"26" травня 2026 р. Справа № 363/2047/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за №0007754 від 05.12.2025 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

31.03.2026 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0007754 від 05.12.2025 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України

Так, під час підготовчого судового засідання 26.05.2026 року від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання щодо повернення прокурору зазначеного обвинувального акту, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. При цьому ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 425 КК України, тобто недбалому ставленні військової службової особи до служби, якщо це спричинило тяжкі наслідки, вчиненому в умовах воєнного стану. Захисник вважає, що в обвинувальному акті формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України взагалі неконкретизоване, оскільки зі змісту обвинувального акту, складеного відносно ОСОБА_4 слідує, що провідний бухгалтер розрахункової групи фінансового відділення вказаної в/ч ОСОБА_6 , будучи відповідальною за формування зведеної інформації видаткової групи для відпрацювання відповідних платіжних доручень щодо сум коштів для перерахування на рахунок в банк для зарахування на рахунки військовослужбовців та нарахованих податків і зборів, проводячи формування банківських відомостей для зарахування коштів на карткові рахунки, діяла з прямим умислом, з корисливим мотивом, користувалася сприятливими умовами, усвідомлювала наявність воєнного стану, маючи доступ в період, що інкримінується обвинуваченому, безпідставно додавала до таблиці зарахувальних відомостей недостовірні дані про нарахування грошового забезпечення з метою подальшої виплати щодо вище зазначених осіб, а саме вносила до таблиці анкетні відомості вказаних осіб, що не є військовослужбовцями та працівниками в/ч, тобто не мають трудових відносин, вказувала інформацію щодо номерів банківських карток, ІНН та сум до зарахування. На думку сторони захисту незрозуміло, які саме обставини інкримінуються ОСОБА_4 , оскільки обвинувальний акт, складений відносно нього містить відомості щодо злочину, вчиненого іншою особою. Особливу увагу захисник звернув на те, що зазначений обвинувальний акт, всупереч вимогам ст. 291 КПК України, не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а саме - в обвинувальному акті не зазначено місця вчинення правопорушення, зазначено лише в/ч, в той же час окремі підрозділи вказаної військової частини виконують обов`язки не лише в Київській області, а і в Харківській, а відтак взагалі незрозуміло чи підсудне це провадження саме Вишгородському районному суду. За правилами ст. 337 цього Кодексу судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і, лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, а відтак є всі підстави для його повернення прокурору для усунення недоліків, оскільки акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання свого захисника підтримав.

Прокурор проти повернення обвинувального акту заперечувала, посилаючись на те, що жодних підстав, передбачених діючим КПК України для цього не має. Так, дійсно в обвинувальному акті,

складеному відносно ОСОБА_4 є відомості про іншу особу, стосовно якої також складено обвинувальний акт в окремому кримінальному провадженні. Що стосується не зазначення в обвинувальному акті місця вчинення кримінального правопорушення, прокурор просила суд звернути увагу не те, що в анкетних відомостях потерпілої особи, зазначена відповідна адреса. При цьому жодних заперечень проти того, що окремі підрозділи вказаної військової частини виконують обов`язки в різних областях нашої держави, жодних заперечень не надала, як і не зазначила де саме, з її точки зору було вчинене вказане кримінальне правопорушення.

Представник потерпілого ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, до суду не прибув, клопотань чи заяв суду не спрямував. Жодних заперечень щодо проведення підготовчого судового засідання за його відсутності прокурор, захисник та обвинувачений суду не надали.

Вислухавши думки захисника, обвинуваченого, прокурора, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд прийшов до наступного висновку:

Так, дійсно відповідно до ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має право зокрема, прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п. 13 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Таким чином виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому обсязі, які прокурор вважає встановленими.

Крім того, відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового розслідування, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного, визначаються межі судового розгляду.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що основна мета складення та вручення обвинувального акта - це надання особі відомостей, які є достатніми для повного розуміння нею суті висунутого проти неї обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та документи, які мають бути додані до нього визначено ст. 291 КПК України.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ст. 291 КПК України. Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частина 1 ст. 91 КПК України передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив,

що у тексті п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» за №9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» за №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» за №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» за №42780/98, п. 34).

ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 4 ст. 425 КК України, а саме недбале ставлення військової службової особи до служби, якщо це спричинило тяжкі наслідки, вчиненому в умовах воєнного стану.

Так, зі змісту ст. 425 ч. 4 КК України слідує, що об`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами тощо, суспільно небезпечними наслідками у вигляді тяжких наслідків і причинним зв`язком між вказаними діями та наслідками. Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Ретельно дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що в ньому не розкрита об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 425 ч. 4 КК України, обвинувальний акт не містить інформації про те, де вчинене кримінальне правопорушення, що саме інкримінується ОСОБА_4 , а це, в свою чергу, значно ускладнює та фактично нівелює можливість суду належним чином перевірити питання підсудності обвинувального акту. Вказана обставина, на переконання суду є обов`язковою для доказування інкримінованого складу кримінального правопорушення, а звідси, складовою сформульованого обвинувачення.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Суд звертає увагу учасників процесу, зокрема і прокурора, що визначення підсудності є ключовим елементом права на справедливий суд та безпосередньо пов`язане з принципом правової визначеності. Вирішальне значення набуває не лише формальне вирішення питання, а і якість його мотивування.

Європейський суд з прав людини послідовно виходить з того, що гарантія «tribunal established by law» охоплює не лише формальне створення суду, а й дотримання правил його компетенції та функціонування. ЄСПЛ також наголошує, що ця гарантія є елементом принципу верховенства права та тісно пов`язана з незалежністю та неупередженістю суду як основою довіри до судової системи.

Послідовне та належне вмотивоване вирішення питань підсудності є необхідною умовою забезпеченості передбачуваності судового процесу. У випадках порушення питань підсудності ситуація може мати значення для оцінки відповідності провадження стандартам ст. 6 Конвенції.

Крім того, аналіз скерованого до суду обвинувального акту дає підстави зробити висновок, що такий не відповідає положенням процесуального закону, зокрема формулювання обвинувачення стосовно обвинуваченого є нечітким та неконкретизованим, формалізованим, оскільки не містить усіх об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого складу кримінального правопорушення, а саме способу його вчинення.

Так, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення наведений у обвинувальному акті,

складеному відносно ОСОБА_4 суперечить вимогам діючого законодавства України, оскільки містить інформацію про іншу особу ОСОБА_6 , якій теж інкримінується вчинення незрозуміло яких дій, але з прямим умислом, з корисливим мотивом з усвідомленням запровадження на території України воєнного стану, в той же час обвинувальний акт не містить жодної інформації про те, як кваліфіковані дії вказаної особи, як це стосується висунутого прокурором обвинувачення саме ОСОБА_4 .

Таким чином, у обвинувальному акті належним чином не відображено фактичних обставин кримінального правопорушення, не відображено у визначений законом спосіб обставин які підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що суперечить п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та, відповідно, унеможливлює розгляд справи у суді на підставі саме цього обвинувального акту, в редакції яка скерована до суду.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого/прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

В постанові Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі за №686/18210/15-к зазначено, що для забезпечення права на ефективний захист в формулюванні обвинувачення мають бути зазначені ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для того, аби дозволити обвинуваченому ефективно захищатися від нього.

Відсутність конкретного формулювання обвинувачення, не зазначення місця вчинення правопорушення, наявність в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 посилання на вчинення протизаконних дій іншою особою ОСОБА_6 , суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготовки до нього.

Відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів - право обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права ОСОБА_4 знати, в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні. Це суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченому мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані йому права, зокрема - право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Зазначені вище суперечності суттєво обмежують обвинуваченого в передбаченому ч. 3 ст. 42 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод праві бути детально проiнформованим зрозумiлою для нього мовою про характер обвинувачення проти нього; позбавляє суд можливості забезпечити судовий розгляд з додержанням прав і законних інтересів обвинуваченого, об`єктивно розглянути кримінальне провадження, усунути суперечності між встановленими фактичними обставинами, формулюванням обвинувачення і правовою кваліфікацією діянь, в яких він обвинувачуються, правильно застосувати закон України про кримінальну відповідальність, ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Суд позбавлений можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення згідно положень ч.1 ст. 348 КПК України, що є обов`язком суду.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Зазначені захисником обвинуваченого недоліки, які не спростовані прокурором, безумовно стверджують про порушення права на захист обвинуваченого та є підставою для скасування будь-якого судового рішення. Право на захист не може бути порушеним на будь-якій стадії кримінального провадження, що є завданням кримінального провадження відповідно до положень ст. 2 КПК України.

Встановлені судом недоліки не дають суду підстав для призначення справи до судового розгляду,

а обвинувальний акт у зв`язку з невідповідністю останнього вимогам ст. 291 КПК України, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України необхідно повернути прокурору.

Твердження прокурора про те, що він наділений правом зміни обвинувачення, не можуть бути прийнятими судом до уваги, зважаючи на відсутність правового примусу прокурора змінити обвинувачення в суді. Крім того, в силу дії норми ст. 338 КПК України - прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу що, як кримінальний процесуальний закон передбачає, що під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення кримінальних правопорушень повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого. Тобто, вирішуючи питання про відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, суд не вправі вирішувати ті питання, які вирішуються при розгляді кримінального провадження по суті.

Суд зазначає, що в даному випадку фактичні обставини провадження ним не досліджувалися і аналізу доказів здійснено не було, суд вказує лише на те, що вказаний акт складений з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, загальних засад кримінального провадження і засад, закріплених Конституцією України.

На думку суду, виявлені порушення не можуть бути усунуті у ході судового розгляду, порушують право обвинуваченого на захист. А відтак,вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченого на цій стадії кримінального процесу, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору для усунення виявлених і зазначених вище порушень. При цьому судом враховується, що повернення обвинувального акту прокурору жодним чином не позбавляє права орган досудового розслідування та прокурора повторно спрямувати зазначене кримінальне провадження до суду у спосіб встановлений законом.

Керуючись ст. ст. 291, 314-316 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0007754 від 05.12.2025 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, з додатками повернути прокурору Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону для виконання вимог, передбачених ст. 291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом семі днів з дня її проголошення.

Головуюча суддя: ОСОБА_1