Справа 688/667/26
№ 1-кс/688/455/26
Ухвала

06 березня 2026 року м. Шепетівка

Слідчий суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання начальника ВРЗСПЖЗО СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000220 від 18.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 345 КК України, про арешт майна,

встановила:

Начальник ВРЗСПЖЗО СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 , за погодженням з начальником Білогірського відділу Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся із клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000220 від 18.02.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 345 КК України, про арешт майна

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальну провадженні №0000220 від 18 лютого 2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 345 КК України (ЄО №1042 від 18.02.2026).

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 18 лютого 2026 року, близько 11 год 00 хв, перебуваючи за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_6 , а саме у будинку АДРЕСА_1 , де вступив у словесний конфлікт з останньою, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час вказаного конфлікту, у ОСОБА_5 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, наніс потерпілій ОСОБА_6 один удар лезом ножа в ділянку спини.

Внаслідок указаних умисних злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_6 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення у ліву половину грудної клітки, лівобічний пневмоторакс, колапс лівої легені, які за своїм характером відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент його заподіяння.

Своїми умисними, протиправними діями, які виразились у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Крім того, 18 лютого 2026 року близько 17 години, ОСОБА_5 знаходячись на подвір`ї власного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, а саме поліції, одягнений у формений однострій працівників поліції із розпізнавальними знаками, та який перебуває при виконанні службових обов`язків, заступник начальника відділення поліцейської діяльності №2 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області майор поліції ОСОБА_7 , який, відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівниками правоохоронного органу та виконував службовий обов`язок, відповідно до своїх функціональних обов`язків, тримаючи у лівій руці предмет, ззовні схожий на гранату типу М-67 із конструктивно приєднаним підривачем «М-213», які відносяться до категорії боєприпасів та придатний для здійснення вибуху, не реагуючи на вимогу припинити протиправні дії, вимагаючи залишити місце його проживання, діючи умисно, з явної неповаги до Національної поліції України та з метою уникнення від його затримання, продемонстрував останньому предмет, зовні схожий на ручну наступальну гранату «М-67» із підривачем типу "М-213", таким чином демонстративно здійснив погрозу вбивством на адресу працівника правоохоронного органу та викликав реальні підстави в останнього побоюватись за своє життя та здоров`я.

Своїми умисними, протиправними діями, які виразились у погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України.

Окрім того, ОСОБА_5 , в порушення вимог п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, не маючи відповідного передбаченого Законом дозволу (ліцензії) на придбання, носіння та збут бойових припасів, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у не встановленим слідством час та місці, але не пізніше 18.02.2026, незаконно придбав гранату типу М-67 із конструктивно приєднаним підривачем «М-213», в кількості одна одиниця, яку в подальшому переніс та залишив на зберігання у власному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, 18 лютого 2026 року, під час про проведення огляду, в порядку здійснення обшуку, на підставі ч. З ст. 233 КПК України, за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_8 , та в якому фактично проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де було виявлено та вилучено гранату типу М-67 із конструктивно приєднаним підривачем «М-213», у кількості одна одиниця, яку ОСОБА_5 зберігав у власних цілях, без мети збуту.

Своїми умисними діями, що виразилися у незаконному придбанні, носінні, зберіганні, вибухового пристрою та вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України.

05 березня 2026 року, в період часу з 11:45 год по 12:09 год, під час проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 , остання добровільно видала фрагмент клинка з вістрям та фрагмент дерев`яного руків`я ножа. Цим предметом ОСОБА_5 наносив їй тілесні ушкодження, в процесі чого ніж був зламаний. Вказані фрагменти вона згодом виявила за місцем свого проживання у приміщенні веранди.

Вищевказані фрагмент клинка з вістрям та фрагмент дерев`яного руків`я ножа - визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесена відповідна постанова.

У вказаному кримінальному провадженні існує потреба у призначенні експертиз по вилучених об`єктах, тому необхідно накласти на них арешт, оскільки у разі не застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, це може призвести до їх зникнення або пошкодження.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд клопотання без їх участі, підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Слідчий суддя вважає, що неявка прокурора та слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Перевіривши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначені правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Враховуючи, що вилучені у підозрюваного речі визнані речовими доказами, наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя дійшла висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а тому з метою збереження речових доказів слід накласти арешт на них із забороною розпорядження, відчуження та користування ними.

При цьому, слідчий суддя роз`яснює, що згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:

Клопотання старшого слідчого ВРЗСПЖЗО СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000220 від 18.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на: на фрагмент клинка з вістрям та фрагмент дерев`яного руків`я ножа, які 05.03.2026 добровільно видала потерпіла ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту з нею, заборонивши користування та розпорядження вказаними майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню старшим слідчим ВРЗСПЖЗО СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10