Номер провадження: 11-кп/813/1612/26
Справа № 507/2531/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 04.02.2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,

установив

На розгляді Любашівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №000328 від 18.09.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів із можливістю звільнення під заставу на умовах визначених у ухвалі слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 20.09.2025 року, що складає 151 400 грн. (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що заявлені прокурором ризики не існують, ОСОБА_7 на даний час має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його мати є особою з інвалідністю, вітчим перебуває на військовій службі, і сам ОСОБА_7 є єдиним працездатним членом сім`ї, перебування його під вартою не викликається нагальною необхідністю.

На підставі цього просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд 1-ої інстанції зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на таке.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до обвинувального акту, який міститься в матеріалах кримінального провадження, що надійшло до апеляційного суду, ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, враховуючи загрозу суворості можливого покарання, особливості інкримінованого злочину, активні дії обвинуваченого, що свідчить про ступінь його суспільної небезпеки, з врахуванням корисливого характеру інкримінованих діянь, апеляційний суд погоджується з висновками суду 1-ої інстанції щодо наявності в цьому кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та актуальність яких не зменшилася на цій стадії кримінального провадження.

При цьому, вище встановлених обставин в сукупності достатньо для констатації наявності вказаних ризиків та формування висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує посилання захисника на характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який має міцні соціальні зв`язки, родину, батьків похилого віку, однак зауважує, що вказані обставини не спростовують вище встановлених ризиків в цьому к/п, а крім того вони існували на момент ймовірного вчинення інкримінованих діянь, однак не стали достатньо стримуючим фактором для особи обвинуваченого.

Водночас, колегія суддів зауважує, що стороною захисту не було надано переконливих доказів на спростування встановлених ризиків та наявності підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, а характер вчиненого інкримінованого діяння, наявність шкоди, навпаки свідчать про те, що задля забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого доцільно застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, продовжуючи строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції застосував до нього альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що не перевищує розмір, встановлений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Водночас, на переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

В контексті наведеного апеляційний суд зауважує, що за обставинами цього кримінального провадження шкода завдана в результаті вчинення інкримінованих діянь складає 202772 грн, а тому визначений судом 1-ої інстанції розмір застави є цілком обґрунтованим та відповідає виконанню завдань цього к/п з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом 1-ої інстанції оскаржуваної ухвали не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 177-182, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 04.02.2026 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4