КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1085/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргоюзахисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000702 від 20 серпня 2021 року, про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою до 04 січня 2026 року, включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 242 240 000 (двісті сорок два мільйони двісті сорок тисячі) гривень, у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент до закінчення строку дії ухвали внести заставу у визначеному розмірі на відповідний рахунок ТУ ДСА в м. Києві та надати документ, що це підтверджує, слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

У разі внесення застави, зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також виконувати строком до 04 січня 2026 року наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками, експертами у провадженні;

- здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

З моменту внесення застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку, відмовити.

Строк дії ухвали визначено до 04 січня 2026 року включно.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого ГСУ ДБР у КП № 0000702 від 20.08.2021 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Також апелянт просить врахувати подані заяви про особисту поруку, які містяться в матеріалах справи та дослідити матеріали сторони захисту, які містяться в матеріалах справи

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, розглянувши клопотання подане поза межами строків, передбачених частиною 1 статті 199 КПК України, та яке за змістом не відповідає вимогам КПК України. Не оцінив відсутність ризиків у розумінні статті 177 КПК України та відсутність їх реальності, актуальності й адресності. Не надав оцінки відсутності доказів, які обґрунтовують підозру та не врахував майновий стан підозрюваного при визначенні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, в зв`язку з чим застосований слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного та не відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене, ухвала є незаконною та необґрунтованою.

Також апелянт зазначає, що слідчий суддя проігнорував заяви про особисту поруку, а також під час судового засідання з розгляду клопотання слідчий суддя не зачитав і не роз`яснив підозрюваному його процесуальні права, передбачені статтею 42 КПК України, та не з`ясував, чи ознайомлений підозрюваний з такими правами та чи розуміє він їх зміст.

Заслухавши суддю доповідача щодо змісту оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисникаОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000702 від 20.08.2021 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 426-1 КК України, та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. З ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438, ч. 1 ст. 438 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 з 01.07.2014 по 20.05.2019 перебував на посаді заступника начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України згідно наказу № 161-ос від 01.07.2014. Цим же наказом йому присвоєно звання полковника.

За змістом абз. 1 п. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» (у редакції згідно Закону України № 901-VIII від 23.12.2015) правоохоронними органами є й інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно зч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 (далі - Закон) Управління державної охорони України є державним правоохоронним органом спеціального призначення, підпорядкованим Президентові України та підконтрольним Верховній Раді України.

Кадри Управління державної охорони України складаються з військовослужбовців, прийнятих на військову службу в Управління державної охорони України за контрактом, військовослужбовців строкової служби, а також працівників, які уклали з Управлінням державної охорони України трудовий договір (контракт). Військовослужбовцями та працівниками Управління державної охорони України можуть бути громадяни України, які за своїми діловими і моральними якостями, освітнім рівнем, станом здоров`я здатні виконувати службові (посадові) обов`язки, пройшли відбір і перевірку у зв`язку з прийняттям на військову службу (роботу).

На військовослужбовців Управління державної охорони України поширюється законодавство України, що встановлює загальний порядок і умови проходження військової служби.

Військовослужбовці офіцерського складу, звільнені зі служби в Управлінні державної охорони України (за винятком звільнених за службовою невідповідністю чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили), зараховуються в запас Служби безпеки України, а солдати і матроси, сержанти і старшини, прапорщики і мічмани - в запас у загальному порядку.

Відповідно до положень ст. 2 цього Закону правову основу державної охорони становлять Конституція України, міжнародні договори України, цей та інші закони України, акти Президента України та Кабінету Міністрів України, а також відомчі та міжвідомчі нормативно-правові акти, що регулюють відносини у сфері державної охорони.

Відповідно примітки 1 до ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Станом на березень 2019 року порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу Управління державної охорони України та особливості проходження ними військової служби у воєнний час визначалось Положенням про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України, затвердженим Указом Президента України від 19.10.2007 № 982/2007.

Отже, будучи військовослужбовцем Управління державної охорони України, ОСОБА_7 постійно (на підставі наказу про призначення на посаду з 01.07.2014 по 20.05.2019) обіймав посаду у державному правоохоронному органу спеціального призначення та є військовою службовою особою, а тому є працівником правоохоронного органу.

Проходячи військову службу у військовому званні «полковник» ОСОБА_7 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст. ст. 11,16,17, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2509-VІІІ від 12.07.2018 (далі - Закон) державна охорона органів державної влади України та посадових осіб (далі - державна охорона) - це система організаційно-правових, режимних, оперативно-розшукових, інженерно-технічних та інших заходів, які здійснюються спеціально уповноваженими державними органами з метою забезпечення нормального функціонування органів державної влади України, безпеки посадових осіб та об`єктів, визначених цим Законом.

Державна охорона здійснюється Управлінням державної охорони України (ч. 1 ст. 10 Закону).

Законність є одним з основних принципів державної охорони (ст. 3 Закону).

Згідно з ст. 5 Закону президентові України забезпечується безпека в місцях його постійного і тимчасового перебування шляхом здійснення державної охорони.

Протягом строку повноважень Президента України також забезпечується безпека членів його сім`ї, які проживають разом з ним або супроводжують його.

Після припинення повноважень Президент України забезпечується державною охороною довічно, якщо тільки він не був усунений з поста в порядку імпічменту.

У відповідності до ст. 12 Закону на Управління державної охорони України покладаються завдання:

- здійснення державної охорони щодо органів державної влади України;

- забезпечення безпеки посадових осіб, визначених цим Законом, за місцем їх перебування як на території України, так і за її межами;

- забезпечення безпеки членів сімей посадових осіб, визначених цим Законом, які проживають разом з ними або супроводжують їх;

- запобігання протиправним посяганням на посадових осіб і членів їхніх сімей та об`єкти, щодо яких здійснюється державна охорона, їх виявлення та припинення;

- охорони об`єктів, визначених цим Законом;

- забезпечення безпечної експлуатації транспортних засобів, призначених для визначених цим Законом посадових осіб;

- участі у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Положення ст. 13 Закону передбачає, що для здійснення покладених завдань Управління державної охорони України уповноважене:

- використовувати форму одягу та документи, які зашифровують особу чи відомчу належність військовослужбовців і транспортних засобів Управління державної охорони України;

- проводити у порядку, визначеному Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», гласні та негласні оперативні заходи з метою запобігання посяганням на посадових осіб і членів їхніх сімей та об`єкти, щодо яких здійснюється державна охорона, виявлення і припинення таких посягань;

- проводити кіно-, фотозйомку, аудіо- і відеозапис на об`єктах, щодо яких здійснюється державна охорона;

- залучати за погодженням з керівниками правоохоронних та інших державних органів їх військовослужбовців і працівників, технічні та інші засоби;

- здійснювати на об`єктах, щодо яких здійснюється державна охорона, протипожежний, санітарно-гігієнічний, екологічний, радіаційний і протиепідемічний контроль та контроль за станом технічного захисту інформації, вживати заходів щодо усунення виявлених порушень, з`ясовувати причини, що призвели до їх вчинення.

Державна охорона здійснюється шляхом пошуку і фіксації даних про протиправну діяльність окремих осіб або груп, яка загрожує нормальному функціонуванню органів державної влади України, життю чи здоров`ю, честі та гідності посадових осіб і членів їхніх сімей, для вжиття заходів щодо її припинення (п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону).

Відповідно до ст. 17 Закону військовослужбовці Управління державної охорони України зобов`язані:

1) наполегливо і послідовно втілювати в життя політику держави в сфері оборони і забезпечення національної безпеки України;

2) суворо додержуватися вимог законодавства та військових статутів, кваліфіковано і сумлінно виконувати покладені на них службові обов`язки;

3) підтримувати належний рівень професійних і правових знань, спеціальної, бойової та фізичної підготовки;

4) захищати і поважати конституційні права і свободи людини і громадянина, бути зразком високої культури, скромності та витримки.

За вчинені правопорушення військовослужбовці Управління державної охорони України несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну або кримінальну відповідальність згідно з законом.

Згідно з ст. 18 Закону військовослужбовці Управління державної охорони України під час здійснення державної охорони мають право:

1) вимагати від громадян додержання режиму, встановленого на об`єктах, щодо яких здійснюється державна охорона, не допускати до будинків, де працюють Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, а також будинків, де працюють інші органи державної влади України, щодо яких здійснюється державна охорона згідно з цим Законом, осіб з холодною чи вогнепальною зброєю, вибуховими речовинами, засобами підриву, боєприпасами всіх видів і зразків, навчальними або імітаційними боєприпасами, легкозаймистими рідинами чи займистими твердими речовинами, піротехнічними засобами;

2) затримувати осіб, які незаконно проникли або намагаються проникнути на об`єкти, щодо яких здійснюється державна охорона, перевіряти у них документи, що посвідчують особу, здійснювати у встановленому законом порядку особистий огляд затриманих та огляд їхніх речей, які є при них, транспортних засобів, на яких вони прибули в район об`єкта охорони, і передавати їх іншим правоохоронним органам;

3) спільно з відповідними підрозділами Національної поліції тимчасово обмежувати або забороняти під час здійснення охоронних заходів рух транспортних засобів та пішоходів на вулицях і дорогах під час проїзду автомобільним транспортом Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, а також глав іноземних держав, парламентів і урядів, керівників міжнародних міжурядових організацій та іноземних делегацій, які перебувають в Україні з офіційним візитом, не допускати громадян на окремі ділянки місцевості та об`єкти, вимагати від них залишатися на конкретних місцях або залишити їх;

4) використовувати транспортні засоби, що належать органам державної влади України, підприємствам, установам, організаціям і громадянам (крім транспортних засобів, що належать дипломатичним представництвам іноземних держав і міжнародним організаціям, а також спеціального призначення), для запобігання злочинам, переслідування і затримання осіб, що підозрюються у вчиненні злочину, доставлення осіб, які потребують невідкладної медичної допомоги, в лікувальні заклади, а також для проїзду до місця події з наступним відшкодуванням у встановленому порядку збитків, завданих власникам цих транспортних засобів;

5) у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, заходити в житлові та інші приміщення, що належать громадянам, на територію і в приміщення державних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності з наступним повідомленням про це прокурора протягом 24 годин;

6) використовувати під час проведення охоронних заходів засоби зв`язку, що належать державним органам, підприємствам, установам і організаціям незалежно від форм власності з наступним відшкодуванням у встановленому порядку збитків;

7) зберігати, носити і застосовувати вогнепальну зброю та спеціальні засоби на підставі і в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», військовими статутами та прийнятими відповідно до них нормативними актами, провозити зброю та спеціальні засоби в усіх видах транспорту;

8) позачергового придбання квитків на всі види транспорту незалежно від наявності місць та поселення в готелях при пред`явленні посвідчення про відрядження.

Водночас, полковник ОСОБА_7 , незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм, будучи військовою службовою особою - військовослужбовцем Управління державної охорони України, знехтував вимогами законодавства, перевищив свої повноваження в умовах особливого періоду при наступних обставинах.

У ході досудового розслідування встановлено, що 28 березня 2019 року повітряне судно СL-600-2В19 із реєстраційним знаком НОМЕР_1 здійснювало рейс JTI261 з Національного аеропорту «Мінськ» (м. мінськ, республіка білорусь) до Міжнародного аеропорту «Київ» імені Ігоря Сікорського («Жуляни», м. Київ, Україна).

Єдиним пасажиром повітряного судна був громадянин рф ОСОБА_13 із вантажем у вигляді 10 (десяти) валіз чорного кольору, які містили поліетиленові пакунки з банкнотами номіналом 200 євро скріпленими банківськими стрічками.

Зазначені валізи були завантажені невстановленими особами на повітряне судно СL-600-2В19 із реєстраційним знаком НОМЕР_1 у цей ж день 28 березня 2019 року у Терміналі А міжнародного аеропорту «Шереметьєво» (міський округ хімки московської області, рф), після чого цей борт відправився до м. Києва через Національний аеропорт «Мінськ» (м. мінськ, республіка білорусь) рейсом JTI261.

Приблизно о 23 год. 00 хв. 28 березня 2019 року повітряне судно СL-600-2В19 із реєстраційним знаком D-ALIKзавершило рейс JTI261, прибуло із вищевказаним вантажем до Міжнародного аеропорту «Київ» імені Ігоря Сікорського («Жуляни», м. Київ, Україна) та перемістилось із злітно-посадкової смуги до місця стоянки повітряних суден на території аеропорту, що є охоронюваною зоною прикордонного контролю з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 366 Митного кодексу України (в редакції Закону № 2612-УІІІ від 08.11.2018), громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території, та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Статтями 196, 197 Митного кодексу України встановлено порядок переміщення через митний кордон України окремих видів товарів, на які встановлені заборони або обмеження.

Частиною 3 ст. 197 Митного кодексу України зазначено, що обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Так, Постанова Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5 «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» визначає порядок ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України фізичними особами, юридичними особами та банками готівкової валюти і банківських метал.

Відповідно до п. 18 вказаного Положення фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 9999 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 9999 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Тобто, при ввезені на території України суми в розмірі 10 000 євро і більше необхідне обов`язкове письмове декларування всієї суми.

Бланк декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей затверджений ПКМУ від 27.02.2019 № 203.

Декларація заповнюється власноручно громадянином, який досяг 16- річного віку, або уповноваженою ним особою.

Таким чином, порушенням встановленого Митним кодексом України порядком проходження митного контролю є переміщення валютних цінностей на які законодавством України встановлені обмеження.

Так, після прибуття приблизно о 23 год. 00 хв. 28 березня 2019 року повітряного судна СL-600-2В19 із реєстраційним знаком НОМЕР_1, до Міжнародного аеропорту «Київ» імені Ігоря Сікорського («Жуляни», м. Київ, Україна), переміщення його із злітно-посадкової смуги до місця стоянки повітряних суден на території аеропорту, що є охоронюваною зоною прикордонного контролю з обмеженим доступом, на його борт разом із невстановленою на даний час слідством особою піднявся заступник начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України полковник ОСОБА_7 , який використав свої службові повноваження для безперешкодного потрапляння до охоронюваної зони на службовому транспорті разом з іншими невстановленими на даний час працівниками Управління державної охорони України.

Заступник начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України полковник ОСОБА_7 на борті повітряного судна СL-600-2В19 із реєстраційним знаком НОМЕР_1, разом із громадянином рф ОСОБА_13 почав по черзі відкривати валізи чорного кольору, які містили поліетиленові пакунки з банкнотами номіналом 200 євро скріпленими банківськими стрічками, та перераховувати готівкові грошові кошти в іноземній валюті.

Протягом 10-15 хв. ОСОБА_7 за результатами перерахунку готівкових грошових коштів в іноземній валюті, які містились у 7 (семи) валізах чорного кольору, встановив, що загальна сума в них складає 38 612 000 євро (що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 становило 1 177 541 592,136 грн.), після чого вказані валізи із коштами в іноземній валюті громадянином рф ОСОБА_13 були передані ОСОБА_7 , а інші 3 валізи залишені на борту повітряного судна.

Відповідно до ст. ст. 5,6 Митного кодексу України державна митна політика - це система принципів та напрямів діяльності держави у сфері захисту митних інтересів та забезпечення митної безпеки України, регулювання зовнішньої торгівлі, захисту внутрішнього ринку, розвитку економіки України та її інтеграції до світової економіки. Державна митна політика є складовою частиною державної економічної політики.

Митні інтереси України - це національні інтереси України, забезпечення та реалізація яких досягається шляхом здійснення державної митної справи.

Митна безпека - це стан захищеності митних інтересів України.

Проте, ОСОБА_7 , перебуваючи посаді заступника начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України згідно наказу № 161-ос від 01.07.2014, будучи, з врахуванням положень примітки 1 до ст. 425 КК України, військовою службовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, в силу Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» та Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» являючись працівником правоохоронного органу, прийнявши Військову присягу, будучи військовослужбовцем Управління державної охорони України у військовому званні полковника, який за бездіяльність несе відповідальність згідно із законом (ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб»), та відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несе з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», юридичну відповідальність згідно із законом, у т.ч. кримінальну, та встановлену законом відповідальність за незабезпечення додержання військової дисципліни та невжиття заходів для її відновлення (ч. 6 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України), приблизно о 23 год. 24 хв. 28 березня 2019 року, в умовах особливого періоду, перебуваючи у контрольованій зоні прикордонного контролю з обмеженим доступом, що охороняється на території Міжнародного аеропорту «Київ» імені Ігоря Сікорського («Жуляни»), на борту повітряного судна (адміністративний літак, бізнес-джет) СL-600-2В19, державний та реєстраційний знак НОМЕР_1, який розташовувався стоянці повітряних суден вказаного аеропорту, діючи протиправно з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання його суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, не бажаючи рахуватись з покладеними на нього законом та іншими нормативно-правовими актами обов`язками, передбаченими ст. 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», отримавши від громадянина рф ОСОБА_13 38 612 000 євро (що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28.03.2019 становило 1 177 541 592,136 грн), у поліетиленових пакунках з банкнотами номіналом 200 євро скріплених банківськими стрічками, які було розміщені у 7 (семи) валізах чорного кольору, не дотримуючись встановленого Митним кодексом України та іншими законними, підзаконними нормативно-правовими актами порядку переміщення через митний кордон України валютних цінностей, без декларування транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей, перевищуючи свої повноваження як військовослужбовця Управління державної охорони України, передбачені ст. ст. 17, 18 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», протиправно із використанням службового транспорту й безперешкодного проходження авіаційного контролю як військовослужбовцем Управління державної охорони України, залишив охоронювану зону прикордонного контролю аеропорту з вказаною сумою в іноземній валюті, як наслідок перемістив через митний кордон України поза митним контролем, без виконання митних формальностей валютні цінності, що явно виходить за межі наданих йому повноважень, що заподіяло істотну шкоду митним інтересам України (національним інтересам України, забезпечення та реалізація яких досягається шляхом здійснення державної митної справи) та митній безпеці України, нормальному функціонуванню органу з охорони державного кордону та митних органів.

12.03.2025 ОСОБА_7 було затримано працівниками ДБР в порядку ст. 615 КПК України.

Ураховуючи вищевказане, відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278, п. 7 ст. 480, п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» першим заступником Генерального прокурора ОСОБА_14 12.03.2025 здійснено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України.

15.03.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_15 у справі № 757/11750/25-к щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.05.2025 з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та обов`язків.

06.05.2025 постановою Першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_14 строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 12.06.2025.

08.05.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_16 у справі № 757/21122/25-к, строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 12.06.2025.

06.06.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_17 у справі № 757/25811/25-к строк досудового розслідування продовжено до шести місяців, тобто до 12.09.2025.

12.06.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_18 у справі № 757/26919/25-к строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 продовжено до 09.08.2025 включно.

11.08.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_19 у справі № 757/35929/25-к строк досудового розслідування продовжено до десяти місяців, тобто до 12.01.2026.

08.08.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_19 у справі № 757/36617/25-к строк тримання під вартою підозрюваного продовжено до 12.09.2025 включно.

10.09.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_20 у справі № 757/43515/25-к, строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою продовжено до 06.11.2025 включно.

03.11.2025 старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_21 у кримінальному провадженні № 0000702, звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , в межах строків досудового розслідування, строком на шістдесят днів, залишив заставу у розмірі, визначеному ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2025 у справі № 757/43515/25-к, у 88 177 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 999 956 (двісті шістдесят шість мільйонів дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень.

На обґрунтування вимог даного клопотання, як вбачається зі змісту клопотання слідчий зазначив, що строк дії ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.09.2025 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 закінчується 06.11.2025 включно, однак закінчити досудове розслідування до спливу даного строку неможливо внаслідок виняткової складності провадження та необхідності проведення значної кількості процесуальних дій, в тому числі необхідно:

- вжити заходів до розсекречування відповідних ухвал слідчого судді про надання дозволу на проведення негласних (слідчих) розшукових дій;

- встановити та допитати в якості свідків осіб, яким відомі обставини вчинення кримінального правопорушення;

- компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина провести окремі слідчі дії, витребувати документацію на виконання запиту про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні;

- встановити коло інших осіб, які можливо причетні до вчинення кримінального правопорушення;

- з урахуванням отриманих відомостей вирішити питання про остаточну кваліфікацію дій підозрюваного;

- виконати інші слідчі, процесуальні дії, які направленні на прийняття законного кінцевого рішення у кримінальному провадженні, виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Також слідча зазначила, що обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними під час досудового розслідування матеріалами, а саме:

- протоколом огляду відеозапису від 19.02.2025;

- листом Державної авіаційної служби України до ДБР від 20.02.2025 № 1.19-752-25 з додатками;

- листом Адміністрації Держприкордонслужби про надання інформації до ДБР № 19/16198-25-Вих від 26.02.2025 з додатком;

- висновком експерта за результатами проведення судової портретної експертизи № 1911/25-35 від 24.02.2025;

- висновком експерта за результатами проведення судової криміналістичної експертизи відео- звукозапису № 2585/25-35 від 07.04.2025;

- матеріалами ГОУ ДБР на виконання доручення слідчого від 24.02.2025;

- матеріалами ГОУ ДБР на виконання доручення слідчого від 05.03.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_22 від 06.03.2025;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_22 від 06.03.2025;

- листом Київської митниці ДМС України до ДБР від 10.03.2025 № 7.8-1/25/8.14/4349 з додатками;

- листом Управління державної охорони України до ГСУ ДБР від 11.03.2025 № 2/6-295ДСК з додатком;

- матеріалами ГОУ ДБР на виконання доручення слідчого від 11.03.2025;

- листом Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України до ГСУ ДБР № 02.3/1489-25-Вих від 11.03.205;

- листом УДО України про надання інформації до ГСУ ДБР № 14-727-2025 від 13.03.2025;

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіоконтролю особи від 17.03.2025 № 10-3/8461т;

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіоконтролю особи від 17.03.2025 № 10-3/8463т;

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіоконтролю особи від 17.03.2025 № 10-3/8464т;

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіоконтролю особи від 17.03.2025 № 10-3/8465т;

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіоконтролю особи від 17.03.2025 № 10-3/8466т;

- матеріалами ГОУ ДБР на виконання доручення слідчого від 18.03.2025;

- матеріалами ГОУ ДБР на виконання доручення слідчого від 19.03.2025, а також іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

У відповідності до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України метою продовження застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Заявлені ризики у клопотанні про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 від 12.03.2025, яким надано оцінку в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 15.03.2025 у справі № 757/11750/25-к, у клопотанні про продовження строку тримання особи під вартою від 06.05.2025, яким надано оцінку в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_16 від 08.05.2025 у справі № 757/21122/25-к, у клопотанні про продовження строку тримання особи під вартою від 06.06.2025, яким надано оцінку в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_18 від 12.06.2025 у справі № 757/26919/25-к, клопотанні про продовження строку тримання особи під вартою від 01.08.2025, яким надано оцінку в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_19 від 08.08.2025 у справі № 757/36617/25-к, а також у клопотанні про продовження строку тримання особи під вартою від 03.09.2025, яким надано оцінку в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_20 від 10.09.2025 у справі № 757/43515/25-к, на даний час не зменшились.

Обставинами, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку про наявність вказаних ризиків є те, що кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_7 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, притягнення інших осіб до кримінальної відповідальності в цьому провадженні, може планувати втечу та переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Підозрюваний є військовослужбовцем в запасі, обізнаний з заходами конспірації та контр-спостереження, що при переховуванні буде ускладнювати відповідним органам здійснювати розшукові заходи.

ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості залишити територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

Перебування нашої держави у стані війни з російською федерацією може також сприяти ОСОБА_7 до залишення меж підконтрольної Україні території, що унеможливить подальше проведення належного досудового розслідування та судового розгляду.

Крім цього, у кримінальному провадженні на теперішній час не встановлені всі спільники ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які причетні до вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим інші особи матимуть можливість сприяти його переховуванню з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_7 підтверджують обговорення останнім з своєю родиною, оточенням можливого виїзду за кордон.

Зважаючи на інкримінування підозрюваному злочину за ч. 4 ст. 426-1 КК України, а також на міру покарання, яка загрожує йому, сторона обвинувачення обґрунтовано вважає, що ОСОБА_7 , перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, вчинятиме дії спрямовані на знищення або спотворення доказів у даному кримінальному провадженні, збір яких на даний час слідством не завершено, що значно вплине на процес доказування вини як підозрюваного, так й співучасників, інших можливих спільників, які діяли за попередньою змовою групою осіб.

На теперішній час у кримінальному провадженні не проведений увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, не встановлені усі місця зберігання предметів та документів, що можуть бути використані як речові докази, не встановлені усі особи причетні до його вчинення.

Підозрювані ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , інші на даний час невстановлені особи під час вчинення кримінального правопорушення, з метою узгодження дій по реалізації злочинного плану вживали заходи конспірації та приховування своєї діяльності. Зокрема, використовували мобільні термінали, інші електронні засоби, які за своїм функціоналом дозволяють спілкуватися шляхом направлення зображень і текстових повідомлень. Вказані засоби зв`язку, як знаряддя підготовки вчинення злочину, містять докази протиправної діяльності підозрюваного та інших співучасників, а тому, усвідомлюючи важливість доказового значення цих предметів для досудового розслідування, підозрюваний матиме можливість вжити заходів до їх приховання, знищення чи спотворення наявної у них інформації.

Досудове розслідування на даний час триває, збираються відомості на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , інших підозрюваних та невстановлених наразі осіб, які б були достатніми для завершення слідства, а тому знищення таких відомостей негативно вплине на повноту кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_7 , маючи тісні зв`язки у державних та правоохоронних органах, може незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, з метою надання недостовірних показів, зміни раніше наданих у кримінальному провадженні показів і уникнення кримінальної відповідальності.

Оскільки підозрюваному вручені повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу з доданими до нього матеріалами досудового розслідування, якими воно обґрунтовується, а також клопотання про продовження строків запобіжного заходу з матеріалами, відповідно останній отримав можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які містять значиму інформацію, у тому числі щодо проведених слідчих та процесуальних дій, які йому до цього були невідомі. З урахування вказаної обставини підозрюваний, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з іншими підозрюваними та невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, як відомі, так й невідомі органу досудового розслідування обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на цих осіб, розробити стратегію ухилення від відповідальності. Крім цього, враховуючи важливість та силу доказового значення висновків експертів у цьому провадженні підозрюваний, як особисто так і через інших осіб, може вдатися до впливу на цих учасників процесу у цьому ж кримінальному провадженні з метою дискредитації їх висновків. Враховуючи встановлення факту вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення за можливої участі інших невстановлених осіб, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, усвідомлюючи, що відомі йому особи з числа невстановлених на даний час стороною обвинувачення, можуть надати правдиві показання щодо його ролі у вчиненні кримінального правопорушення, намагатиметься вплинути на них з метою домогтися надання неправдивих показань на свою користь чи унеможливити своє викриття, а також приховування можливих співучасників та осіб, що їм сприяли.

Встановлення об`єктивних обставин вчинення кримінального правопорушення можливе лише шляхом проведення допитів осіб яким вони відомі. Таким чином, у органу досудового слідства є достатньо даних вважати, що використовуючи вплив на учасників кримінального провадження з метою мінімізації негативних наслідків для себе, підозрюваний має можливість впливати на свідків, підозрюваних, інших осіб, які ще не допитані, з метою розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_7 довгий час працював та обіймав різноманітні посади у Службі безпеки Президента України Управління державної охорони України, де пропрацював заступником начальника Служби протягом п`яти останніх років служби.

Під час несення служби підозрюваний щодня взаємодіяв з Главою держави, який й по сьогоднішній день зберігає вплив на окремі органи судової влади та правоохоронні органи, їх службових осіб.

Слідчому судді при розгляді вказаного клопотання потрібно також не залишити без уваги фінансові можливості особи, забезпечення безпеки якого було службовим обов`язком підозрюваного ОСОБА_7 .

Ці обставини можуть сприяти не лише підкупу та впливу на певних учасників кримінального провадження, а також забезпечать значні матеріальні ресурси в разі переховування від органів слідства/суду та залишення меж країни.

Обставинами, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку, що ОСОБА_7 перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином є те, що у випадку засудження за ч. 4 ст. 426-1 КК України до нього може бути застосовано виключно покарання у виді реального позбавлення.

ОСОБА_7 є військовослужбовцем державного правоохоронного органу спеціального призначення в запасі, що свідчить про його сталі зв`язків у правоохоронних органах, обізнаність з методикою та засобами їх діяльності. У випадку обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до можливого надання ним, іншими особами порад та вказівок стосовно завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів (інтернет роутерів) та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю іншим, невстановленим на даний час особам, які причетні до вчинення вказаного тяжкого злочину.

Також на цей час у кримінальному провадженні перевіряється причетність низки інших осіб до підготовки та вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, у тому числі осіб, з боку вищого політичного керівництва держави. Враховуючи викладене, існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може узгоджувати свої дії з невстановленими на даний час особами та таким чином намагатися не допустити викриття колишніх високопосадовців, а також встановлення обставин вчинення злочину. Також підозрюваний, усвідомлюючи, що досудове розслідування перебуває в активній стадії та проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення персональних даних осіб, причетних до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зможе сприяти переховуванню таких осіб від органу досудового розслідування, у тому числі керувати такою протиправною діяльністю та фінансувати її.

Колишнє керівництво ОСОБА_7 на сьогоднішній день хоча й опосередковано, але залишає певний вплив на політичні, інші державницькі процеси в державі, що тим чи іншим чином може повпливати на стан досудового розслідування, повноту зібраних доказів.

Зазначені ризики, які виправдовують продовження строку застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились і продовжують існувати, оскільки перебуваючи під вартою ОСОБА_7 не мав можливості контактувати з причетними до вчинених ним кримінального правопорушення (злочину) особами, й узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення незаконного впливу на свідків, підозрюваних, експертів, інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням викладених обставин жоден більш м`який запобіжний захід, крім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

06.11.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000702 від 20 серпня 2021 року, про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою до 04 січня 2026 року, включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 242 240 000 (двісті сорок два мільйони двісті сорок тисячі) гривень, у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також виконувати строком до 04 січня 2026 року наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками, експертами у провадженні;

- здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

З моменту внесення застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку, відмовити.

Строк дії ухвали визначено до 04 січня 2026 року включно.

Станом на дату розгляду вказаної апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року, строк дії її закінчився.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання підозрюваному ОСОБА_7 під вартою, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, всупереч твердженням апелянта, слідчий суддя на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та встановив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України,що підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які приведенні в клопотанні слідчого.

Також слідчим суддею, доводи захисника щодо відсутності події інкримінованого злочину, неналежності та недопустимості зібраних у справі доказів, зокрема даних відеозапису, а також посилання на те, що ОСОБА_7 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, визначено передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.

З огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, чи невинуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри, чогось очевидно недопустимого чи такого, що не підтверджується доказами, не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Так слідчий суддя встановив, що ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , у їх сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній має реальні можливості залишити межі України або переховуватись на території України.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає його досить реальним, оскільки такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, твердження захисника про відсутність спроб ОСОБА_7 ухилення від явки до органу досудового розслідування, слідчим суддею визнано такими, що вони самі по собі не забезпечують впевненості у належній процесуальній поведінці підозрюваного у подальшому, у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. Тривала служба підозрюваного в УДО України, створює умови, за яких останній володіючи знаннями, навичками та колом знайомих у силових структурах України може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

На підставі наданих сторонами матеріалів, слідчим суддею надано оцінку в сукупності всіх обставин, що враховуються при продовженні строку тримання під вартою, передбачених ст.ст. 178, 199 КПК, та на переконання колегії суддів, такі відомості не спростовують висновків про існування ризиків у кримінальному провадженні.

Враховуючи характеризуючі дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя також врахував, що було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та які на даний час не змінилися, є реальними та достатніми для продовження останньому строку тримання під вартою, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання слідчого судді, не здатен в повній мірі нівелювати раніше встановлені ризики.

Таким чином, всупереч твердженням апелянта, колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження застосованого відносно ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджують недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Також колегія суддів враховує, що однією з обставин, з якою закон пов`язує можливість продовження строку тримання особи під вартою, є необхідність проведення певних слідчих та процесуальних дій, без виконання яких неможливо закінчити досудове розслідування.

Як випливає з доводів слідчого, які викладені у клопотанні, у кримінальному провадженню необхідно провести ряд процесуальних дій. Результати проведення, яких мають важливе значення для повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого встановлення обставин, мотивів і мети вчинення злочинів, правильної кваліфікації діянь підозрюваних.

Здобуті таким чином докази забезпечать встановлення всіх обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, забезпечать його повне, всебічне та неупереджене розслідування, а також виконання завдань кримінального провадження.

Згідно положень ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Також, суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_7 , альтернативного запобіжного заходу, у відповідності до положень ч. 3 ст. 183 КПК України, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, характер та конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, оцінюючи спроможність останнього внести заставу у раніше визначеному розмірі (Рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України»), слідчий суддя вважав за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_7 , співмірний з суспільною небезпекою, пропорційний з урахуванням можливого настання негативних наслідків, завданих інкримінованими діянням, більш помірний розмір застави у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 242 240 000 (двісті сорок два мільйони двісті сорок тисячі) гривень.

При цьому під час апеляційного розгляду встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2025 у справі № 757/62857/25 задоволено частково клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, у кримінальному провадженні № 0000702 від 20.08.2021 року та змінено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2025 року у справі № 757/54261/25-к, в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та визначити її у розмірі 10 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 30 280 000 (тридцять мільйонів двісті вісімдесят тисяч) грн.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

За підозрюваного ОСОБА_7 , внесено зазначений розмір застави. При цьому, з моменту внесення застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя проігнорував заяви про особисту поруку, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваної ували слідчого судді, заяви про особисту поруку були предметом розгляду в суді першої інстанції та слідчий суддя встановив, що запобіжний захід у виді особистої поруки не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому прийшов до висновку про відмову у застосуванні такого запобіжного заходу.

Проте є слушними твердження апелянта, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, однак слідчим не дотримано вказаного строку при подачі клопотання. Однак дана обставина не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчим суддею дотримано положення зазначеної норми процесуального закону.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як просила сторона захисту, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просив скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисникаОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4