КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

26.02.26 м. Козятин

Слідчий суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого-заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 00000075 від 22.02.2026 р. у відношенні підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Сигнал Козятинського району Вінницької області, одруженої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючої, з середньою освітою, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 345 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2026 року до суду надійшло вказане клопотання, яке обґрунтовано наступним.

22.02.2026 о 08 годині 00 хвилин інспектор роти № 3 взводу № 2 старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , який перебуває на посаді згідно наказу ДПП №112 по о/с від 08.02.2021, посвідчення серії ВНП 022224, спеціальний жетон № 0011168, та поліцейський взводу № 1 роти № 1 сержант поліції ОСОБА_9 , який перебуває на посаді згідно наказу ДПП №750 по о/с від 20.06.2023, посвідчення серії ВНП 018690, спеціальний жетон №0196437, у відповідності до «Розстановки сил та засобів взводу № 1 роти № 2 БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП з 08.00 22.02.2026 до з 20.00 22.02.2026» заступили на чергування по охороні громадського порядку та публічної безпеки на території Козятинської територіальної громади та Самгородоцької об`єднаної територіальної громади у складі екіпажу «Юнкер - 308».

Близько 16 години 35 хвилин того ж дня під час несення служби по охороні громадського порядку та публічної безпеки на території Козятинської територіальної громади по вул. Довженка в м. Козятині Хмільницького району у відповідності до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» проведено перевірку військово-облікових документів у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої установлено, що останній перебуває в активному розшуку як особа, яка ухиляється від мобілізації. На пропозицію прослідувати до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення відомостей військового обліку ОСОБА_10 відмовився та законних вимог працівника поліції не виконав, в зв`язку з чим прийнято було рішення про застосування поліцейськими заходів примусу.

Під час проведення заходів з адміністративного затримання ОСОБА_10 (згідно тексту клопотання) поряд з місцем, де проводилось затримання, перебувала ОСОБА_4 , яка своїми окриками та непристойними висловлюваннями в бік поліцейських, підбурювала інших присутніх до вчинення активних дій з протидії виконання працівниками поліції своїх посадових обов`язків. При цьому, ОСОБА_4 за допомогою відеокамери власного мобільного телефону здійснювала фільмування подій та викрикувала заклики до вчинення насильства та заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу.

В цей час до працівників поліції підійшов ОСОБА_11 , який знаходився поряд та спостерігав за подіями. Підійшовши з-заду до поліцейського сержанта поліції ОСОБА_9 , який в цей час знаходився на землі та проводив заходи до застосування спеціальних засобів відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підбурюваний закликами ОСОБА_4 до вчинення протиправних дій відносно працівників поліції, правою рукою розстебнув кобуру поясного спорядження поліцейського, в якій перебувала табельна вогнепальна зброя поліцейського - пістолет марки ФОРТ-17, споряджений магазином та бойовими патронами, дістав його із кобури і утримуючи зброю в правій руці.

Усвідомлюючи, що вогнепальна зброя працівника поліції перебуває в руках ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом викрику фрази: «Стріляйте в нього, стріляйте, стріляйте!», підбурила ОСОБА_11 до вчинення подальших активних дій, направлених на спричинення тілесних ушкоджень працівникам поліції.

В цей же час поліцейський сержант поліції ОСОБА_9 помітивши, що його зброєю заволоділи, вільною рукою схопився за руку ОСОБА_12 , але останній, протидіючи діям поліцейського, повалився на ОСОБА_9 , тим самим обмеживши його рухи та можливості повернути зброю. ОСОБА_12 , підбурюваний викриками ОСОБА_4 про заподіяння тілесних ушкоджень працівникам поліції, став колінами на ділянку тіла в області грудної клітини поліцейського ОСОБА_9 , тим самим обмеживши його дії та рухи.

Таким чином ОСОБА_4 своїми окриками викликала у ОСОБА_13 рішучість і бажання до вчинення подальших протиправних дій, спрямованих на заподіяння тілесних ушкоджень поліцейському ОСОБА_9 .

Однак поліцейський ОСОБА_9 , протидіючи діям ОСОБА_12 , вирвав табельну вогнепальну зброю з руки останнього та скинув його зі свого тіла на землю.

Продовжуючи вчиняти протиправні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_12 , знаходячись за спиною поліцейського ОСОБА_9 , рукою обхопив його за шию та почав здушувати. Під час цього поліцейський ОСОБА_9 , утримуючи в руці табельну вогнепальну зброю поліцейського - пістолет марки ФОРТ-17, відповідно до ст. 46 ЗУ «Про Національну поліцію», використав вогнепальну зброю для подання сигналу тривоги за для подання сигналу тривоги, при цьому здійснив три постріли в гору, після чого ОСОБА_12 відпустив шию ОСОБА_9 , спричинившм поліцейському ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді гіперімії м`яких тканин шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

23.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 345 КК України.

Обгрунтованість підозри, на думку слідчого, підтверджується: протоколом огляду місця події від 22.02.2026 проведений за місцем вчинення злочину; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом затримання ОСОБА_12 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, в порядку ст. 208 КПК; інформацією про амбулаторне звернення пацієнта в КП «Козятинська ЦРЛ» №381. Слідчий зазначає про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, оскільки існують ризики, передбачені положеннями п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовує тим, що підозрюваний відповідно до ст. 12 КК України обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного нетяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років, а тому розуміючи невідворотність покарання за вчинення нетяжкого злочину може переховуватись. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 обізнана про місце їхньої роботи, а тому, перебуваючи на волі, вона зможе на них незаконно впливати, так як отримає можливості здійснювати на них тиск, з метою їх спонукання шляхом залякування, погроз, вмовляння до дачі неправдивих показань або відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід судового розгляду та його результати. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно неї.

Враховуючи викладене, вважає, що застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним і не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, їй необхідно обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Просить слідчого суддю застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб. Покласти на підозрювану ОСОБА_4 такі обов`язки:1) прибувати до слідчих СВ ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області за першою вимогою; 2) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання; 4) утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками.

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити подане клопотання. Надав пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні.

Підозрювана зазначила, що самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, самостійно утримує їх, заробляє на життя тимчасовими заробітками. В разі застосування до неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту, вона буде позбавлена можливості забезпечення належного утримання дітей. Під час проведення досудового розслідування морального та фізичного тиску на неї не було.

Захисник підтримав позицію підозрюваної та просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думку прокурора щодо поданого клопотання, пояснення підозрюваного, позицію захисника, дослідивши надані матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам ст.184 КПК України і воно отримано підозрюваною 24.02.2026 р. о 14-30 год. з додатками.

23.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 345 КК України.

Вирішуючи подане клопотання по суті, слідчий судді зазначає наступне.

Статтею 181 КПК України визначено поняття запобіжного заходу у виді домашнього арешту, порядок його відбування та контролю за його застосуванням. Так, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби (ч.1). Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.2). Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого (ч.3). Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження (ч.4). Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (ч.5).

Застосування даного запобіжного заходу можливе за одночасного існування чітко визначених умов, таких як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі, наявність ризику або ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до певної особи, з врахуванням її характеризуючи даних, способу життя, наявності чи відсутності попередніх судимостей, тощо.

Щодо наявності обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння, слідчим суддею встановлені наступні фактичні обставини.

Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними доказами:

протоколом огляду місця події від 22.02.2026 проведений за місцем вчинення злочину; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом затримання ОСОБА_12 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, в порядку ст. 208 КПК; інформацією про амбулаторне звернення пацієнта в КП «Козятинська ЦРЛ» №381.

Слідчий суддя вважає достатніми факти та інформацію, надану слідчим на обґрунтування підозри ОСОБА_4 .

Питання щодо наявності чи відсутності в діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, кваліфікації його дій, а також більш вагомі докази причетності до кримінального правопорушення, належність та допустимість цих доказів, можуть бути більш ретельно досліджені в подальшому судом при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні.

Щодо заявлених стороною обвинувачення ризиків та спростовуючи позицію сторони захисту в частині необґрунтованості всіх заявлених ризиків, захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Прокурором доведено, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик обґрунтовується тим, що що підозрюваний відповідно до ст. 12 КК України обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного нетяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років, а тому розуміючи невідворотність покарання за вчинення нетяжкого злочину може переховуватись. Окрім цього, тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до певного терміну позбавлення волі вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі. При цьому, слідчий суддя враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). І хоча підозрювана має сталі соціальні зв`язки, слідчий суддя вважає їх недостатніми для нівелювання ризику її переховування від органу досудового розслідування та суду. З обґрунтуванням вказаного ризику, викладеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя погоджується.

Інші ризики стороною обвинувачення не обґрунтовані належним чином та не доведені.

Натомість, існування навіть одного ризику, визначеного положеннями п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання слідчого судді, свідчить про достатність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу по данному кримінальному провадженню.

Визначаючи вид запобіжного заходу, який підлягає застосуванню, крім наведеного та доведеного стороною обвинувачення ризику, слідчий суддя враховує й дані про особу підозрюваної, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, ОСОБА_14 2013 р.н. та ОСОБА_15 2016 р.н., проживає за рахунок тимчасових заробітків, виховує дітей самостійно (з її слів, що стороною обвинувачення не спростовано), раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, є одруженою, проте з чоловіком, з її слід, не проживають. Даних, які би негативно характеризували підозрювану, слідчому судді не надано.

Згідно положень ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Отже, з огляду на особу підозрюваного, характер вчинення його дій, тяжкість та спосіб вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, а також приймаючи до уваги, що стороною обвинувачення не доведено та в клопотанні взагалі не визначено, неможливості застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, може більш м`який запобіжний захід, ніж домашній арешт, застосування якого до підозрюваного з наведених вище підстав буде невиправданим та надмірно суворим.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи положення ст. 178 КПК України, вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на неї обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. Клопотання слідчого задовольнити частково, з наведених судом обставин та в визначеному обсязі.

Керуючись ст.ст. 176-178, 184, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого-заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 00000075 від 22.02.2026 р. у відношенні підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 345 КК України - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання шляхом покладення на нього зобов`язання виконувати наступні обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду згідно виклику.

Роз`яснити підозрюваному, що вищезазначені зобов`язання застосовуються до нього на строк два місяці, тобто до 26.04.2026 р. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Підозрюваному письмово під розпис повідомити покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання згідно з вимогами ч. 3 ст. 179 КПК України покласти на слідчого заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 2 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: