Справа № 346/4191/25
Провадження № 1-кп/346/405/26
УХВАЛА

про продовженння дії запобіжного заходу

19 лютого 2026 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі:

секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

законного представника потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000355 від 26.05.2025 р. відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт з кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000355 від 26.05.2025 р. відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявила клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. Письмове клопотання за підписом прокурора ОСОБА_11 обґрунтоване тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України, яке є умисним особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років. На даний час існують ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. Зауважила, що свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною обвинуваченого та матір`ю потерпілої в ході досудового слідства змінила первинні покази, а тому є ризик, що і потерпіла під впливом обвинуваченого змінить покази. Прокурор вважає, що інший запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому відсутні підстави для зміни запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

Представник потерпілої та законний представник потерпілої при вирішені клопотання прокурора підтримали його.

Обвинувачений та його захисники заперечили проти клопотання прокурора. Захисник вважає заявлені ризики не доведені прокурором та ґрунтуються на припущеннях. Просив обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та кримінальної справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішені питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд повинен врахувати зокрема, чи не зменшився заявлений ризик, чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою та встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під варто, що передбачено ч.3 ст.199 КПК України.

Судом встановлено, що Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.05.2025 р. щодо ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, до 25.07.2025 року включно. В подальшому неодноразово продовжено цей запобіжний захід, в останнє ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.12.2025 року на 60 днів, тобто до 26.02.2026 року без визначення розміру застави.

ОСОБА_9 раніше не судимий та обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152 та ч.6 ст.152 КК України, які відповідно до вимог ст..12 КК України відносяться до тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, за які передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі.

При вирішені питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 судом враховується наступне.

Щодо обґрунтованої підозри.

З огляду на зміст обвинувального акту, враховуючи ті письмові докази, які вже досліджені судом в судовому засідання, суд погоджується із тим, що прокурор доводить мінімально необхідний рівень обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч.4 ст.152 та ч.6 ст.152 КК України.

На час розгляду клопотання судовий розгляд кримінального провадження перебуває на стадії дослідження доказів, а тому висновки сторони захисту про недоведеність обвинувачення та його необґрунтованість є передчасні.

Щодо наявності ризиків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні прокурора суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що ОСОБА_9 зможе переховуватися від суду, з огляду на таке.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі 15 років або довічне позбавлення волі. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також вважає, що прокурор довів наявність ризику впливу обвинуваченим на свідків та потерпілу, оскільки вони є частиною доказової бази обвинувачення і вони не допитані ще судом, обвинувачений може спробувати вплинути на них з метою зміни ними своїх показів, оскільки свідок ОСОБА_12 є його дружиною, а потерпіла ОСОБА_13 - падчеркою, місце їх проживання та перебування обвинуваченому відомі. Тож ризик впливу обвинуваченим на свідків та потерплу, з метою зміни їх показів, зберігається.

Разом з цим суд дійшов висновку про не доведення стороною обвинувачення ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення та можливості обвинуваченим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки посилання на існування цих ризиків, є не доведеними та будуються на припущеннях сторони обвинувачення, а тому не беруться до уваги судом.

З урахуванням тяжкості та характеру злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_9 , доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та продовження існування ризиків переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілу та не надання стороною захисту доказів відсутності або зменшення вказаних ризиків, суд дійшов висновку, що цього достатньо для можливості продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо більш м?якого запобіжного заходу

При вирішенні питання про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини та враховує їх, у тому числі характер та тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_9 (а саме злочини проти статевої свободи малолітньої падчерки обвинуваченого), які мають високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому, у випадку визнання винуватим у пред`явленому обвинувачені, його характеристику, який станом на час вчинення інкримінованого злочину раніше не судимий, має зареєстроване місця проживання в м.Чугуїв Харківської області та фактичне місце проживання в с.Годи-Добровідка Коломийського району Івано-Франківської області, проходив військову службу в ЗСУ в/ НОМЕР_1 , одружений, має на утриманні малолітніх дітей, задовільний стан здоров?я, позитивно характеризується за місцем служби, місцем проживання.

Отже, суд вважає, що в судовому засіданні стороною обвинувачення доведено, що більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт та особисте зобов`язання, не зможуть запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Тобто інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, на думку суду, не можуть бути застосовані щодо ОСОБА_9 на даний стадії судового провадження.

Щодо застави.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, зміст обвинувачення, обставини вчинення злочину, те, що злочин вчинено із застосуванням насильства, щодо малолітньої дитини, дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, щодо обвинуваченого слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Отже, з урахуванням того, що 26.02.2026 закінчується дія ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , судовий розгляд кримінального провадження триває, суд продовжує дослідження доказів обвинувачення, з урахуванням тяжкості та характеру злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , тяжкості покарання, яке загрожує останньому у випадку визнання його винним, даних про особу обвинуваченого, з метою забезпечення кримінального провадження та запобіганню наявним ризикам, передбаченим п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати на даний час, суд вважає доцільним продовжити цей запобіжний захід на 60 днів без визначення застави, отже клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст 177, 178, 183, 199, 331, 369-372, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 квітня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляції до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3