Справа № 349/2/26
Провадження № 1-кс/349/67/26
У Х В А Л А

25 лютого 2026 року м.Рогатин

Слідчий суддя Рогатинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000001,

встановив:

23 лютого 2026 року власник транспортного засобу - ОСОБА_3 подалаклопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку з порушення правил безпеки дорожнього руху, особами, які керують транспортними засобами.

В обгрунтування клопотання зазначено, щона підставі ухвали слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2026 року накладено арешт на транспортний засіб марки Renault Megan реєстраційний номер НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , власником - ОСОБА_3 .

Зазначає, що усі слідчі дії за участю цього транспортного засобу проведено, арешт автомобіля обмежує її права як власника на користування майном. З цих підстав просила клопотання задовольнити, повернути транспортний засіб.

Заступник начальника слідчого відділення відділення поліції № 4 (м. Рогатин) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що з транспортним засобом проведені усі необхідні експертні дослідження, однак траспортний засіб визначено речовим доказом у кримінальному провадженні, тому не заперчував щодо скасування арешту в частині користування майном. Справу просив слухати без його участі.

Згідно з нормами ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання не здійснювалося.

Дослідивши документи, приходжу до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2026 року в кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, накладеноарешт на речовий доказ, а саме: Renault Megan реєстраційний номер НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , власником - ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_2 .

За ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст. 2 та ст. 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п.1 ч. 2 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в іншму випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З метою недопущення порушення прав власника майна, слідчий суддя дійшов висновку, що в подальшому застосуванні арешту в частині позбавлення права користування транспортним засобом відпала потреба.

Керуючись ст. 174 КПК України,

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити частково.

Скасувати арешт автомобіля, який був накладений ухвалою слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2026 року, в частині позбавлення права користування транспортним засобом марки Renault Megan реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_2 .

Зобов`язати слідчого слідчого відділення відділення поліції № 4 (м. Рогатин) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 повернути власнику майна - ОСОБА_3 транспортний засіб марки Renault Megan реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 заборонено розпоряджатисятранспортним засобом до повного скасування арешту майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1