справа № 208/2270/26
провадження № 1-кс/208/899/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Кам`янського ОСОБА_1 , ознайомившись скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2026 до Заводського районного суду міста Кам`янського надійшло скарга ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення разом із клопотанням про поновлення строку на подання зазначеної скарги.

В обґрунтування вказаного клопотання, ОСОБА_2 зазначає, що про факт невнесення відомостей до ЄРДР за його заявами про вчинене кримінальне правопорушення від 11.09.2025 та 16.09.2025 йому стало відомо лише 23.10.2025, після отримання відповіді Покровської окружної прокуратури № 56-6644 вих.-25. Тож ОСОБА_2 просить поновити йому строк для подання зазначеної скарги, оскільки на його думку, строк було пропущено з поважних причин, а саме, через необхідності звернення до інших державних органів, у тому числі СБУ, з метою захисту його прав.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_2 просить слідчого суддю:

- поновити строк на подання скарги;

- визнати бездіяльність незаконною;

- зобов`язати внести відомості до ЄРДР.

Дослідивши матеріали скарги разом із додатками, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів скарги встановлено, що 11.09.2025 та 16.09.2025 ОСОБА_2 звернувся до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області із заявами про вчинення відносно нього шахрайських дій, пов`язаних із незаконним заволодіння його коштів у вигляді криптовалют.

23.10.2025 Покровською окружною прокуратурою було розглянуто зазначене звернення ОСОБА_2 та ухвалено рішення про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, оскільки ОСОБА_2 не було надано жодних підтверджень факту крадіжки грошових коштів. Також у відповіді зазначено, що під час перевірки за зверненням ОСОБА_2 було встановлено, що останній перебуває у м.Аммбер, Федеративна Республіка Німеччина, тож заявнику було рекомендовано звернутись до компетентних органів за місцем перебування заявника чи вчинення кримінального провадження.

04.11.2025 ОСОБА_2 звернувся до Київського обласного управління Служби Безпеки України із заявою про можливі протиправні дії чи бездіяльність правоохоронних органів.

15.02.2026 ОСОБА_2 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області із заявою про визнання протиправною бездіяльність слідчого Покровського РУП ГУНП в Донецькій області та прокурора Покровської окружної прокуратури.

Також у своїй заяві ОСОБА_2 просив слідчого суддю Краматорського міського суду Донецької області зобов`язати слідчого та прокурора внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

16.02.2026 ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду з такою самою заявою.

18.02.2026 ухвалою Дніпровського районного суду скаргу було повернуто скаржнику, оскільки вона не підлягає розгляду слідчим суддею Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.

26.02.2026 скаржник ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду міста Кам`янського із клопотанням про поновлення строку на подання скарги.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюється положеннями § 1 Глави 26 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 цього Кодексу слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Зазначений 10-денний строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, на звернення особи зі скаргою на рішення слідчого починається з моменту прийняття рішення.

Початок обчислення строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, на противагу тому, що строк подання скарги на постанову слідчого, дізнавача, прокурора починається з дня отримання особою її копії.

Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій її прийняття (ч. 1 ст. 116 КПК України).

26.02.2026 скаржник ОСОБА_2 звернувся із відповідною заявою поновлення строку на подання скарги до слідчого судді, водночас, з листа Покровської окружної прокуратури встановлено, що на адресу ОСОБА_3 було скеровано відповідь №56-6644вих-25, яка отримана ним 23.10.2025.

Тобто, скаржник звернувся до суду із заявою про поновлення строку на подання скарги із пропуском десятиденного строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, зазначаючи, що поважною причиною пропуску строку є те, що заявнику було невідомо, що відомості до ЄРДР були невнесені.

За приписами ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК України, також міститься у ст. 116 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.

Стала практика Касаційного кримінального суду Верховного Суду у питанні поважності пропуску процесуальних строків (зокрема, постанови від 27.03.2019 у справі №127/17092/18 (провадження №51-8813км18), від 21.12.2022 у справі №376/2712/21 (провадження №51-1690км22) та інші) свідчить про те, що виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Недотримання встановлених законом процесуальних строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №127/17092/18 (провадження №51-8813км18) зазначає, що хоча ст. 117 КПК України передбачено норму щодо поновлення пропущеного строку, однак це можливо лише у разі наявності поважних причин пропуску такого строку. При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку судом мають враховуватися такі обставини, як тривалість процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає.

Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (рішення, дії чи бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

На вказані критерії визначення причин поважності пропуску процесуальних строків також неодноразово звертала увагу у своїх постановах і Велика Палата Верховного Суду (зокрема, постанови від 28.04.2022 у справі №9901/480/21, від 08.09.2022 у справі №99/84/22, від 08.09.2022 у справі №990/11/22).

У постанові від 06.03.2021 у справі №1640/2594/18 Верховний Суд зазначав, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Особа, яка звернулась зі скаргою, не зазначила існування об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від її волевиявлення й істотно перешкоджали або ускладнювали реалізацію нею права на оскарження постанови слідчого згідно ст. 303 КПК України у строк, визначений кримінальним процесуальним законодавством. Навпаки, звернення ОСОБА_2 04.11.2025 до Київського обласного управління Служби Безпеки України, 15.02.2026 до Краматорського міського суду Донецької області, 16.02.2026 до Дніпровського районного суду з такою самою заявою дають підстави дійти висновку, що такий не мав об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення й істотно перешкоджали або ускладнювали реалізацію ним його права на оскарження.

Враховуючи вищевикладене, підстав для поновлення процесуального строку на подачу скарги наразі не встановлено.

При цьому, як передбачено ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №19064-V «Про міжнародні договори України», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у рішенні по справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд із огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Разом з тим, право на суд одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975; «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 20.06.2011), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28.03.2006, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог національного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №705/5060/18 (провадження №61-3331св19).

Відповідно до частин 2, 3 статті 304 КПК скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною 1 цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Перевіривши й оцінивши відомості, наведені у скарзі та доданих матеріалах, слідчий суддя вважає, що оскільки відсутні підстави для поновлення скаржнику пропущеного строку на подання даної скарги, тобто наявна підстава, визначена п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, й тому таку скаргу належить повернути скаржнику.

Керуючись ст.ст. 116, 214, 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні клопотання скаржника ОСОБА_2 про поновлення строку подання скарги на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Повернути скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення або отримання її копії (якщо ухвала постановлена без виклику осіб) шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1