КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/356/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 09.02.2024 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2025 та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру від 09.02.2024.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки вона не дає належної правової оцінки ключовим доводам скарги щодо невідповідності інкримінованого діяння - кримінальному закону, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; викривляє зміст та характер доводів, викладених у скарзі, що свідчить про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, викладеним у скарзі.

Апелянт вказує на те, що слідчий суддя не надала відповіді на ключовий аргумент скарги про те, що повідомлення про підозру описує злочин, який не є злочином згідно КК України.

Застосована у повідомленні про підозру частина 5 статті 27 Кримінального кодексу України не передбачає відповідальності за «сприяння приховування кримінального правопорушення» (яке інкримінується ОСОБА_7 ).

«Сприяння приховуванню кримінального правопорушення» не підпадає під встановлене законом визначення пособництва.

Це є прямим порушенням частини третьої статті 3 КК У країни, яка визначає що кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Слідчий суддя лише констатувала, що повідомлення про підозру відповідає вимогам статті 277 КПК України щодо форми, але не надала оцінки змісту підозрі з точки зору її відповідності нормам матеріального права (кримінальному закону). Не навела мотивів, які б спростовували доводи захисту про те, що «сприяння приховуванню кримінального правопорушення» - не є пособництвом згідно частини п`ятої статті 27 КК України.

Також апелянт зазначає, що слідчий суддя вказує на «незгоду із правовою кваліфікацією діянь, що інкримінуються підозрюваному, яку сторона захисту вважає невірною». Однак це є маніпуляцією, оскільки сторона захисту не оскаржувала правову кваліфікацію, а натомість заявляла, що ОСОБА_7 інкримінується «злочин», який взагалі не передбачений кримінальним законом як злочин. Отже, слідчий суддя неправильно тлумачила зміст скарги, що є істотним порушенням.

Крім того, слідчий суддя зазначила, що «питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильності правової кваліфікації його дій тощо, вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку». Однак сторона захисту у своїй скарзі не порушувала питання щодо винуватості ОСОБА_7 чи правильності правової кваліфікації його дій у сенсі доведення вини.

Ключовим аргументом було те, що діяння, в якому його підозрюють, взагалі не є злочином відповідно до Кримінального кодексу України, що є принципове іншим питанням.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що 22.07.2025 повний текст ухвали було надіслано на адресу електронної пошти адвоката ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1). 23.07.2025 повний текст ухвали було доставлено до електронного кабінету адвоката в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС. Отже, мотиви слідчого судді стали відомі стороні захисту лише 22.07.2025. При цьому, строк на апеляційне оскарження ухвали сплив 21.07.2025. З наведених підстав апелянт заявив клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Заслухавши суддю доповідача щодо змісту оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року, які викладені в клопотанні захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, що СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.02.2024 за № 0001185, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

09.02.2024 року слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023) (а.с. 14-20).

07.07.2025 Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України про скасування повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 09.02.2024 року у кримінальному провадженні №0000139 від 11.07.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що на обґрунтування вимог скарги адвокат ОСОБА_6 зазначив, що підставою для оскарження є незаконність та необґрунтованість повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вказаному кримінальному провадженні як такого, що не відповідає вимогам ст.ст. 276, 277 КПК України.

Так, 09.02.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України.

Зі змісту повідомлення про підозру від 09.02.2024 року, вбачається, що ОСОБА_7 був обізнаним про те, що право власності на садовий будинок в АДРЕСА_1 , незаконно зареєстроване на ім`я ОСОБА_11 .

У подальшому, ОСОБА_12 у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, з метою сприяння приховуванню кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_11 , погодився на отримання вiд ОСОБА_11 у якості подарунку 1/2 вищевказаного будинку.

09.07.2020 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було укладено договір дарування 1/2 садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 10 846 000,00 грн., який посвідчений нотаріально.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у пособництві, тобто у сприянні приховування кримінального правопорушення, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023).

На думку скаржника, інкриміноване ОСОБА_7 правопорушення неможливо кваліфікувати як сприяння вчиненню злочину або заздалегідь обіцяне приховування, що передбачено ч. 5 ст. 27 КПК України.

Захисник вважав, що слідчим інкримінується новий вид злочинної поведінки, який не передбачений КК України.

З огляду на викладене, вважав, що повідомлення про підозру є незаконним та необґрунтованим, а тому просив слідчого суддю скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 09.02.2024 року.

14.07.2025 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні вказаної скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 09.02.2024 року.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в скарзі захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 , від 09.02.2024 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, в межах кримінального провадження №0000139 від 11.07.2020 року, перевірялись судом при розгляді даної скарги. При цьому було враховано позицію захисника в підтримку поданої скарги та прокурора, який заперечував щодо її задоволення, досліджено докази сторони обвинувачення та захисту, з`ясовані інші обставини, які мають значення при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Дане рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час перегляду оскаржуваної ухвали, апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею при розгляді скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру ОСОБА_7 , від 09.02.2024 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, в межах кримінального провадження №0000139 від 11.07.2020 року, в повній мірі дотримані вищевказані вимоги кримінального процесуального Закону.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст. 279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Відповідно до ст. 89 КПК України, визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлення про підозру, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регулюється ст. 135 КПК України.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, всупереч твердженням апелянта, слідчим суддею в ході розгляду вищевказаної скарги, було встановлено, що за своїм змістом повідомлена підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_7 , був причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України.

Слідчим суддею встановлено, як вбачається зі змісту повідомлення про підозру від 09.02.2024 року, ОСОБА_7 підозрюється у пособництві, тобто сприянні у приховуванні кримінального правопорушення, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах.

Також слідчим суддею встановлено, що як вбачається з тексту оскаржуваної підозри, в ній, відповідно до вимог ст. 277 КПК України, належним чином викладено зміст підозри та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , із зазначенням статей (частин статей) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому слідчим суддею проаналізовано доводи скарги захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на повідомлення про підозру, та всупереч твердженням апелянта, слідчим суддею вірно встановлено, що доводи скарги фактично зводяться до аналізу висунутої підозри, в тому числі, неконкретності та суперечності її формулювання, незгоди із правовою кваліфікацією діянь, що інкримінуються підозрюваному, яку сторона захисту вважає невірною.

Під час розгляду справи апеляційним судом, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновків слідчого судді в частині того, що зміст повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 277 КПК України, виходячи з наступного.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "IlgarMammadov v. Azerbaijanп. 88", "Erdagoz v. Turkeyп. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 п. п. 4, 5 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_12 вказано зміст підозри та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, висновок слідчого судді про недоведеність заявником того, що повідомлення про підозру є незаконним та необґрунтованим, ґрунтується на вимогах Закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

При цьому, колегія суддів також бере до уваги, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 , від 09.02.2024 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, в межах кримінального провадження №0000139 від 11.07.2020 року, неодноразово було предметом розгляду скарг на нього в порядку ст. 303 КПК України, та підстав його скасування за результатом їх розгляду, слідчими суддями не встановлено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 277, 278, 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4