ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/31/26
Номер справи місцевого суду: 766/1417/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

04 березня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2026 року в кримінальному провадженні №0000172 від 05.02.2026 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсон, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2026 року задоволено клопотання слідчого СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 та стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 03 квітня 2026 року (включно).

Ухвалено час тримання під вартою відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 06.02.2026.

Також ОСОБА_8 визначено заставу 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 332 800 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_8 зобов`язано прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, в провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0000172 та на нього покладено наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 03 квітня 2026 року (включно).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що стороною обвинувачення не доведено належними доказами існування правових підстав для застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема щодо існування ризиків переховування, незаконного впливу на свідків, скоєння іншого кримінального правопорушення.

Також, слідчий суддя, встановивши існування заявлених стороною обвинувачення ризиків не зазначив, якими доказами підтверджується їх існування.

На думку захисника, мотивуючи своє рішення в частині висновку про існування ризику імовірного вчинення злочину, суд залишив поза увагою, що обґрунтування такого твердження «поза розумним сумнівом» тотожне обґрунтуванню підозри у готуванні до злочину за умов встановлення існування обставин згідно з ч.1 ст.14 КК України.

Крім того, відповідно до змісту ухвали слідчого судді, однією з підстав для застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стала тяжкість інкримінованого йому злочину. Проте, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003 та практики Європейського суду з прав людини тяжкість злочину, вид і міра покарання не є підставами для застосування будь-якого запобіжного заходу. При цьому суд застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою обмежився лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для застосування запобіжного заходу.

Також, на думку захисника оскаржувана ухвала не містить відомостей, які б свідчили про неможливість застосування стосовно підозрюваного домашнього арешту чи будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Підозрюваний ОСОБА_8 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, що підтверджується відповідною розпискою. Заяв, клопотань про забезпечення його участі в апеляційному розгляді на адресу суду не надходило.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З клопотання слідчого вбачається, що Слідчим відділенням Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000172 від 05.02.2026 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

06 лютого 2026 року в рамках даного кримінального провадження в порядку п.6 ч. 1 ст. 615 КПК України, затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

07.02.2026 року на підставі ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинений особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Згідно повідомлення про підозру ОСОБА_8 , підозрюється в тому, що він 02.02.2026 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, під час раптово виниклого конфлікту на ґрунті неприязних стосунків, шляхом застосування ножа, намагався позбавити життя потерпілого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом завдання останньому ударів ногами та руками по тулубу і голові не менше 5-ти ударів, після чого взяв до рук ніж та наніс один удар металевою частиною ножа в життєво важливий орган грудну клітину з лівої сторони в область серця, спричинивши такими діями ОСОБА_10 відповідно до довідки КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» ХОР №93 від 05.02.2026 наступні тілесні ушкодження: ЗЧМТ, субдуральна гематома зліва, перелом вилице-орбітального комплексу зліва, ножове проникаюче поранення в область грудної клітини зліва, відкритий пневмоторакс, масивна міжм`язова емфізема, однак, ОСОБА_8 , виконавши всі дії, які вважав необхідними виконати для доведення злочину до кінця, не довів свій злочинний намір до кінця із причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому вчасно надано медичну допомогу.

07 лютого 2026 року слідчий звернувся до слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області із клопотанням в якому просив застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під варто, без визначення розміру застави.

За твердженням сторони обвинувачення ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного злочину, що підтверджується долученими до клопотання доказами. Крім того, слідчий послався на існування ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому запобігти вказаним ризикам неможливо, окрім як шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя погодився із доводами сторони обвинувачення та встановив існування правових підстав для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконного впливу на свідків та потерпілого

Надаючи оцінку вказаним висновками слідчого судді у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що слідчим суддею належним чином виконано вимоги процесуального законодавства та вірно встановлено наявність підстав для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу.

Так, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме:

- електронними рапортами ЄО №2717 від 05.02.2026 та ЄО № 2759 від 06.02.2026 ;

- протоколом огляду місця події від 05.02.2026 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- постанова про визнання та приєднання в якості речового доказу від 05.02.2026;

- довідкою КНП «ХОКЛ» ХОР №93 від 05.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.02.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протоколом впізнання пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_12 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6

- протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- протоколом впізнання пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_14 від 06.02.2026;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Оцінюючи питання існування обґрунтованої підозри, суд апеляційної інстанції виходить із поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Згідно вказаного в рішенні ЄСПЛ визначення, обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд, проаналізувавши зазначені докази, що долучені до клопотання слідчого, вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, адже фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, в клопотанні та доданих до нього матеріалах достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів враховує усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». Крім того у рішенні від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу».

На переконання суду апеляційної інстанції долучені до клопотання матеріали провадження, зокрема протоколи допиту свідків та пред`явлення особи для впізнання за фотознімками містять достатньо інформації, яка вказує на причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Адже відповідні обставини підтверджуються відомостями, що долучені до клопотання слідчого зокрема і відомостями про особу підозрюваного.

Так, матеріали провадження не містять відомостей про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків чи місця роботи. Слідчий суддя встановив, що ОСОБА_8 , має місце проживання.

В той же час ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Так, існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування обумовлено відсутністю у підозрюваного міцних соціальних зв`язків за місцем проживання. Зокрема підозрюваний не має сім`ї, утриманців, роботи. Зазначена обставина у сукупності із підозрою у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, свідчить про існування ризику переховування підозрюваного, оскільки підозрюваний з метою ухилення від можливого суворого покарання може вдатися до дій спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та суду.

Посилання захисника на те, що слідчий суддя не мав права врахувати тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, апеляційний суд до уваги не приймає, адже вказані доводи ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні захисником положень Кримінального процесуального кодексу України та практики Конституційного Суду України і рішень ЄСПЛ.

Так, положеннями ч.1 ст.178 КПК України визначено, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі N 1-23/2003 на яке послався захисник в апеляційній скарзі Конституційний Суд України визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), положення статті 150 Кримінально-процесуального кодексу України, згідно з яким при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Виходячи зі змісту норм КПК України та усталеної судової практики вбачається, що тяжкість інкримінованого злочину та суворість покарання, що передбачена за його вчинення не є самостійними підставами для застосування запобіжного заходу, проте може бути врахована судом поряд з іншими обставинами, зокрема відомостями, що характеризують особу підозрюваного.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя врахував тяжкість інкримінованого злочину та суворість можливого покарання у сукупності із іншими обставинами в тому числі інформацією, що характеризує підозрюваного ОСОБА_8 . За наведеного, слідчим суддею обґрунтовано враховано тяжкість злочину, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_8 .

Також, обґрунтованим є висновок суду про існування ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків чи потерпілого в кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що вчинений із застосуванням насильства. Водночас наявні відомості про те, що підозрюваний особисто знайомий з потерпілим та частиною свідків у кримінальному провадженні. За наведеного ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого в даному випадку є реальним.

Що стосується посилання захисника на відсутність інших ризиків, про які заявила сторона обвинувачення, то апеляційний суд їх до уваги не приймає, оскільки слідчим суддею не встановлено існування інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Враховуючи обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину , наявність ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду та незаконного впливу на потерпілого і свідків, з огляду на відомості про особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, саме запобіжний захід пов`язаний з ізоляцією від суспільства та постійним наглядом здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленому ризику.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає , що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленому ризику.

На підставі наведеного, попри доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого та обрав підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Визначений слідчим суддею строк тримання під вартою визначено в межах строку досудового розслідування та вірно обраховано.

Визначений слідчим суддею розмір застави визначено з урахуванням обставин даного кримінального провадження, майнового та сімейного стану підозрюваного та він відповідає межам, що передбачені ч.5 ст.182 КПК України, відповідно до яких розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник не наводить жодного обґрунтування щодо незгоди сторони захисту із визначеним слідчим суддею розміром застави.

Таким чином суд апеляційної інстанції констатує, що захисником в апеляційній скарзі не наведено жодних належних доводів, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області 07 лютого 2026 року якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4