Справа № 991/136/26
Провадження 1-кп/991/2/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії обов`язків, покладених у межах кримінального провадження№ 0000229 від 23.05.2023 на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст. 209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Вищому антикорупційному суді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000229 від 23.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

25.02.2026 у межах підготовчого судового засідання прокурор подав до суду клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатись із Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

-утримуватися від спілкування з підозрюваними у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , а також будь-якими іншими особами щодо обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру у кримінальному провадженні №0000229 від 23.05.2023 (крім своїх захисників, детективів, прокурорів, слідчого судді, суду);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування свого клопотання прокурор послався на коротку фабулу обвинувачення та наявність доказів, що дають підстави обґрунтовано стверджувати про вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Також прокурор вказав на те, що ризики, які зумовили покладення на ОСОБА_6 обов`язків, не зменшились, продовжують існувати та виправдовують подальше застосування до обвинуваченого додаткових обов`язків.

Згідно з клопотанням на даний час існує сукупність підстав вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органу досудового розслідування чи суду; незаконно вливати на свідків, інших підозрюваних (обвинувачених) у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик переховування від органу досудового розслідування чи суду прокурор мотивує тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень, наявністю паспорта громадянина України для виїзду за кордон та, власне, неодноразовими виїздами за межі України під час дії воєнного стану, майновим станом обвинуваченого. Вказані обставини свідчать про можливість безперешкодного вибуття ОСОБА_6 за кордон та наявність фінансової спроможності переховуватися тривалий час.

Ризик незаконного впливу на підозрюваних (обвинувачених) і свідків у цьому кримінальному провадженні, інших осіб, які можуть надати показання щодо важливих обставин кримінального провадження, обґрунтовує наявністю впливових контактів з посадовими особами, які ОСОБА_6 набув, будучи директором ТОВ " Аксарія ". Вказане свідчить про можливість обвинуваченого з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників вчинити дії, спрямовані на примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними особами.

Обґрунтовуючи ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прокурор посилається на можливість вжиття обвинуваченим заходів, направлених на створення штучних доказів на користь свого захисту, що підтверджуються відомостями з протоколу огляду файлу-образу мобільного телефону ОСОБА_9 від 31.03.2025, відповідно до яких ОСОБА_6 за допомогою ОСОБА_9 вживалися заходи, направлені на підготовку запитів та надання «потрібних» на них відповідей органами державної влади, які б трактувалися на користь їх захисту; ОСОБА_6 може перешкоджати в отриманні оригіналів і копій документів, зокрема, останнім не надано оригіналів документів, витребуваних на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ; отримання незаконним шляхом відомостей щодо господарської діяльності ТОВ « Укравіапром » (директором якого є свідок ОСОБА_29 ) з метою здійснення подальшого тиску на вказаного свідка та формування позиції свого захисту.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, та просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Вважає, що продовженню підлягають усі покладені на ОСОБА_6 обов`язки, які становлять необхідний мінімум для забезпечення запобігання наявним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що наміру переховуватися від суду не має та бажає домогтися справедливості, підкреслив, що з моменту повідомлення про підозру за кордон не виїжджав.

Адвокат ОСОБА_10 зазначив, що вважає необґрунтованими аргументи прокурора про існування будь-яких ризиків, посилався на належну процесуальну поведінку свого підзахисного, відсутність фактів здійснення тиску на свідків і неможливість перешкоджати кримінальному провадженню з огляду на завершення стадії досудового розслідування та збирання доказів. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Дослідивши клопотання, заслухавши позиції учасників провадження, суд дійшов до таких висновків.

Судом установлено, що слідчим суддею Вищого антикорупційного суду 02.07.2025, залишеною без змін ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 10.07.2025, розглянуто клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_6 , яке задоволено частково: застосовано заставу у розмірі 8 500 000 грн з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, відмовлено у покладенні обов`язку носити електронний засіб.

Строк дії обов`язків продовжувався ухвалами слідчих суддів Вищого антикорупційного суду від 01.09.2025, від 30.10.2025. Востаннє - ухвалою слідчого судді від 26.12.2025 до 26.02.2026 продовжено строк дії таких обов`язків: 1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; 2) не відлучатись із Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; 4) утримуватися від спілкування з підозрюваними у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 щодо обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру у кримінальному провадженні № 0000229 від 23.05.2023; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Оцінюючи доводи прокурора, зазначені у поданому клопотанні, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням особливостей, визначених ч.7 ст.194 КПК України, відповідно до яких обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження.

Враховуючи положення ст. 199 КПК України, суд під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків має з`ясувати, крім обставин, зазначених у ч. 1 ст. 194 КПК України, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ним ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше застосування покладених на особу обов`язків.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У клопотанні прокурор порушив питання про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, спираючись на зібрані під час досудового розслідування докази. Разом із тим, враховуючи стадію кримінального провадження, наразі питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення не може бути предметом розгляду суду, оскільки докази, які, на думку сторони обвинувачення, його підтверджують, досліджуються відповідно до параграфу 3 глави 28 КПК України і тільки за результатами судового розгляду буде вирішено питання про доведеність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Крім того, суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, коли обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 скерований до суду, повідомлена останньому підозра у вчиненні кримінальних правопорушень не є вочевидь необґрунтованою. Вона була предметом детального аналізу як в ухвалі про застосування запобіжного заходу, так і в останній ухвалі про продовження строку дії обов`язків.

За таких обставин, суд під час розгляду клопотання надаватиме оцінку доводам, які стосуються лише продовження існування заявлених прокурором ризиків.

Розглядаючи питання наявності ризиків, суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на сторону обвинувачення обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Попередніми судовими рішеннями, в тому числі ухвалою слідчого судді від 26.12.2025, продовжено строк дії процесуальних обов`язків, покладених на ОСОБА_6 , у зв`язку з встановленням існування ризиків можливого переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування чи суду, ризику незаконного впливу на підозрюваних, свідків у цьому кримінальному провадженні, ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

На думку колегії суддів, зазначені ризики не втратили своєї актуальності в частині дій, які можуть бути вчинені саме на стадії судового провадження.

Під час розгляду клопотання прокурором доведено існування ризику переховування від суду, який суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистих обставин життя обвинуваченого ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст. 209 КК України, які за ступенем тяжкості є особливо тяжкими злочинами, за які передбачені покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, та у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, відповідно.

Разом з цим, кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.191 КК України, є корупційним, що унеможливлює застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом до цих правовідносин, крім випадку затвердження угоди про визнання винуватості.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна констатувати, виходячи виключно з суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (п. 33 рішення у справі «W v.Switzerland», заява № 14379/88, 26.01.1993).

Таким чином саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.

Такими факторами у цьому кримінальному провадженні є наявність у ОСОБА_6 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дійсного до 2034 року, а також неодноразові перетини ним державного кордону України, у тому числі під час дії на території України правового режиму воєнного стану, що вказує на наявність у нього реальної можливості виїзду за межі України.

Крім того факт неодноразового перетину кордону також може оцінюватися як доказ достатнього фінансового забезпечення обвинуваченого та наявності соціальних/ділових зв`язків в інших країнах. Останнє також може підтверджуватися характером діяльності, якою займався та займається обвинувачений. Майновий стан обвинуваченого можна оцінити як достатньо забезпечений, зважаючи на відомості з Державної податкової служби України щодо суми отриманих ним доходів за 2018-2025 роки, на які наявні посилання в ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу. Більш того близька до обвинуваченого особа, яка є матір`ю його дітей, також є забезпеченою особою, що не виключає можливості надання нею обвинуваченому певної фінансової допомоги задля забезпечення можливості переховування від суду.

Не оцінюючи наперед обґрунтованість обвинувачення, однак, як того вимагає п.11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд бере до уваги характер злочину, з приводу якого ОСОБА_6 висунуто обвинувачення. Так, предметом злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, заволодіння яким інкримінується обвинуваченим, є грошові кошти на суму більше 25 млн. грн. Вказані обставини у поєднанні з тяжкістю інкримінованого діяння та суворістю покарання є додатковим фактором, який підтверджує наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду.

Доводи захисника щодо відсутності вказаного ризику з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого суд відхиляє, зважаючи на таке.

Твердження сторони захисту щодо відсутності ризику переховування у зв`язку із сумлінним виконанням обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, на думку колегії суддів, свідчить про дієвість застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу з додатковими обов`язками, які регулюють межі поведінки обвинуваченого. Водночас необхідно враховувати, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді можливого ув`язнення у майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі, робить цей ризик достатньо високим. Паспорт громадянина України ОСОБА_6 для виїзду за кордон зберігається у міграційній службі саме на підставі ухвали суду та підлягає поверненню після закінчення строку дії або скасування вказаного обов`язку.

Ризик впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні на теперішній час також не втратив своєї актуальності.

Так, суд враховує передбачену законом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання (ст. 352 КПК України), або отримав у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Поряд з цим, професійна діяльність обвинуваченого, набуті завдяки їй зв`язки можуть сприяти йому у спробах впливу на свідків.

Таким чином даний ризик не зменшився та є обґрунтованим.

Що стосується ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то суд зазначає наступне.

Згідно змісту клопотання, прокурор стверджує, що існує ризик штучного створення доказів захисту, оскільки мали місце спроби таких дій з боку обвинуваченого під час досудового розслідування.

Разом з тим, зважаючи на те, що досудове розслідування кримінального провадження завершено і сторона обвинувачення завершила збирання доказів, на даному етапі кримінального провадження прокурор повинен був навести доводи щодо продовження існування ризику створення штучних доказів в контексті стадії, на якій перебуває провадження.

Проте, прокурор залишив це поза увагою та жодних актуальних доводів не навів.

З огляду на зазначене колегія суддів констатує недоведеність продовження існування вказаного ризику.

Проте, враховуючи доведеність існування двох наведених вище ризиків, стадію кримінального провадження, а саме підготовче провадження, суд вважає, що наявні підстави для продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків.

Однак колегія суддів вважає, що обов`язок, передбачений п. 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, який покладений на ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню в частині визначення кола осіб, від спілкування з якими має утримуватися останній.

Так, відсутні підстави для задоволення прохання прокурора заборонити обвинуваченому утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , оскільки з направленням обвинувального акта до суду вказані особи набули статусу обвинувачених. Крім того, в клопотанні прокурор мотивує потребу у такій забороні виключно як спосіб запобігання незаконному впливу на досудове розслідування, яке на даний час уже завершено.

Прохання заборонити ОСОБА_6 спілкуватися з іншими особами щодо обставин, викладених у письмовому повідомленні про підозру у даному кримінальному провадженні, також є некоректним через завершення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом. Крім цього, коло вказаних осіб не персоналізовано, не визначено їх процесуальний статус у кримінальному провадженні, що позбавляє суд правових підстав для відповідної заборони.

При цьому суд звертає увагу на те, що зазнали коригування обов`язки ОСОБА_6 в частині суб`єкта, на першу вимогою якого зобов`язаний з`являтися обвинувачений; який має право надавати дозвіл на виїзд за межі Київської області обвинуваченому; якому обвинувачений повинен повідомляти про зміну місця проживання та роботи. З даного переліку виключено особу слідчого та прокурора. Вказане обумовлене перебуванням кримінального провадження на стадії судового провадження, обвинувачений зобов`язаний з`являтися за викликом саме до суду і за не виконання цього обов`язку саме суд вправі застосувати відповідні заходи впливу.

Окремо слід зупинитися на строку дії обов`язків, про продовження строку дії яких звернувся прокурор із клопотанням, що розглядається.

Так, ухвалю слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.12.2025 строк дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків продовжено на два місяці, термін їх дії визначено до 26.02.2026 включно, але в межах строку досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом 06.01.2026 і вказана дата є датою завершення досудового розслідування.

Системний аналіз положень ч. 4 ст. 176, ст. 203, ч. 6 ст. 199, ч. 7 ст. 194 КПК України свідчить про те, що строк дії запобіжного заходу, встановлений слідчим суддею щодо підозрюваного, за загальним правилом закон не обмежується строком досудового розслідування кримінального провадження, у якому такий захід застосований (продовжений). Тому ухвала щодо застосування запобіжного заходу в частині продовження строку дії покладених на особу обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишається чинною і після завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду і настання однієї з обставин, зазначених у ст. 203 КПК України.

З огляду на те, що в разі направлення обвинувального акта до суду в межах строку досудового розслідування кримінальне провадження не припиняється, а продовжується - переходить у стадію судового провадження, статус підозрюваного в цьому випадку не скасовується, а особа набуває процесуального статусу обвинуваченого, то, на переконання суду, датою закінчення строку дії ухвали слідчого судді від 26.12.2025 слід вважати останній день двомісячного строку - 26.02.2026, як і вказано в цій ухвалі, а не дату направлення обвинувального акта до суду - 06.01.2026.

Водночас використане слідчим суддею формулювання «але в межах строку досудового розслідування» суд розуміє як встановлення гарантії для особи, що у випадку закінчення строку досудового розслідування до вчинення прокурором однієї з дій, передбачених у ч.2 ст.283 КПК України (тобто до закриття кримінального провадження або звернення до суду з відповідним клопотанням або з обвинувальним актом), дія покладених на особу обов`язків припиняється.

Оскільки продовження слідчим суддею строків дії обов`язків ОСОБА_6 з додатковою умовою - в межах строку досудового розслідування, не містить вказівки на подію для визначення строку запобіжного заходу - звернення прокурора до суду з обвинувальним актом, тому немає підстав вважати, що зі зверненням прокурора до суду з обвинувальним актом закінчився строк дії покладених на особу обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які залишаються чинними і після закінчення строку досудового розслідування та направлення обвинувального акта до суду, до визначеної в ухвалі слідчого судді дати.

Така ж позиція викладена і в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у справі №991/4179/25 від 25 червня 2025 року.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 , визначений до 26.02.2026.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 2, 7, 176-178, 182, 193, 194, 199, 315, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці, а саме до 25 квітня 2026 року, строк дії покладених на нього обов`язків:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись за межі Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 щодо обставин даного кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000229 від 23.05.2023.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3