Справа № 183/3107/26
№ 1-кс/183/476/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 26.03.2026 року до ЄРДР за № 0000434 у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Одноробівка Золочівського району Харківської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, солдата, стрілеця, номер обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до вимог ст. ст. 176-178 КПК України слідчий слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , звернувся з клопотанням до слідчого судді про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 26.03.2026 року до ЄРДР за № 0000434 підозрюваному ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 24 березня 2026 року приблизно о 21.00 годині солдат ОСОБА_5 перебував разом із знайомим ОСОБА_7 в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де у останніх виник словесний конфлікт з приводу ревнощів ОСОБА_5 . Під час вказаної ситуації у солдата ОСОБА_5 виник прямий умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи вказаний умисел, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця номера обслуги військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 20, 21, 22, 221, 28, 29, 31, 32, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24 березня 2026 року приблизно о 21.00 годині, перебуваючи разом із знайомим ОСОБА_7 в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно з прямим умислом, на ґрунті ревнощів, з метою спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, розуміючи та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наблизився до ОСОБА_7 , повалив його на підлогу та завдав йому не менше 3 ударів правою рукою в область шиї, чим спричинив йому перелом хрящів гортані, закриту травму шиї, від яких ОСОБА_7 помер на місці події.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

26 березня 2026 року відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

26 березня 2026 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 затриманий за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України.

27 березня 2026 року військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Викладені обставини дають підстави обґрунтовано підозрювати військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України обґрунтовується наступними матеріалами та доказами наявними у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом оглядом місця події від 25 березня 2026 року;

- протоколом огляду трупу від 25 березня 2026 року;

- лікарським свідоцтвом про смерть №340 ОСОБА_7 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 26 березня 2026 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 26 березня 2026 року;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 26.03.2026 року;

- протоколом огляду місця події від 27.03.2026 року.

Разом з тим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «О`Хара проти Сполученого Королівства» доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчинені кримінального правопорушення на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу має відповідати стандарту «розумна підозра».

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

У главі 18 Кримінального процесуального кодексу України визначено заходи процесуального примусу, які застосовуються до підозрюваного з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, а також детально регламентовано порядок їх застосування.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст. 188 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання позбавлення волі.

В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція ч. 2 ст. 121КК України передбачає лише позбавлення волі строком від семи до десяти років. Разом з тим, ОСОБА_5 після скоєння кримінального правопорушення покинув місце злочину, розуміючи, що у разі визнання його судом винним у вчиненні вказаного злочину його може буде засуджено судом до позбавлення волі, тому, існує ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що на даний час в ході досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_8 , яка вказала, що ОСОБА_5 після скоєння кримінального правопорушення спалив свій одяг, на якому були сліди злочину та у випадку обрання іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем ЗСУ, у разі вільного пересування матиме можливість за для уникнення реального покарання за вчинення тяжкого злочину впливати на свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з метою змусити їх змінити свої показання.

Застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами.

Органом досудового розслідування взято до уваги те, що інший запобіжний захід обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 неможливо, оскільки особисте зобов`язання, особиста порука або застава виключає той фактор щодо обізнаності органом досудового розслідування про постійне місця знаходження підозрюваного ОСОБА_5 , а тому останній користуючись даним фактором, може вчинити дії, які передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим самим зашкодити проведенню досудового розслідування.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в тому числі і цілодобового домашнього арешту, хоча і підозрюваний ОСОБА_5 повинен буде перебувати у визначеному судом місці у визначений час, однак не можливо виключити той фактор, що підозрюваний ОСОБА_5 у нічний час користуючись відсутністю контролю за його діями, може залишати своє помешкання, а тим самим буде користуючись даною можливістю із помсти до свідків, потерпілого, що певним чином може відобразитися на об`єктивність досудового розслідування вразі впливу (погрози, умовляння, підкупу тощо) на останніх.

Відтак у слідства є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного вважаю, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та належної поведінки можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігання вищезазначеному ризику застосуванням більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявному ризику більш м`якими запобіжними заходами.

Під час судового розгляду прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник, кожний окремо, заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Розглянувши клопотання, вислухавши думку прокурора, підозрюваного та захисника, слідчий суддя дійшла до таких висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке віднесено законом до категорії тяжких, виходячи з наявних доказів, яки були досліджені слідчим суддею.

При розгляді письмових доказів, наданих прокурором в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому існують всі підстави вважати підозру ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, обґрунтованою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує, що існує ризик, передбачений п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за яке, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що на даний час в ході досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_8 , яка вказала, що ОСОБА_5 після скоєння кримінального правопорушення спалив свій одяг, на якому були сліди злочину та у випадку обрання іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній зможе знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем ЗСУ, у разі вільного пересування матиме можливість за для уникнення реального покарання за вчинення тяжкого злочину впливати на свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з метою змусити їх змінити свої показання.

Слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі наданих слідчим матеріалів, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких, що вказує на негативну репутацію останнього; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, в тому числі, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з наданих слідчим та прокурором доказів, ОСОБА_5 раніше не судимий, однак санкція ч. 2 ст. 121 КПК України передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_5 , ніж тримання під вартою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати щодо підозрюваного найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених раніше ризиків.

Крім того, у відповідності з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому слідчий суддя вважає неможливим визначити розмір застави у відношенні ОСОБА_5 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Одноробівка Золочівського району Харківської області, застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти на строк до 22 травня 2026 року включно.

Копію ухвали направити для виконання прокурору Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1