/дск від 04.05.2024 особовий склад 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 зайняв визначені позиції на території Сумської області.

Так, напередодні 16.05.2024 у ОСОБА_5 виник кримінально противоправний умисел, спрямований на тимчасове ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

Реалізуючи свій кримінально противоправний умисел ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізацією на особливий період, перебуваючи в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дію чи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без поважних причин та без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 16.05.2024 не зявився вчасно на службу до місця дислокації військової частини НОМЕР_4 у АДРЕСА_3 та до 12.03.2026 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього до поки не був затриманий в порядку ст. 208 КПК України працівниками Дарницького УП ГУНП у м. Києві за адресою м. Київ, вул. О. Кошиця, 3-А.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Клопотання обґрунтоване посиланням на існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду;незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення та недостатністю менш суворих запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, підозрюваний, самовільно залишивши місце несення служби та перебуваючи на власний розсуд протягом близько 2 років, не вживав жодних дій для добровільного повернення до військової частини чи повідомлення про своє місцезнаходження. Ці обставини свідчать про його схильність ухилятися від виконання обов`язків військової служби та реальну небезпеку повторного переховування у разі перебування на волі. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що отримавши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний володітиме інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі у матеріалах кримінального провадження є військовослужбовці, які виявили факт відсутності підозрюваного та брали участь у проведенні службового розслідування. Перебуваючи на волі, підозрюваний може намагатися встановити контакт із ними, схиляти до зміни показань, узгодження позицій або умисного замовчування обставин, що мають істотне значення для кримінального провадження. Таке втручання може відбутися як особисто, так і через інших військовослужбовців, з якими підозрюваний має неформальні зв`язки, у зв`язку з чим останній перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовано тим, що підозрюваний уже вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, та тривалий час ухилявся від служби в умовах воєнного стану, існує реальна небезпека того, що він, перебуваючи на волі, знову самовільно залишить місце несення служби, що може призвести до зриву виконання бойових завдань та негативно вплинути на обороноздатність держави.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний підтримав захисника.

Заслухавши прокурора, захисника, підозрюваного та дослідивши копії матеріалів кримінального провадження, суд встановив такі обставини.

В провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008833 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

12.03.2026 р. о 12 год. 20 хв. ОСОБА_5 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.03.2026 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. (ч.2 ст. 194 КПК України)

Причетність підозрюваного до інкримінованих йому злочинів підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, які містяться у матеріалах досудового розслідування, а саме: повідомленні військової частини, актом службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 , наказами, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, § 88; Erdagoz проти Туреччини, § 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, § 32).

Оцінюючи докази, які обґрунтовують підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, поза розумним сумнівом є достатні підстави вважати, що остання є обґрунтованою.

Враховуючи наведене, наявні підстави вважати, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення.

У разі визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

Вищевказані дані про особу підозрюваного та суворість можливого покарання вказують на існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, ступінь яких є досить високим.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov проти Росії § 140). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov проти Росії, § 183; Lelievre проти Бельгії, § 97; Shabani проти Швейцарії, § 62).

Отже, суд повинен розглянути можливість застосування менш інтрузивних заходів, ніж тримання під вартою (Ambruszkiewicz проти Польщі, § 32).

З урахуванням сукупності встановлених обставин, а саме: вагомості наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення; конкретних обставин, характеру і суспільної небезпечності інкримінованого йому злочину; суворості можливого покарання, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти вищенаведеним ризикам, для забезпечення виконання процесуальних рішень, суд дійшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Згідно ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, та визначаючи розмір застави, суд у відповідності до вимог закону повинен навести аргумент на користь того, що застава саме у такому розмірі спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

Визначаючи відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 слід визначити заставу у співстановленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На погляд слідчого судді, застава у вказаному розмірі буде визначатися саме тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, у випадку ухилення від слідства та суду та/або порушення встановлених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб присікти у підозрюваного бажання сховатися, чинити перешкоди слідству, знищити чи приховати речові докази, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи не виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням підозрюваного на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 днів, тобто до 10.05.2026 року включно.

У разі внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560гривень, на спеціальний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві та надання слідчому документа, що це підтверджує, ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави ОСОБА_5 зобов`язаний прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

На строк до 10.05.2026 року покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорт для виїзду за кордон), інші документи, що дають право на виїзд/в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання ним обов`язків, покладених судом, застава звертається в дохід держави, а до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Строк дії ухвали визначити до 10.05.2026 року, включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Дарницьку спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 13.03.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1