Справа № 592/4537/26
Провадження № 1-кс/592/2137/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

23.03.2026 слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенант поліції ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим прокурором Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , із змісту якого вбачається, що в провадженні СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області знаходяться матеріали об`єднаного досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000619 від 07.03.2026, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України. Досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_4 , який має незняті та непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні корисливі злочини в умовах воєнного стану. Зокрема, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні , затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, на всій території України було введено воєнний стан, який було продовжено до цього часу. 14.02.2026 приблизно о 13:49, перебуваючи у приміщенні магазину Аврора , розташованого за адресою: м. Суми, вул. Набережна річки Стрілки, буд. 8, ОСОБА_4 звернув увагу на раніше йому незнайомого громадянина ОСОБА_6 продавця даного магазину. У лівій кишені його кофти знаходився належний йому мобільний телефон марки REDMI , моделі Note 14 . У цей момент у ОСОБА_4 виник прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи неминучість заподіяння майнової шкоди власнику майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_4 наблизився до потерпілого та, скориставшись його неуважністю, просунув праву руку до кишені одягу ОСОБА_6 , звідки таємно викрав належний тому мобільний телефон марки REDMI , моделі Note 14 . Після цього, довівши свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду. Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-24/3995-ТВ від 13.03.2026, ринкова вартість викраденого мобільного телефону станом на 14.02.2026 становила 6067 грн. . Крім того, 06.03.2026 приблизно о 14:38, перебуваючи поблизу буд. 10-А по вул. Набережна річки Стрілки у м. Суми, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 звернув увагу на раніше невідомого йому громадянина ОСОБА_7 . У правій кишені його куртки знаходився належний йому мобільний телефон марки IPhone , моделі 16 Pro Max . Усвідомлюючи наявність у потерпілого зазначеного майна, а також передбачаючи можливість та неминучість спричинення майнової шкоди його власнику, у ОСОБА_4 виник прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення цього майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 наблизився до потерпілого та просунув праву руку до кишені його куртки, звідки таємно викрав мобільний телефон марки Iphone , моделі 16 Pro Max . Після цього, заволодівши чужим майном, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду. Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-24/3726-ТВ від 13.03.2026, ринкова вартість викраденого мобільного телефону станом на 06.03.2026 становить 37375 грн. . Внаслідок умисних протиправних дій, що виразились в таємному викрадені мобільного телефону марки REDMI , моделі Note 14 вартістю 6067 грн. , який належить ОСОБА_6 та мобільного телефону марки Iphone , моделі 16 Pro Max вартістю 37375 грн. , який належить ОСОБА_7 , ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: в таємному викраденні чужого майна (крадіжці) , кваліфікуючими ознаками якого є вчинення злочину повторно та вчинено в умовах воєнного стану. В ході досудового розслідування були встановлені наступні анкетні дані підозрюваного: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, українець, громадянин України, із середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до положень ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років та разом з тим є раніше судимим. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони є достатніми для того, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми для того, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі Фокс, Кемпбелл Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990, п. 32, Series A, № 182) . 23.03.2026 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України. Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990 зазначено про те, що обґрунтована підозра означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми для того, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми для того, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. При цьому, обставини вчинення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими висновками, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі Мюррей проти Сполученого Королівства від 23.10.1994, заява № 14310/88, суд зазначив про те, що факти, які стали причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування . Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою для того, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: - заявою про кримінальне правопорушення від 06.03.2026 та від 10.03.2026 за фактом таємного викрадення чужого майна; - протоколом допиту потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які повідомила про те, що невстановлена особа вчинила таємні викрадення належного їм майна; - протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімках за участю потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які впізнали ОСОБА_4 , як особу, яка підійшла до них, після чого у них зниклі мобільні телефони; - протоколами допитів свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які повідомили про те, що до вказаного кримінального кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_4 , якого вони впізнали; - іншими матеріалами кримінального провадження. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слід зазначити про те, що ризиком в контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При встановленні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрювана однозначно, поза всяким сумнівом, вчинить відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що вона має реальну можливість їх вчинити. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності. Існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду) , обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України. Санкція вказаної статті відносить інкримінований злочин до категорії тяжкого, тому очікування можливого суворого вироку може мати значення. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу було притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Becciev v. Moldоva», п. 58) . З огляду на наведене орган досудового розслідування, обґрунтовуючи вказане клопотання, враховує тяжкість злочинів, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування пільгових інститутів у відповідній категорії справ. Отже, надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, орган досудового розслідування вважає такі дії цілком вірогідними. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у виді його можливого затримання у невизначеному майбутньому, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять те, що цей ризик є достатньо високим. Тому, на думку органу досудового розслідування, без застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він може переховуватись від органів досудового розслідування або суду та непередбачуваністю своїх дій з метою не бути викритим та ізольованим, становитиме небезпеку для суспільства. Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вказаному кримінальному провадженні обумовлена тим, що ними органу досудового слідства були надані частково викривальні свідчення, які вказують на безпосередню причетність ОСОБА_4 до вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (можливість продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється) обумовлена тим, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, у зв`язку з відсутністю реальних засобів для існування та у зв`язку з можливим усвідомленням своєї безкарності за вчинені інкриміновані йому кримінальні правопорушення, на переконання органу досудового розслідування існує досить високий ступінь ризику вчинення інших злочинів. Так, зокрема, під час досудового розслідування було встановлено, що 08.10.2025 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у кримінального провадженні № 0002611. Окрім цього, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.10.2025 у справі № 638/28035/25 до підозрюваного ОСОБА_4 у кримінального провадженні № 0002611 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 60500 грн. . Крім того в подальшому, 14.10.2025 був звільнений з Київського СІЗО у зв`язку із сплатою застави. В подальшому 15.10.2025 його було затримано в порядку ст. 208 КПК України та було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та в подальшому Солом`янським районним судом м. Києва щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення, яка в подальшому ним була внесена. Аналіз встановлених під час досудового розслідування обставин свідчить про те, що ОСОБА_4 діяв цілеспрямовано, послідовно та систематично, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, нехтуючи вимогами чинного законодавства України та загальноприйнятими нормами поведінки у суспільстві. При цьому, будучи раніше судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та у короткий проміжок часу повторно вчинив нові умисні злочини проти власності, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість та схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Вчинення зазначених кримінальних правопорушень в умовах правового режиму воєнного стану, коли суспільні відносини потребують підвищеного рівня правового захисту, свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи підозрюваного, який усвідомлено ігнорує встановлений правопорядок та продовжує вчиняти корисливі злочини. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії від 26.07.2001, заява № 33977/96, в якому Європейський суд з прав людини зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання судом ОСОБА_4 винним, а саме: від 5 до 8 років позбавлення волі, та враховуючи можливість перешкоджання кримінальному провадженню, спростовує відсутність ризиків. Відповідно до п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Летельє проти Франції , з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. У даному випадку ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів в умовах особливого періоду, тому в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі Волосюк проти України від 12.03.2013) . Також, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України , слідчому судді, суду слід враховувати те, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Інші, більш м`які запобіжні заходи, крім тримання під вартою, не можуть бути застосовані до ОСОБА_4 , виходячи з наступного. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосований щодо ОСОБА_4 , оскільки він підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років. Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до ОСОБА_4 , оскільки відсутні особи, які можуть виступити в ролі поручителів, які забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечать належну поведінку підозрюваного. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосований до ОСОБА_4 , оскільки його особистість не заслуговує на довіру. Крім того, підозрюваний, побоюючись покарання за вчинення ним даних кримінальних правопорушень, може не виконати покладені на нього обов`язки, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Матеріали кримінального провадження, які додаються до даного клопотання, підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його причетності до інкримінованих злочинів потребує перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При застосуванні запобіжного заходу також слід врахувати ту обставину, що будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування ОСОБА_4 в умовах ізоляції, а саме: даних щодо стану здоров`я (наявності тяжких захворювань та інших протипоказань) , які унеможливлюють подальше перебування в умовах несвободи, в ході здійснення досудового розслідування здобуто не було, що свідчить про можливість його тримання в місцях несвободи. Відтак у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні. Враховуючи вищевикладене, він вважає доведеною наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. Ці обставини також обґрунтовуються вагомістю наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень (злочинів) , тяжкістю покарання, що йому загрожує, можливістю переховуватись від органів досудового розслідування, вчинити інші кримінальні правопорушення, перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином, а також те, що він підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, слід дійти висновку про те, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що застосування щодо підозрюваного більш м`якого, окрім зазначеного вище, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176-178, 179, 187-189 КПК України, він просив задовольнити дане клопотання та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, визначивши розмір застави у виді 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (вхідний № 14283/26 від 23.03.2026) (а. с. 1-8) .

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у ньому, та просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового або нічного домашнього домашнього арешту.

Вислухавши клопотання слідчого, дослідивши та перевіривши документи та копії документів, доданих до клопотання, вислухавши пояснення та думку прокурора, пояснення та думку підозрюваного, прихожу до наступного висновку.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох епізодів умисного тяжкого злочину проти власності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Чеботарь проти Молдови зазначив в п. 48 про те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності до ст. 5 § 1 (с) , поліція не зобов`язана мати у своєму розпорядженні докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, не в момент арешту, не під час перебування заявника під вартою. Також необов`язково, щоб затриманій особі були в кінцевому рахунку пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа постала перед судом. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, які були підставою для затримання особи. Слова обґрунтована підозра означають наявність фактів або інформації, які могли б впевнити об`єктивного спостерігача про те, що особа можливо, вчинила злочини.

Ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Аналіз наданих стороною обвинувачення доказів свідчить про те, що вони об`єктивно зв`язують підозрюваного із вчиненням злочинів, відтак погоджуюся із доводами прокурора про те, що пред`явлена ОСОБА_10 підозра на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою, що також узгоджується з вимогами Європейського суду з прав людини, зокрема, з позицією, висловленою в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України , заява № 42310/04, від 21.04.2011.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи невинності у вчиненні злочину, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу, а саме: судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальні правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним в п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відтак, прихожу до висновку про те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прихожу до висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, в тому числі і цілодобовий, а також нічний домашній арешт навіть із застосуванням електронних засобів контролю з урахуванням відомостей про особу не будуть запобігати ризикам його ухилення від слідства та суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінюю в сукупності всі обставини, у тому числі: - вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним декілька епізодів умисного тяжкого корисливого злочину проти власності (наявні) ; - тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється (умисні тяжкі корисливі злочини проти власності) ; - вік та стан здоров`я підозрюваного (молодий вік, задовільний стан здоров`я) ; - міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців (документально не підтверджено) ; - наявність у підозрюваного постійного місця роботи (відсутнє) ; - репутацію підозрюваного (негативна) ; - майновий стан підозрюваного (незадовільний) ; - наявність судимостей у підозрюваного (раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів проти власності) ; - наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого злочину (слідчому судді невідомо) ; - розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини (наявні) .

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, у відповідності до положень ст. 182 КПК України, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти бажанню особи, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. А тому розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою він може безперешкодно та без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового та сімейного стану. Іншими словами, з огляду на особу підозрюваного, впевненість у тому, що перспектива втрати застави, у випадку його неявки до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Згідно ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Крім того, беруться до уваги дискреційні повноваження слідчого судді по визначенню розміру застави, передбачені ст. 182 КПК України.

Із змісту п. 70 рішення Європейського суду з прав людини у справі Гафа проти Мальти , № 54335/14, від 22.05.2018 вбачається, що саме обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинен вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити (рішення Європейського суду з прав людини у справі Toшев проти Болгарії , № 56308/00, § 68, від 10.08.2006; рішення Європейського суду з прав людини у справі Iванчук проти Польщі , № 25196/94, § 66, від 15.11.2011) .

Із змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі Мангурас проти Іспанії , № 12050/04, від 28.09.2010 вбачається, що застава може вимагатися до тих пір, поки зберігаються причини, які виправдовують тримання під вартою, і що органи влади повинні проявити максимальну турботу при встановленні відповідної застави, а також при вирішенні питання про необхідність тривалого утримання обвинуваченого під вартою. Враховуючи винятковий характер даної справи, навряд чи було дивним, що судові органи влади скоригували суму для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні особи не мали стимулу уникнути правосуддя і знехтувати заходами безпеки.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох епізодів умисного тяжкого корисливого злочину проти власності, в період дії воєнного стану, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох епізодів умисного тяжкого корисливого злочину проти власності, тобто він має великий рівень суспільної небезпеки для оточуючих, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох епізодів умисного тяжкого корисливого злочину проти власності, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, які не пов`язані із застосуванням насильства або погрозою його застосування, не спричинили загибелі людей, раніше відносно нього по цьому кримінальному провадженню інші запобіжні заходи не обирались, відтак прихожу до висновку про те, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному слід визначити розмір застави, який повинен складати, в даному випадку, відповідно до абз. 5 ч. 5 ст. 182 КПК України, 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 832000 грн. .

Також у разі внесення вказаного розміру застави на підозрюваного ОСОБА_4 слід покласти строком до 21.05.2026 до 24 години 00 хвилин включно обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності) ; 6) носити електронний засіб контролю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 375, 376, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21.05.2026 до 24 години 00 хвилин включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави у межах 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 832000 грн. , яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: одержувач: ТУ ДСА України в Сумській області, , назва банку: ДКСУ м. Київ, МФО: 820172, рахунок UA0008869, призначення платежу: застава за кого (ПІБ) , № ухвали суду, платник застави (ПІБ) .

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності) ; 6) носити електронний засіб контролю.

Під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або відмову в його застосуванні.

Апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до суду апеляційної інстанції Сумського апеляційного суду.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_11