ВИРОК

іменем України

Справа № 569/22123/19

26 лютого 2026 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження №0005614 від 13.09.2019 року 0005250 від 27 серпня 2019 року) про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівне, громадянки України, українки, заміжньої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ( АДРЕСА_2 ), у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.1,2 ст.307, КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 порушуючи порядок, встановлений ст. ст. 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах, час та місці, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину - «метамфетамін», яку 16.05.2019, близько 18 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку №4, що по вул. Ніла Хасевича в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_7 за 1500 гривень, шляхом залишення закладки, а саме у попередно домовленому з покупцем місці, у картонній коробці з-під стартового пакету «Vodafone», в якому знаходився поліетиленовий пакетик з порошкоподібною речовиною, яка відповідно до висновку експерта №2.1-528/19 від 04.07.2019 є психотропною речовиною - метамфетамін, вагою 0,295 г., обіг якої є обмеженим відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , порушуючи порядок ст. ст. 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», діючи повторно, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах, час та місці, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту психотропну речовину «метамфетамін», яку 23.09.2019, близько 13 год. 30 хв., перебуваючи у арці, що знаходиться між будинками 1А та 1Б, що по вул. Генерала Безручка в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_8 за 1800 гривень, шляхом залишення закладки, а саме у попередньо домовленому з покупцем місці, у 1 поліетиленовому пакетику у формі порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку №2.1-1015/19 від 15.11.2019 є психотропною речовиною - метамфетамін, вагою 0,6048 г, обіг якого є обмеженим відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.

ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала повністю та пояснила, що дійсно вона, при обставинах місця і часу, вказаних в обвинувальному акті, незаконно придбала та зберігала наркотичні засоби та психотропні речовини, з метою їх подальшого збуту. У вчиненому щиро розкаялась, просила суд суворо її не карати, при цьому вказала, що з часу розгляду справи в суді з 2019 року зробила належні висновки, більше ніяких злочинів не вчиняла, діяння зі спливом часу втратили свою суспільну небезпеку, вона є одруженою та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши правильне розуміння ними змісту обставин справи, а також те, що сумнівів у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України,що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України доведеною повністю.

Органом досудового слідства вірно кваліфіковані дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.1 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, вчинений повторно.

Обставини справи, встановлені даним вироком, а саме, місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини i мотиви злочину ніким iз учасників судового розгляду, в тому числі i самою обвинуваченою ОСОБА_3 не оспорюються.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст.65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_3 вчинила злочин, що Законом України про кримінальну відповідальність віднесений до категорії тяжких кримінально караних діянь, яке посягає на загальносуспільні інтереси, такі, як здоров`я людини, що проголошено Основним Законом України як найвища соціальна цінність, обставини його вчинення та особу винного, яка має постійне місце проживання, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.

Отже до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченої до скоєного, осуду своїх дій, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.

Тому, визнаючи щире каяття та сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи, суд визнає, пом`якшуючими покарання обставинами та знаходить за можливе віднести до таких обставин і незначний розмір збутого, а також вчинення кримінального правопорушення під контролем органів поліції, з урахуванням того, що визнане судом доведеним обвинувачення не містить інформації про фактичне споживання будь-ким з фізичних осіб шкідливих речовин.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що характеризують особу обвинуваченого, становлять предмет доказування в кримінальному провадженні, вони обов`язково враховуються при вирішенні питання про вид та розмір показання, можливість звільнення від його відбування.

Під особою обвинуваченого треба розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відомості про особу винної ОСОБА_3 , достатній рівень її соціалізації, наявність на її утриманні 2 (двох) неповнолітніх дітей, тривалий проміжок часу з моменту вчинення інкримінованих їй злочинних дій та відсутність відомостей щодо притягнення її за інші правопорушення, а також сукупність наведених пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дають суду підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення.

Як зазначено, у статті 65 КК України, загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Положеннями ст. 75 КК передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі Довженко проти України ) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При вирішенні питання про можливість на підставі вироку суду звільнити обвинувачену від відбування покарання, суд перш за все враховує внормовані статтею 75 КК України підстави звільнення від відбування покарання, відповідно до якого суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання при призначенні, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 , вперше вчинила кримінально каране діяння, має на на утриманні двох дітей ОСОБА_9 (30.06.2012р..) та ОСОБА_10 (12.10.2017р.), має постійне місце роботи на основі договору підрядку між цивільним товариством «Централя Рибна», незначний обсяг збутої психотропної речевини, втрата суспільної небезпеки зі спливом часу, а також тривалий проміжок часу з моменту вчинення інкримінованих їй злочинних дій (2019 рік) та відсутність відомостей щодо притягнення її за інші правопорушення, збіг тяжких життєвих обставин.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за її поведінкою органами пробації, а тому на підставі ст.75 КК України її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Перешкоди для застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання за формальними критеріями, що передбачені статтею 75 КК України, щодо ОСОБА_3 відсутні.

Наведені судом обставини і дані про особу винного є цілком сприятливими для прийняття такого рішення.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, призначеного ОСОБА_3 .

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченої за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.

Невжиття ж звільнення від покарання з випробуванням лише з мотивів тяжкості вчиненого злочину та суворості передбаченого за нього покарання є таким, що суперечить засадам кримінального провадження, які проголошують верховенство права, законність, справедливість.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що обвинувачена на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні зв`язки, соціально адаптована, підстав очікувати продовження обвинуваченою вчинення правопорушень судом не встановив.

Оскільки призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, повинні бути відповідні скоєному, тобто необхідним і достатнім для виправлення особи дає суду достатні підстави визнати, що забезпечити виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливо без реального відбування нею покарання - без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї обов`язків органами пробації протягом іспитового строку максимального терміну, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

Окрім того, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченій додаткове покарання у виді конфіскації майна, що відповідає вимогам ст.77 КК України та роз`ясненням, наведеним у абз. 3 п. 19 Постанови ПВС України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" про те, що у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням додаткове покарання у виді конфіскації майна, не застосовується, оскільки статтею 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 в порушення ст. ст. 4, 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, діючи повторно, незаконно придбала 12.09.2019, близько 22 год. 10 хв., поблизу будинку №1A по вулиці Генерала Безручка, що в м. Рівне, шляхом привласнення знайденого, психотропну речовину метамфетамін, обіг якої обмежений відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, та незаконно зберігала при собі без мети збуту у гаманці сірого кольору, до моменту проведення поверхневої перевірки 12.09.2019, близько 22 год. 45 хв., поблизу будинку №1Б, що по вул. Генерала Безручка, в м. Рівне, в ході проведення якої працівниками поліції виявлено та вилучено вказані 2 поліетиленових пакетики з кристалоподібною речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта №2.1-941/19 від 18.10.2019 являється психотропною речовиною метамфетамін, загальною масою 0,4452 г.

До суду надійшло клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження за ч.2 ст.309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

За змістом статей 284-288 КПК України, підставами для звільнення від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

При встановленні підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, який вчинений 12 вересня 2019 року та відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно ч. 3 ст. 285 КПК України, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжкого злочину.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, у разі вчинення нетяжкого злочину.

Оскільки судом установлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, строк притягнення до кримінальної відповідальності за який сплив, переривання перебігу давності не було, від слідства або суду обвинувачена не ухилялась, обчислення строків давності є правильним, обвинувачена не заперечувала проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав і дала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Частиною 1 ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу та витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Як вбачається з правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 12.09.2022 по справі №203/241/17 (провадження №51-4251кмо21), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

З огляду на викладене процесуальні витрати на залучення експерта на суму 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 10 копійок необхідно віднести на рахунок держави.

Цивільний позов у провадженні відсутній.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України із ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути 3140,2 грн. витрат за залучення експерта.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 126, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком чинності запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3140 (три тисячі сорок) гривень 20 копійок витрат за залучення експерта.

Процесуальні витрати на залучення експерта на суму 1570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) гривень 10 копійок необхідно віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт накладений увалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області 18 жовтня 2019 року.

Речові докази по справі, а саме: порошкоподібну речовину, яка відповідно до висновку експерта №2.1-528/19 від 04.07.2019 є психотропною речовиною - метамфетамін, 0,295 г; порошкоподібну речовину, яка відповідно до висновку експерта №2.1-1015/19 від 15.11.2019 є психотропною речовиною метамфетамін - 0,6048 г; 2 поліетиленових пакетики з кристалоподібною речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта №2.1-941/19 від 18.10.2019 являється психотропною речовиною метамфетамін, загальною масою 0,4452 г - знищити; мобільний телефон марки «Lenovo» з абонентським номером телефону «Київстар» НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Samsung» з абонентським номером телефону «Київстар» НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_3 ; банківський чек від 16.05.2019 по факту перерахування грошових коштів у сумі 1500 грн. на банківський рахунок ОСОБА_3 ; CD R диск на якому міститься інформація, яка становить банківську таємницю, по рахунку № НОМЕР_3 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_11