УХВАЛА

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 755/12332/24

провадження № 51-889ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року,

встановив:

Захисник звернувся до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення, де висуває вимогу про їх скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 427 КПК касаційна скарга підписується особою, яка її подає. Якщо касаційну скаргу подає захисник, представник потерпілого, до неї додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують його повноваження відповідно до вимог цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 50 КПК передбачено, що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2019 року (справа № 648/3629/17, провадження № 51-9792кмо18) також наголосила на обов`язковості надання суду двох груп документів, передбачених у ч. 1 ст. 50 КПК, наявність яких підтверджує повноваження захисника на участь у конкретному кримінальному провадженні, а саме документа, що підтверджує право особи на заняття адвокатською діяльністю (оскільки захисником може бути тільки адвокат) та документів, що підтверджують право цієї особи бути захисником (здійснювати захист у конкретному кримінальному провадженні).

В підтвердження своїх повноважень на захист засудженої ОСОБА_5 захисник ОСОБА_4 додав лише ордер про надання правничої допомоги, натомість копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до касаційної скарги не додано.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно керуватися положеннями ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Посилаючись на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Таким чином, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правової оцінки обставин.

Отже, наведені у касаційній скарзі доводи про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також оцінка доказів на предмет їх достовірності не є предметом касаційного перегляду і відносяться до компетенції перевірки апеляційного суду.

Всупереч вищезазначеним нормам кримінального процесуального закону, захисник в касаційній скарзі не наводить обґрунтування своїх вимог з урахуванням повноважень Верховного Суду.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів у кримінальному провадженні, покладених в оскаржених судових рішеннях в обґрунтування висновків про винуватість засудженої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК, не наводить конкретних порушень приписів статей 91, 94 КПК чи інших норм цього Кодексу, які визначають правила оцінки судами доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, при тому, що вказане має вагоме значення для касаційного перегляду.

Зі змісту оскарженої ухвали апеляційного суду вбачається, що доводи, аналогічні тим, що наведені захисником в касаційній скарзі, були предметом перевірки та надання оцінки апеляційним судом, проте обґрунтування того, яких порушень норм матеріального або процесуального закону припустився цей суд, з огляду на межі та порядок, передбачені статтями 404, 405 КПК, та в контексті приписів статей 412-414, 419 КПК, при перегляді вироку суду першої інстанції, в касаційній скарзі не наведено, не зазначено мотивів щодо того, які конкретно доводи сторони захисту залишились без уваги чи отримали неналежну оцінку, чи були у суду процесуальні підстави до перевірки будь-яких обставин чи доказів повторно в контексті положень ч. 3 ст. 404 КПК тощо. Захисник лише формально зазначає про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Формальні та неконкретизовані твердження про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції, який переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги та вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд стороною, що безпосередньо виходить із приписів ч. 2 ст. 433 та ч. 3 ст. 26 КПК, а тому не може самостійно відшуковувати відповідні підґрунтя для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на засудженого, який тримається під вартою. Натомість захисником надано лише дві копії касаційної скарги, що не відповідає приписам вказаної норми.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3