КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/460/26 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2148/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України, у кримінальному провадженні № 0002849 від 24.12.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року задоволено частково клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 14 січня 2026 року.

Установлено ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід в вигляді застави в розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 832 000 грн.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 обов`язки строком на два місяці:

- не виїжджати з міста Києва без дозволу до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного державного органу (територіального підрозділу ДМС України) паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, як і інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Визначено, що останнім днем строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою є 14 березня 2026 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що стороною обвинувачення не доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, щодо нього.

Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а обраний захід є занадто суворим та розмір застави є непомірним та таким, що не відповідає його доходам та майновому стану.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ із ДУ «Київський слідчий ізолятор») та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Оболонського відділу поліції ГУНП в місті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене 24.12.2025 до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0002849, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

14.01.2026 в рамках кримінального провадження № 0002849 ОСОБА_7 було затримано та повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, з тих підстав, що у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місце, але не пізніше 13.11.2025, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про дію воєнного стану та окремих обмежень на території України, пов`язаних з вторгненням російської федерації, зокрема із призовом військовозобов`язаних осіб до служби в Збройних силах України тощо, попередньо вступив у злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами, з метою вчинення умисного кримінального правопорушення, з корисливих мотивів, поєднаного з вимаганням, спрямованого на одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме - керівництвом військової частини, що дислокується у тилових районах, а саме у м. Києві та АДРЕСА_1 , щодо оформлення осіб для проходження військової служби, не пов`язаної з виконанням бойових завдань.

Обґрунтованість підозри підтверджують зібрані в ході досудового розслідування докази, а саме: заява ОСОБА_10 від 20.11.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 25.11.2025; протокол огляду від 25.11.2025; протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій (аудіо-, відео контроль особи) від 06.01.2026; протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій (аудіо- контроль особи) від 06.01.2026; протокол огляду несправжніх (імітаційних) засобів у вигляді грошових коштів від 13.01.2026; протокол вручення несправжніх (імітаційних) засобів у вигляді грошових коштів для проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 13.01.2026; протокол огляду від 14.01.2026; протокол огляду від 14.01.2026 (транспортного засобу); протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 13.01.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 14.01.2026; протокол огляду від 14.01.2026 (транспортного засобу); протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 14.01.2026.

16.01.2026 від слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , до суду надійшло клопотання про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, із визначенням застави у межах 900 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 995 200 грн.

16.01.2026 ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 14.01.2026.

Обрано ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід в вигляді застави в розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 832 000 грн.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 обов`язки строком на два місяці, а саме:

- не виїжджати з міста Києва без дозволу до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти до слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного державного органу (територіального підрозділу ДМС України) паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, як і інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Визначено, що останнім днем строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою є 14.03.2026.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді щодо розміру застави, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки ним сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Вивчивши матеріали надані суду апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

З огляду на наявні докази та матеріали, додані до клопотання, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розсування фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Крім цього, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив, що слідчим у своєму клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Дослідивши надані суду апеляційної інстанції матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що матеріали досудового провадження містять достатньо даних для висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах досудового провадження відсутні та стороною захисту не надані.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Як вбачається з матеріалів провадження, згідно повідомленої підозри ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, санкція якої встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Тобто, вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, а відтак максимальний розмір застави за вчинення такого злочину не може перевищувати вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя не надав ретельну оцінку всіх релевантних факторів, які підлягають встановленню під час визначення розміру застави, не обґрунтував наявність виключних факторів, які свідчать, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, а тому, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, що не передбачає часткового скасування ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу, колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, зміст статей 177 та 178 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень, буде достатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , а також в повній мірі узгоджуватись з положеннями ст. 182 КПК України та наведеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, колегія суддів вважає за необхідне покласти на нього наступні обов`язки:

- не виїжджати з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного державного органу (територіального підрозділу ДМС України) паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, як і інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців.

За таких обставин, при постановленні нової ухвали, колегія суддів може визначити строк дії такої ухвали в межах строку досудового розслідування, який існував на час постановлення оскаржуваної ухвали, строком на 60 днів, тобто до 14 березня 2026 року включно.

Викладені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні слідчого дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту розгляду справи в суді є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім цього, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду втратили свою актуальність.

Доводи сторони захисту в частині характеризуючих ознак та даних про особу підозрюваного були досліджені колегією суддів, однак самі по собі не можуть бути достатніми підставами для застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, як просить сторона захисту.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу сторони захисту слід задовольнити частково та скасувати ухвалу слідчого судді, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 14 березня 2026 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240 гривень, та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 16 січня 2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, починаючи з 14 січня 2026 року.

Установити підозрюваному ОСОБА_7 заставу в межах 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186, призначення платежу «застава».

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 строком на два місяці наступні обов`язки:

- не виїжджати з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суду, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідного державного органу (територіального підрозділу ДМС України) паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, як і інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

З моменту звільнення ОСОБА_7 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконання, а останнім днем строку дії запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою є 14 березня 2026 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_12

Судді:

ОСОБА_13