Справа № 489/1686/26
Провадження № 1-кс/489/1408/26
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

06 березня 2026 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Інгульського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову про закриття кримінального провадження,

встановив:

До слідчого судді Інгульського районного суду міста Миколаєва надійшла скарга військової частини НОМЕР_1 на постанову слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві від 24.01.2026 про закриття кримінального провадження №0000952 від 04.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин у період з 27.08.2024 до 06.09.2024 та з 04.10.2024 до 01.11.2024 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 в умовах воєнного стану, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. На думку скаржника, вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки досудове розслідування проведене не у повному обсязі та рекомендації лікаря-психіатра не є поважними причинами відсутності на службі ОСОБА_3 у вказаний період без дозволу відповідного командира.

Представник скаржника до суду не з`явився, зазначивши у тексті скарги про проведення судового розгляду в його відсутність та підтримання скарги.

Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі скаржника.

Слідчий до суду не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Його відсутність, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги. На запит слідчого судді були надані матеріали кримінального провадження з оскаржуваною постановою.

Розгляд скарги проводиться без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Положеннями ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

У ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, поряд з тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких, реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000952 від 04.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, внесене до ЄРДР за повідомленням військової частини НОМЕР_1 за фактом нез`явлення вчасно на службу без поважних причин у період з 27.08.2024 до 06.09.2024 та з 04.10.2024 до 01.11.2024 військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 в умовах воєнного стану.

За наслідками проведеного розслідування слідчий постановою від 24.01.2026 закрив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Оцінюючи доводи скаржника щодо неповноти проведеного слідчим досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що слідчим були витребувані з військової частини матеріали службового розслідування за фактами відсутності на службі ОСОБА_3 з відповідними додатками до них, копії відповідних наказів військової частини, були долучені копії медичних документів щодо стану здоров`я ОСОБА_3 та обставин його перебування на обстеженні та лікуванні в закладах охорони здоров`я, розглянуті та частково задоволені клопотання сторони захисту про проведення процесуальних дій.

Отже, сам по собі обсяг проведених слідчих (процесуальних) дій свідчить про те, що слідчий дотримався вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування. Тому твердження скаржника про неповноту досудового розслідування не підкріплені жодними відомостями чи доказами, які не були предметом оцінки слідчого.

У даному провадженні ключовим для вирішення питання про законність закриття провадження є встановлення наявності/відсутності обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, нез`явлення ОСОБА_3 вчасно на службу без поважних причин у період з 27.08.2024 до 06.09.2024 та з 04.10.2024 до 01.11.2024 в умовах воєнного стану.

Частиною 5 ст. 407 КК України передбачено відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При цьому, суб`єктивна сторона вказаного складу кримінального правопорушення у формі нез`явлення вчасно на службу без поважних причин полягає у тому, що особа усвідомлює протиправність свого нез`явлення на службу за відсутності у неї будь-яких поважних причин не прибувати на службу.

Натомість, поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба військовослужбовця і перешкоди стихійного характеру, які позбавили його можливості вчасно з`явитися на службу, а також інші перешкоди, що виникли всупереч волі військовослужбовця, а також внаслідок яких затримання військовослужбовця понад встановлений для явки строк було необхідним.

Як слідує з постанови про закриття кримінального провадження і підтверджується матеріалами досудового розслідування, зокрема наданим військовою частиною актом службового розслідування, при винесенні оскаржуваної постанови та наданні оцінки фактам правомірності нез`явлення ОСОБА_3 вчасно на службу без поважних причин у період з 27.08.2024 до 06.09.2024 та з 04.10.2024 до 01.11.2024, слідчий врахував, що ОСОБА_3 неодноразово та протягом тривалого періоду часу у зв`язку з наявними у нього психічними розладами, пов`язаними із безпосередньою участю у бойових діях, перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах з 18.07.2024 до 26.08.2024. Далі лікарем-психіатром 26.08.2024 рекомендовано звільнити ОСОБА_3 від службових обов`язків на 10 днів з повторною консультацією психіатра через 10 днів, тобто до 07.09.2024, однак відпустка військовою частиною, незважаючи на поданий рапорт, погоджена не була.

Після того ОСОБА_3 проходив стаціонарне лікування з 07.09.2024 до 03.10.2024. В подальшому згідно з довідкою ВЛК від 02.10.2024 був проведений медичний огляд госпітальної ВЛК психоневрологічного профілю ОСОБА_3 , за результатами якого був встановлений діагноз: «Тривожно-депресивний стан з явищами інсомнії та проявами емоційно-вольової нестійкості, асоційований з бойовим стресом, з виходом у нестійку компенсацію» та вказано, що потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів. Проте керівництво військової частини повторно не погодило відпустку ОСОБА_3 , незважаючи на наявність медичних показань для цього.

В подальшому, ОСОБА_3 у зв`язку з наявними проблемами зі здоров`ям був направлений 28.10.2024 на проходження військово-лікарської комісії для встановлення ступеня придатності до військової служби, а з 01.11.2024 продовжив проходити тривале лікування протягом грудня 2024 лютого 2025 років.

За такого, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що причинами нез`явлення ОСОБА_3 на службу були тривалі та безперервні проблеми зі здоров`ям, через наявність яких він потребував звільнення від військової служби шляхом надання відпусток, які керівництвом військової частини останньому протиправно не погоджувалися, незважаючи на медичні показання для цього.

Натомість, особа, яка має медично підтверджені проблеми зі здоров`ям, які позбавляють її можливості проходити військову службу, не може потерпати від протиправних та свавільних рішень командування військової частини у вигляді непогодження їй надання відповідних відпусток та у зв`язку з цим перебувати на службі, яку вона, виходячи з медичних документів та висновків лікарів, проходити не могла фізично.

Вказане, на думку слідчого, свідчить про наявність поважних причин нез`явлення ОСОБА_3 на службу у період з 27.08.2024 до 06.09.2024 та з 04.10.2024 до 01.11.2024, з чим власне і погоджується слідчий суддя, надаючи оцінку правомірності висновків слідчого з урахуванням наявних в матеріалах кримінального провадження досліджених медичних документів.

Зазначене, у свою чергу, підтверджує правомірність висновків слідчого про відсутність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку з відсутністю суб`єктивної сторони вказаного діяння.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Перевіряючи дотримання слідчим вимог ст. 110 КПК України, слідчий суддя доходить висновку, що оскаржувана постанова слідчого від 24.01.2026 оформлена належним чином, містить опис фактичних підстав, мотивувальну частину з викладенням правових позицій та посиланням на норми права, а також резолютивну частину, відображає проведені слідчі та процесуальні дії, оцінку одержаних відомостей і причини, з яких слідчий дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення.

За таких обставин, постанова слідчого відповідає фактичним даним матеріалів провадження і вимогам ст. 284 КПК України, а тому є обґрунтованою та законною.

Таким чином, оскільки встановлені слідчим суддею обставини свідчать про те, що дії військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 щодо неповернення на службу вчасно у період з 27.08.2024 до 06.09.2024 та з 04.10.2024 до 01.11.2024 були вчинені через наявне у нього психічне захворювання, що потребувало тривалого лікування, результативність якого не залежала від його волі, наявність якого підтверджена медичною документацією, тому в його діях відсутня обов`язкова ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, а саме суб`єктивна сторона.

У свою чергу, відсутність однієї з обов`язкових ознак складу певного кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона) свідчить про відсутність його складу взагалі.

За такого, оскільки під час розгляду скарги встановлено, що оскаржувана постанова слідчого від 24.01.2026 про закриття кримінального провадження №0000952 винесена після проведення повного та об`єктивного досудового розслідування, є належним чином оформленою, законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування.

Зазначене є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги військової частини НОМЕР_1 на постанову слідчого від 24.01.2026 про закриття кримінального провадження №0000952 від 04.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - відмовити.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1