Справа № 352/2572/24
Провадження № 11-кп/4808/98/26
Категорія ст. 121 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгля ду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тисменицького районного суду від 18 листопада 2025 року, відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге, Тисменицького району, Івано Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його протиправних дій, вважає вирок Тисменицького районного суду від 18.11.2025 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції належним чином не врахував те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні проступку внаслідок якого потерпіла ОСОБА_10 отримала закриту тупу травму носа з переломом кісток носа зі зміщенням відламків та порушення функцій носового дихання, крім цього завдана шкода потерпілій не відшкодована. Також, тяжкий злочин внаслідок якого настала смерть потерпілого.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_9 вчинив сукупність кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я людини, які є найвищою соціальною цінністю та перебувають під особливою охороною держави, вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та нехтування загально визначеними правилами поведінки у суспільстві.

Просить вирок Тисменицького районного суду від 18.11.2025 року в частині призначеного покарання ОСОБА_9 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання :

- за ч.2 ст. 125 КК України - громадські роботи на строк 200 годин;

- за ч.2 ст. 121 КК України позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного згідно вироку Тисменицького районного суду від 17.12.2024 року за ст. 126-1 КК України (громадські роботи на строк 150 годин), більш суворим покаранням за даним вироком, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. В решті вирок залишити без змін.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не погоджується з вироком суду першої інстанції в частині визнання його винним за ч.2 ст. 121 КК України, вважає дане судове рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом неправильно встановлено фактичні обставини справи, недостовірно оцінені докази та зроблені висновки, які не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зазначає, що сторона обвинувачення не надала, а суд першої інстанції не встановив, що саме його дії спричинили тяжкі тілесні ушкодження, що існує прямий причинний зв`язок між можливими ударами та наслідками.

Суд поклав у основу вироку про винуватість показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які є суперечливими, непослідовними й не узгоджуються з матеріалами справи, припущення експерта, а не фактичні дані. Звертає увагу суд на те, що свідок ОСОБА_10 перебуває з ним у неприязних стосунках, тому її показання по епізоду за ч.2 ст. 121 КК України є помстою за раніше нанесенні їй тілесні ушкодження.

Окрім цього, суд першої інстанції послався у вироку також на слідчий експеримент, проведений на досудовому розслідуванні. Однак, цей слідчий експеримент не може вважатися самостійним доказом, оскільки відтворений на основі показання свідка ОСОБА_10 .

Просить вирок Тисменицького районного суду від 18 листопада 2025 року скасувати в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_9 виправдати за ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведеністю вини поза розумним сумнівом та відсутністю встановленого причинного зв`язку між діями особи та наслідками.

В іншій частині вирок суду першої інстанції, а саме щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України та призначеного покарання за цією статтею залишити без змін.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання:

за ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин;

за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17.12.2024 року, у виді громадських робіт строком на 150 годин, більш суворим за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Строк покарання ОСОБА_9 вказано рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Зараховано в якості відбутого за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 , починаючи з 11.09.2024 року до дня набуття вироком законної сили, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді триманні під вартою - залишено без змін до набуття вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення експертизи в сумі 3 786 грн. 40 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 31.08.2024 близько 20 год. ОСОБА_9 перебував по місцю проживання ОСОБА_12 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час були присутні ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12

31 серпня 2024 року близько 23 год. ОСОБА_12 із ОСОБА_11 покинули приміщення квартири та вийшли на вулицю. В цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки щодо здоров`я потерпілої, бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_9 кулаком правої руки наніс ОСОБА_10 декілька ударів у ділянки голови та грудної клітки, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження.

В результаті неправомірних насильницьких дій ОСОБА_9 , потерпілій ОСОБА_10 завдано сильного фізичного болю та спричинено легкі тілесні ушкодження.

Окрім цього, 10.09.2024 близько 15 год. ОСОБА_9 прибув до місця проживання свого товариша ОСОБА_12 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час знаходились ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Під час перебування у приміщенні житлової кімнати згаданої квартири, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 спільно розпивали алкогольні напої. В ході розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_9 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки щодо життя та здоров`я потерпілого, та бажаючи їх настання, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_13 декілька ударів кулаками рук в ділянки голови, чим заподіяв ОСОБА_13 сильну фізичну біль та спричинив тілесні ушкодження, у вигляді синців в ділянках голови.

Цього ж дня, ОСОБА_9 , близько 21 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки щодо життя та здоров`я потерпілого, та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_13 декілька ударів кулаками рук в ділянку лівої бокової частини корпусу тіла, чим спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми грудної клітки та органів черевної порожнини з синцями в ділянці грудної клітки, повними поперечними переломами 10, 11-го ребра зліва по середній паховій лінії, крововиливом у м`які тканини грудної клітки в проекції переломів, розривами селезінки, крововиливами в черевну порожнину, прилеглу жирову клітковину та товщу селезінки, що призвело до масивної внутрішньої крововтрати, внаслідок спричинення яких останній через деякий час помер.

Під час апеляційного розгляду в порядку клопотання прокурор ОСОБА_7 подала заяву від прокурора Івано Франківської окружної прокуратури Івано Франківської області ОСОБА_14 від 03.05.2026 року, із змісту якої вбачається, що він на підставі ст. 403 КПК України відмовляється від поданої апеляційної скарги на вирок Тисменицького районного суду Івано Франківської області від 18 листопада 2025 року щодо ОСОБА_9 .

Заслухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає, що клопотання слід задовольнити та закрити апеляційне провадження, з наступних підстав.

Заявлене клопотання прокурора про відмову від апеляційної скарги не суперечить вимогам ст. 403 ч.1 КПК України, згідно якої особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Тому, колегія суддів порадившись на місці постановила закрити апеляційне провадження, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тисменицького районного суду від 18 листопада 2025 року відносно ОСОБА_9 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги прокурора.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 виправдати за ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку з недоведеністю вини.

- прокурор з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 заперечив, вважає її безпідставною та необгрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки дане кримінальне провадження щодо інкримінованого йому злочину за ч.2 ст. 121 КК України відносно нього сфальсифіковане та не містить жодного доказу його вини, є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , слідчого ОСОБА_15 , судово медичного експерта ОСОБА_16 та письмові докази: витяг з ЄРДР від 11.09.2024 року про внесення відомостей за ч.2 ст. 121 КК України; рапорт працівників поліції від 10.09.2024 року, згідно якого до чергової частини ВП №1(м. Тисмениця) надійшло повідомлення, що у приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_13 ; протокол огляду місця події від 10.09.2024 року; висновок експерта № 638 від 01.11.2024 року, згідно якого при судовій медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження, а саме: поєднана закрита тупа травма грудної клітки та органів черевної порожнини з синцями в ділянці грудної клітки, повними поперечними переломами 10,11-го ребра зліва по середній пахвовій лінії, крововиливами у м`які тканини грудної клітки в проекції переломів, розривами селезінки, крововиливами в черевну порожнину; висновок експерта №816 від 12.09.2024 року; висновок експерта № 1208 від 19.09.2024 року; висновок експерта № 1244 від 30.10.2024 року; протокол огляду місця події від 11.09.2024 року; висновок експерта № 842 від 09.10.2024 року; протокол проведення слідчого експерименту від 24.09.2024 року; протокол слідчого експеримента від 25.09.2024 року.

Враховуючи вищенаведені докази, у колегії суддів не виникає сумнівів у їх належності та допустимості, так як вони є послідовними, не суперечать один одному, зібрані відповідно до вимог закону та об`єктивно доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121КК України.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 зазначає, що докази встановлені в суді першої інстанції не доводять обставин викладених в обвинувальному акті, вказують на відсутність в його діях умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а отже в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Такі твердження колегія судів вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки перевіривши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони та оцінивши докази в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 підлягають правовій кваліфікації за ч.2 ст. 121 КК України.

Згідно з установленими судом фактичними обставинами, обвинувачений ОСОБА_9 діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, наніс потерпілому декілька ударів кулаками рук в ділянку лівої бокової частини корпусу тіла, чим спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми грудної клітки та органів черевної порожнини з синцями в ділянці грудної клітки, повними поперечними переломами 10,11-го ребра зліва по середній паховій лінії, крововиливом у м`які тканини грудної клітки в проекції переломів, розривами селезінки, крововиливами черевну порожнину, прилеглу жирову клітковину та товщу селезінки, що призвело до масивної внутрішньої крововтрати, внаслідок спричинення яких останній через деякий час помер.

Колегія суддів вважає, що про наявність умислу свідчать характер та локалізація ударів, їх кількість, механізм спричинення тілесних ушкоджень, а також обстановка події.

Відповідно до висновку експерта № 638 від 01.11.2024 року встановлено, що потерпілому ОСОБА_13 було спричинено поєднану закриту тупу травму грудної клітки та органів черевної порожнини, що супроводжувалося множинними переломами ребер, розривом селезінки та масивною внутрішньою кровотечею, яка перебуває у причинному зв`язку зі смертю потерпілого.

Враховуючи даний висновок експерта колегія суддів вважає, що посилання обвинуваченого ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі на відсутність причинного зв`язку між його діями та настанням тяжких тілесних ушкоджень є безпідставними, оскільки смерть потерпілого настала внаслідок масивної внутрішньої кровотечі, спричиненими тяжкими тілесними ушкодженнями, отриманими в результаті неодноразових ударів у ділянку грудної клітки та органів черевної порожнини. Зазначені ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з діями обвинуваченого.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_16 є суперечливими, непослідовними й не узгоджуються з матеріалами справи. Окрім цього, свідок ОСОБА_10 перебуває з ним у неприязних стосунках, тому її показання по епізоду за ч.2 ст. 121 КК України є помстою за раніше нанесенні їй тілесні ушкодження.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 надали показання, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 відбувся словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 наніс ОСОБА_13 два удари кулаком в ділянку корпусу тіла та два удари кулаком в ділянку голови.

Окрім цього, судово медичний експерт ОСОБА_16 повністю підтримала висновок експерта № 638 від 01.11.2024 року та № 1244 від 30.10.2024 року. Пояснила, що враховуючи час зникнення трупних плям смерть ОСОБА_13 наступила за 14-20 год. від моменту огляду. Зазначила, що тілесні ушкодження, через які у потерпілого відбулась масивна кровотеча, і як наслідок настала смерть, утворились незадовго до настання смерті, а саме від декількох до сорока хвилин. Всі тілесні ушкодження є прижиттєвими та можливо від ударів, завданих кулаком руки. Судовий експерт виключила можливість отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння чи настання смерті від хвороб, які були в анамнезі ОСОБА_13 . Крім того, переломи ребер та травма селезінки отримані в один проміжок часу з травмами голови потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що показання свідків в цілому є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, а саме висновками експертиз, протоколами огляду місця події та протоколами слідчого експерименту.

Доводи про заінтересованість у дачі неправдивих показань свідка ОСОБА_10 , оскільки у неї з обвинуваченим неприязні відносини, колегія суддів вважає безпідставними, так як не підтвердженні жодними об`єктивними доказами та не були встановлені судом першої інстанції.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що проведений слідчий експеримент від 24.09.2024 року, не може вважатися самостійним доказом, оскільки відтворений на основі показання свідка ОСОБА_10 .

Апеляційний суд вважає, що посилання апелянта на те, що слідчий експеримент є неналежним та недопустимим доказом є безпідставними, оскільки цей процесуальний документ оцінювався судом не як самостійний доказ, а у сукупності з іншими доказами та лише підтверджує встановлений механізм спричинення тілесних ушкоджень.

Твердження апелянта про відсутність умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як характер, кількість і локалізація ударів свідчать про усвідомлення обвинуваченим суспільно небезпечного характеру своїх дій та передбачення можливості настання тяжких наслідків.

Окрім цього, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 в силу ст. 66 КК України : щире каяття та визнання вини за ч.2 ст. 125 КК України.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений раніше судимий, відповідно до довідки № 16536 від 17.09.2025 року з КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» не звертався, амбулаторну допомогу не отримував, перебував на стаціонарному лікуванні з 21.09.2016 року по 27.09.2016 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, по місцю проживання характеризується негативно, одружений, на утриманні 6 неповнолітніх дітей.

Також судом першої інстанції було враховано те, що вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України, є проступком та тяжким злочином. Внаслідок учинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України настала смерть потерпілого, а проступку закрита тупа травма носа з переломом кісток носа зі зміщенням відламків та порушенням функцій носового дихання. При цьому, потерпілій ОСОБА_10 завдана обвинуваченим шкода не була відшкодована.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 є необґрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а вирок Тисменицького районного суду від 18 листопада 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же термін з часу вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4