Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/98/24

Номер провадження: 1-кп/511/56/26

31.03.2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дистанційно),

захисників ОСОБА_7 (дистанційно), ОСОБА_8 (дистанційно), ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000059 від 05 червня 2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Купіно Новосибірської області, РФ, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в силу статті 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313, ч.2 ст. 311, ч.1 ст. 304, ч.2 ст. 317 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , мотивоване тим, що ОСОБА_5 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, судимість погашена, тому усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винним, враховучючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. (ч.1 п.1 ст.177 КПК України). Також, ОСОБА_5 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на його схильність до скоєння злочинів, ідентичних за своїми кваліфікуючими ознаками. (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Все вищевикладене в сукупності свідчить, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому та обмеження його конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки зі спливом часу ризики зменшуються та перестають існувати, докази досліджені, свідки допитані, ризик втечі відсутній, а отже доцільно обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, обвинувачений свою причетність до вчинення злочинів не визнає, повинен утримувати матір похилого віку, наміру ухилятись від суду не має.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є відповідно до ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, наявність судимостей, постійного місця роботи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, давши оцінку обґрунтованості заявленого прокурором клопотання, прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, суд має встановити в першу чергу існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, санкція статей, за якими обвинувачується ОСОБА_5 передбачає позбавлення волі на строк до 12 років (ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313 КК України).

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, обвинувачений не одружений, не працевлаштований, що посилює наявність ризику втечі.

Окрім того, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працює, та, не маючи джерела дходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Суд приймає до уваги посилання сторони захисту на наявність непрацездатної матері, однак вважає, що зазначений соціальний фактор не дають достатніх підстав вважати, що він має стримуючу дію та сприятиме зменшенню існуючих ризиків, про що суд вже зазначав у своїх ухвалах неодноразово. Інших вагомих та значущих доказів, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт, стороною захисту не надано. Винуватість особи на даній стадії розгляду кримінального провадження суд не встановлює.

Суд вважає, що дії, що ставлять ОСОБА_5 у провину носять суспільно-небезпечний характер, вчиненні ним під час запровадження в Україні воєнного стану в зв`язку з військовою агресією, а тому тримання обвинуваченого під вартою є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Розгляд вказаного кримінального провадження по суті закінчується, суд дослідив усі докази, надані сторонами та допитав обвинувачених. Але завершити судовий розгляд та перейти до стадії судових дебатів у даному судовому засіданні не можливо у зв`язку з залученням захисників на окрему процесуальну дію і відсутністю у них повноважень на участь у судовому розгляді кримінального провадження по суті.

Відтак, суд приходить до висновку, що на даній стадії процесу саме запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, і зокрема під час слухання справи у суді не надасть можливості перешкоджати обвинуваченому інтересам правосуддя шляхом ухилення від явки до суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту неможливо, так як необхідних умов для обрання такого виду запобіжного заходу на даній стадії процесу не встановлено. Домашній арешт у нічний час доби не сприяє запобіганню існуючим ризикам, а цілодобовий домашній арешт неможливий, оскільки обвинувачений не має сім`ї та осіб, які будуть задовольняти його нагальні потреби (дитина неповнолітня, мати непрацездатна).

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 було визначено відповідно до вимог ст.182 КПК мінімальний розмір застави - 80 (вісімдесят) неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що складає 242240,00 грн, яку суд вважає необхідним залишити незмінною, оскільки такий розмір застави є мінімальним.

Враховуючи тяжкість злочинів, у вчинення яких обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, визначення такого розміру застави буде, з одного боку, утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Отже, суд вважає, що на теперішній час лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків та його належну процесуальну поведінку.

Сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Між тим, таких документів стороною захисту суду так і не надано.

На момент розгляду даної справи термін тримання обвинуваченого під вартою не закінчився, однак він сплине до наступного судового засідання. Оскільки питання щодо подовження строків тримання обвинуваченого під вартою вирішується в судовому засіданні за участю всього складу суду, суд вважає за необхідне вирішити це питання в даному судовому засіданні.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 29 травня 2026 року (включно) з утриманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», місцезнаходження юридичної особи: Люстдорфська дорога, 11, місто Одеса, Одеська область, 65059.

Розмір застави, визначений ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 січня 2024 року в сумі 242 240,00 гривень та обов`язки - залишити незмінним.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1