Номер справи 703/550/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

30 березня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судових засідань ОСОБА_2

за участі

прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ)

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ)

захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області кримінальне провадження №0000576 від 14 вересня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 та ч.5 ст.407 КК України

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2026 року до суду від Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000576 від 14 вересня 2025 року, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 та ч.5 ст.407 КК України.

Ухвалою судді від 29 січня 2026 року призначено підготовче судове засідання у вказаному кримінальному провадженні.

02 лютого 2026 року ухвалою суду вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

27 березня 2026 року, через систему «Електронний суд», на адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор просить суд продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 на 60 діб з отриманням останнього у державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що 02 лютого 2026 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 квітня 2026 року. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися, а саме: п.1 ч.1 ст.177 КПК України, ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та суду з підстав тяжкості покарання, що загрожує. Також узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суворість покарання, яке може бути призначене, є суттєвим елементом при оцінці ризиків переховування, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 у разі зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, що не пов`язаний із триманням під вартою, усвідомлюючи, що він обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, матиме реальну можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду чи змінити місце проживання, так як останній дітей на утриманні не має, схильний до вживання алкогольних напоїв. Вищевказані факти вказують на те, що обвинувачений матиме реальну змогу переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; п.3 ч.1 ст.177 КПК України незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_4 проживає в одному і тому ж населеному пункті зі свідками, а з деякими в одному будинку, потерпіла у даному кримінальному провадженні також проживає в м. Сміла, тому обвинувачений матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілу, шляхом умовлянь, погроз, переконання, шантажу, погроз застосування фізичного насильства або ж застосування фізичного насильства. Поряд із цим необхідно врахувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням свої невразливості, відсутності страху перед обвинуваченим, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки свідків, потерпілої, унеможливлення на них незаконного впливу з боку обвинуваченого, є основним завданням на даній стадії. Також слід звернути увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем та деякий час перебував у зоні ведення активних бойових дій. Свідки та потерпілі не допитані судом. Тобто вказаний ризик продовжує існувати до моменту допиту свідків та потерпілої на стадії судового розгляду; п.5 ч.1 ст.177 КПК України, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення набули суспільного резонансу в суспільстві, так як факт дії на території України воєнного стану не убезпечив обвинуваченого ОСОБА_4 від вчинення ним кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи із застосуванням бойової оборонної осколкової ручної гранати, а тому останній і надалі може продовжити вчиняти аналогічні злочини. Зазначене, на думку прокурора, свідчить про відсутність гарантій належної правомірної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 та необхідність застосування до нього суттєвих заходів процесуального примусу. Також, в ході досудового розслідування встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою, яка не має на утриманні неповнолітніх та/або малолітніх дітей, не має постійного джерела доходу, офіційно не працевлаштований, вчинив кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи із застосуванням боєприпаси та в стані алкогольного сп`яніння. Зазначені обставини свідчать про підвищену небезпеку з боку обвинуваченого ОСОБА_4 . Таким чином, в обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховувати від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому ж кримінальному провадженні, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Таким чином, підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 відсутні, а тому, у відповідності до п.3 ч.1 ст.194 КПК України, інший більш м`який запобіжний захід, не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, а його вік, стан здоров`я не перешкоджають перебуванню під вартою.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вищевказане клопотання та просив його задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, оскільки він має постійне місце проживання та бажає продовжувати приймати участь у захисті України в складі Збройних сил України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, з огляду на недоведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Просив застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, який, на його думку, забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Суд, врахувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини відповідно до статті 178 КПК України.

Як встановлено під час судового засідання, ухвалою слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який було неодноразово продовжено ухвалами слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси під час досудового розслідування даного кримінального провадження, та ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під час судового розгляду даного кримінального провадження, дія якого закінчується 02 квітня 2026 року.

Провести судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у строк дії вказаного запобіжного заходу не представляється можливим з об`єктивних причин, які не залежать від суду.

При застосуванні слідчим суддею щодо ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу та його продовженні як слідчим суддею, так і у подальшому судом, було враховано тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він на той час підозрювався, а на даний час обвинувачується, особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Під час судового засідання судом встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його подальшому продовженні, не зменшилися, не втратили своєї актуальності та продовжують існувати на даний час.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ч.4 ст.12 КК України, класифікується як: за ч.1 ст.115 КК України - особливо тяжкий злочини; за ч.1 ст.263 та ч.5 ст.407 КК України тяжкі злочини, та за найтяжчий з яких, згідно санкції ч.1 ст.115 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, та достовірно знаючи про суворість призначеного йому покарання за злочини, у вчиненні яких обвинувачується, у разі доведеності його вини, хоча і має місце проживання на території, на якій здійснюється судовий розгляд даного кримінального провадження, однак не працевлаштований, офіційного джерела доходу на даний час не має, притягується до кримінальної відповідальності за нез`явлення, як військовослужбовцем, вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, внаслідок чого не виключається можливість його переховування від суду, а також можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 , достовірно усвідомлюючи про суворість можливого призначення йому покарання за злочини, у вчиненні яких обвинувачується, а також настання негативних для себе наслідків у виді можливого призначення йому покарання за вказане кримінальні правопорушення, яке пов`язане виключно з позбавленням волі, з метою його уникнення, може незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, які на даний час судом не допитані, шляхом здійснення на них як фізичного, так і морального тиску, як особисто, так і через своїх знайомих, з метою зміни ними раніше наданих показів.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про доцільність збереження застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим строк тримання під вартою, який закінчується 02 квітня 2026 року, слід продовжити на період судового розгляду, але не більше ніж на шістдесят діб.

При цьому, обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником під час судового засідання, як на підставу застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, яким є домашній арешт, не наведено жодної обставини, яка б свідчила про втрату актуальності вищевказаних ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.177, 178, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, тобто до 28 травня 2026 року включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання та набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 16 годині 00 хвилин 30 березня 2026 року.

Головуючий ОСОБА_1