Номер провадження: 11-сс/813/266/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.12.2025, якою було залишено без задоволення скаргу заявника ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення кримінального правопорушення

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було залишено без задоволення скаргу заявника ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 24.12.2025 про вчинення кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що зазначені ОСОБА_7 у заяві відомості не є належною підставою для ініціювання кримінального провадження, зокрема, заява носить узагальнений характер, а обставини, викладені в ній, зводяться до суб`єктивного припущення заявника щодо можливого подання до Болградського райсуду Одеської обл. у справі №497/229/22 завідомо підроблених доказів та введення суду в оману, однак в заяві не наведено конкретних даних про спосіб підроблення, посилання заявника на можливу причетність ОСОБА_8 , АО «Філіпов та партнери» та інших невстановлених осіб носить оціночний характер та ґрунтується виключно на незгоді із процесуальними діями та рішеннями, ухваленими судом в межах розгляду вищевказаної справи.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що заява про кримінальні правопорушення містила опис обставин їх вчинення, що є цілком достатньою підставою для висновку, що могли бути вчинені вказані у заяві кримінальні правопорушення, натомість, на даному етапі для внесення відомостей до ЄРДР не обов`язкове доведення доказами всіх елементів складі кримінального правопорушення поза розумним сумнівом;

- судове засідання, в порушенням вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, було проведено без його участі, не зважаючи на те, що ним 27.12.2025 було подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Посилаючись на викладені обставини, заявник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу на бездіяльність уповноважених посадових осіб Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 24.12.2025 про вчинення кримінального правопорушення або його скаргу направити до суду 1-ої інстанції для повторного розгляду та зобов`язати керівника зазначеного органу досудового розслідування повідомити Одеський апеляційний суд про виконання ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_7 , який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз вищевикладеного судового рішення дає підстави дійти висновку про те, що воно вимогам зазначеної вище норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на таке.

За приписами ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

При цьому, ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частина 4 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Згідно із п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розділу II «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладене, колегія суддів наголошує на тому, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

В цьому контексті колегія суддів наголошує на правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №818/1526/18), відповідно до якої у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

На підставі аналізу змісту скарги, поданої заявником ОСОБА_7 до слідчого судді 1-ої інстанції 26.12.2025 через підсистему «Електронний суд» (а.с. 14-15) вбачається, що останній оскаржує бездіяльність уповноважених посадових осіб Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 24.12.2025 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ст. 384 КК України.

Водночас, до поданої скарги заявником ОСОБА_7 було долучено копію його заяви від 24.12.2025 про вчинення кримінальних правопорушень, в якій останній зазначив, що йому стало відомо про те, що невстановленими особами до Болградського райсуду Одеської обл. у справі №497/229/22 було подано завідомо підроблені докази та введено суд та інші органи в оману; особи, які можуть бути причетними до вчинення злочину ОСОБА_8 , АО «Філіпов та партнери» та інші невстановлені особи (а.с. 18).

В прохальній частині вищевказаної скарги заявник ОСОБА_7 просить прийняти та невідкладно зареєструвати заяву про вчинення злочину, внести відповідні відомості до ЄРДР, надати витяг з ЄРДР, розпочати досудове розслідування, повідомити його письмово про початок кримінального провадження та закінчення досудового розслідування злочину.

До заяви ОСОБА_7 було долучено копії акту надання послуг АО «Філіпов та партнери» клієнту ОСОБА_8 ; договору про надання правової допомоги, укладеного між АО «Філіпов та партнери» та ОСОБА_8 ; паспортів громадянина України на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с. 19-27).

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком слідчого судді, наголошує на тому, що за своїм змістом та суттю заява ОСОБА_7 носить узагальнений та оціночний характер, тобто містить жодних даних, які б свідчили про вчинення будь-якого кримінального правопорушення стосовно заявника.

Так, в своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 посилається на те, що невстановленими особами до Болградського райсуду Одеської обл. у справі №497/229/22 було подано завідомо підроблені докази, проте не конкретизує, які саме докази були підроблені, яким саме чином та в чому полягає їх підробка, тобто відомості, зафіксовані в такій заяві, носять загальний характер, є оціночними, а також зводяться до суб`єктивних припущень заявника ОСОБА_7 стосовно факту підроблення актів послуг з надання правової допомоги у справі про зміну способу стягнення аліментів, яка перебувала в провадженні Болградського районного суду Одеської обл.

Зазначені обставини дають підстави стверджувати про те, що заява ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом є спробою позапроцесуального оскарження розміру процесуальних витрат на правову допомогу іншої сторони в межах розгляду судом 1-ої інстанції справи №497/229/22 за позовом про зміну способу стягнення аліментів.

В даному випадку колегія суддів зауважує на тому, що вирішення питання обґрунтованості визначення розміру процесуальних витрат у судовій справі відноситься до компетенції суду, в провадженні якого перебуває певна цивільна справа за результатами розгляду такої справи, натомість, незгода однієї зі сторін із визначеним розміром таких витрат не може бути єдиною підставою для звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення та не може безумовно свідчити про факт підроблення відповідних актів наданих послуг.

Окремої уваги також варті суперечності, які містяться в заяві ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, зокрема, в першому абзаці заявник зауважує на тому, що відповідальність за вчинення невстановленими особами дій стосовно підроблення доказів передбачена ч. 1 ст. 366, ст. 384 КК України, в той час як в другому абзаці заяви ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_8 , АО «Філіпов та партнери» та іншими невстановленими особами можливо вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст. 356, ч. 2 ст. 366 КК України (а.с. 18).

Відтак, сам заявник ОСОБА_7 в поданій ним заяві про вчинення кримінального правопорушення не може остаточно визначитись, яке саме кримінальне правопорушення було вчинене та в яких саме діях (бездіяльності) виразилось.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, погоджуючись із висновком слідчого судді, доходить переконання про те, що в поданій ОСОБА_7 заяві не наведено переконливих обставин, які б свідчили про вчинення будь-якого кримінального правопорушення, внаслідок чого підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_7 та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 303, 309, 370, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.12.2025, якою було залишено без задоволення скаргу заявника ОСОБА_7 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_7 від 24.12.2025 про вчинення кримінального правопорушення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4