Дата документу 20.02.2026
Справа № 334/9558/25
Провадження № 1-кп/334/374/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

установив:

в провадженні суду перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 чт. 263 КК України.

Ухвалою суду від 13.11.2025 року призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.11.2025 року закрито підготовче засідання, призначений розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 25.12.2025 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строки запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.02.2026 року.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування свого клопотання вказав на те, що раніше встановлені ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшились та не відпали, а саме, ОСОБА_6 може:

1) переховуватися від суду;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюється виходячи із обставин кримінального провадження та особистої ситуації ОСОБА_6 , тобто, фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та його моральні принципи. Окрім того, вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками - суворістю передбаченого покарання. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочинами та, за які, у разі визнання його винним, можливе призначення покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, що особливо підвищує ризик переховування обвинуваченого від суду. Також, після вчинення злочинів ОСОБА_6 переховувався та був затриманий лише наступного дня завдяки діям працівників правоохоронних органів. Крім того, ОСОБА_6 має другу групу інвалідності, що дозволить йому безперешкодно залишити межі України в умовах воєнного стану. Також, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків за місцем мешкання, що також підвищує ризик переховування від суду з метою уникнення покарання за вчинене.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_6 і загиблий були особисто знайомі, у зв`язку з цим останній знайомий з іншими свідками та родичами померлого, а, отже, матиме змогу на них впливати шляхом залякувати, проханнями змінити показання, тощо. Крім того, ОСОБА_6 до затримання проживав у будинку, у якому проживає більшість очевидців вбивства обвинуваченим ОСОБА_7 . Анкетні дані цих свідків можуть бути відомі ОСОБА_6 і через це існує ризик незаконного впливу на них з метою зміни або відмови від показань.

Захисник ОСОБА_5 частково заперечив проти задоволення клопотання прокурора, вказавши на те, що ризики, які викладені у клопотання ґрунтуються виключно на припущеннях. Так, твердження про те, що ОСОБА_6 раніше переховувався від органів досудового слідства не підтверджуються фактичними обставинами справи, адже він не перебував у розшуку. Крім того, захисник наголосив на тому, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, і відповідно застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання ним усіх, покладених на нього обов`язків.

Також захисник наголосив на безпідставності тверджень прокурора стосовно неможливості застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки така позиція не відповідає презумпції невинуватості.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.

Суд, розглянувши клопотання прокурора та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КПК України клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається судом невідкладно.

За змістом висновків ЄСПЛ, оскільки вирішується питання про свободу особистості, держава повинна забезпечити якомога оперативніший розгляд справи («Хлаіфія та інші проти Італії, § 131).

У даному конкретному випадку прокурором доведено існування ризиків впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, адже на сьогоднішній день вони ще не допитані, більшість з них є сусідами обвинуваченого та він особисто знайомий із ними.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Обвинуваченому ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні насильницького особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, а тому на переконання суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме особливо важливих цінностей суспільства (посягання на життя людини тощо).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Оцінюючи у сукупності наведені прокурором ризики та конкретні обставини цієї справи, суд дійшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу чи визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави знівелює мету застосування запобіжного заходу та не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. 183, 186, 371, 372 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Термін дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу закінчується 20 квітня 2026 року о 14:00 год.

Резолютивна частина ухвали виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 20.02.2026 року.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 23.02.2026 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів.

Суддя ОСОБА_1