Справа № 939/746/26
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

23 березня 2026 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , у режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в селищі Бородянці Бучанського району Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001075 від 29 грудня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Острога Рівненської області, громадянина України, який зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2026 року з Київської обласної прокуратури до Бородянського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За ухвалою судді від 04 березня 2026 року підготовче судове засідання було призначено на 23 березня 2026 року на 12-ту годину 30 хвилин.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

29 грудня 2025 року, близько 17-ї години 45 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ГАЗ-33086-74, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по автодорозі М-07, сполученням «Київ-Ковель», у межах Бучанського району Київської області, зі сторони селища Клавдієво-Тарасове в напрямку с. Микуличів, виїхав за межі проїжджої частини, на асфальтоване узбіччя праворуч по ходу свого руху та, продовжуючи рухатися у вибраному напрямку, не врахував дорожню обстановку, належним чином не відреагував на її зміну, внаслідок чого на 41 км + 480 метрів допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по узбіччю у зустрічному напрямку, після чого з місця події поїхав.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних травм тіла, від яких загинув на місці.

Під час руху ОСОБА_4 допустив порушення вимог п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 1.10 «Узбіччя» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме: - п. 1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; - п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; - п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б): бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі; - п. 1.10 «Узбіччя» - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки та стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней).

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 1.10 «Узбіччя» Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , посилаючись на те, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог КПК України, підстав для закриття провадження або внесення подання про визначення підсудності немає, просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта і викликати в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_6 .

Захисник адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечень щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду не висловили.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 погодився з думкою прокурора про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підсудне Бородянському районному суду Київської області, підстав для закриття кримінального провадження не встановлено, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, а тому кримінальне провадження необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

До суду надійшло клопотання прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а тому знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його судом винуватим, обвинувачений, який після скоєння дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події і переховувався до моменту, коли був розшуканий працівниками поліції, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки грубість допущених порушень Правил безпеки дорожнього руху, наслідки, що настали, а також факт залишення місця події, характеризує обвинуваченого як особу схильну до порушень норм поведінки в суспільстві та яка ігнорує встановлені Правила дорожнього руху і норми чинного законодавства. Тому, враховуючи вказані обставини, на думку прокурора, застосування менш суворого запобіжного заходу, не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому засіданні клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Вислухавши думку захисника адвоката ОСОБА_5 , яка заперечувала проти клопотання прокурора та подала клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на особисте зобов`язання, думку обвинуваченого ОСОБА_4 , який підтримав позицію захисника та просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання, думку представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , який щодо клопотань прокурора та сторони захисту поклався на розсуд суду, думку прокурора ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

За ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 грудня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 лютого 2026 року (включно).

За ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2026 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2026 року (включно).

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

1)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

2)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

3)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

4)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Враховуючи поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди та залишення ним місця події, суд погоджується із наявністю ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки тяжкість очікуваного покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , може спонукати його до ухилення від суду.

Посилання ж на те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення є неконкретизованим та необґрунтованим, з огляду на обставини, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, те, що ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також з огляду на те, що він хоча й обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, водночас такий злочин є необережним.

Отже, оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди та залишення ним місця події, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах двох місяців.

За наведених обставин і підстав для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини.

Потерпіла ОСОБА_9 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_10 , пред`явила до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні мережі» цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 1 500 000 гривень і витрат на утримання дитини в розмірі 485 792 гривні.

Керуючись ст. 31, 176, 177, 178, 183, 197, 199, 314, 315, 316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до судового розгляду на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду Київської області на 30 березня 2026 року на 10 годину 30 хвилин.

Кримінальне провадження розглянути суддею одноособово.

Цивільний позов ОСОБА_8 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_10 , прийняти до розгляду.

Визнати ОСОБА_8 цивільним позивачем, а Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі» цивільним відповідачем.

В судове засідання викликати прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 .

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 21 травня 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення лише в частині обрання запобіжного заходу, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії ухвали суду.

СуддяОСОБА_11