Дата документу 23.03.2026
Справа № 334/2615/26
Провадження № 1-кс/334/870/26
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

23 березня 2026 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000617, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 березня 2026 року за частиною другою статті 15 частиною першою статті 115 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 , в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділом Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування даного кримінального провадження. У вчиненні злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, оцінюється виходячи із обставин кримінального провадження та особистої ситуації підозрюваного, тобто фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та його моральні принципи. Окрім того, вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками - суворістю передбаченого покарання. За кримінальне правопорушення, у якому він обґрунтовано підозрюється за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Також ОСОБА_4 є військовослужбовцем, що полегшить неконтрольоване переміщення (можливі відрядження/ротації), передбачає мобільність та можливість оперативної зміни місця перебування/дислокації, що ускладнить його процесуальну доступність, забезпечення явки і підсилює ризик переховування. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що, маючи відповідні копії матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 , маючи всі відомості про анкетні дані свідків та потерпілого може контактувати з ними безпосередньо або опосередковано, тим самим впливати на них, схиляючи до зміни своїх показів. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується характером інкримінованого діяння та способом його вчинення. З наявних матеріалів убачається, що ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, без будь-якого тривалого конфлікту чи очевидного приводу, раптово застосував насильство до потерпілого, штовхнувши останнього у бік проїжджої частини перед транспортним засобом, що рухався. Такий спосіб дій свідчить про підвищену суспільну небезпечність підозрюваного, його схильність до імпульсивної, агресивної та непередбачуваної поведінки, а також про готовність вчиняти насильницькі дії у громадських місцях щодо сторонніх осіб. За таких обставин існують достатні підстави вважати, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну поведінку. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав, з мотивів викладених в ньому. Пояснив, що ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину, внаслідок чого 16.03.2026 ТУ ДБР у місті Мелітополі внесені відомості в ЄРДР щодо нього за статтею 408 КК України.

Слідчий ОСОБА_3 клопотання та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримав.

Підозрюваний ОСОБА_7 проти клопотання заперечив. Пояснив, що повідомлена йому підозра не обґрунтована, оскільки він не вчиняв замах на вбивство, а його дії були спрямовані на затримання особи, яку він запідозрив у диверсійній діяльності. При цьому він не штовхав потерпілого під автобус, а потрапляння потерпілого під автобус стало збігом певних обставин. Він дійсно самовільно залишив військову частину 30.01.2026 з метою переведення до іншої військової частини. Про це він повідомив своїх безпосередніх командирів. Має на утриманні неповнолітню дитину.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти клопотання заперечив. Вважає повідомлену ОСОБА_4 підозру необґрунтованою за обставин, які повідомив останній. ОСОБА_4 не мав на меті вбивство потерпілого, а бажав затримати його. Доказів протилежного матеріали клопотання не містять. Підозрюваний самовільно залишив військову частину з метою перевестись до іншої частини, оскільки командування військової частини заборонила переведення. Також після події підзахисний залишився на місці події до прибуття поліцейських, що свідчить про те, що він не має намірів переховуватись від слідства. Крім цього ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я, спричинений численними пораненнями та травмами під час проходження військової служби. Також він перебуває під наглядом психолога військової частини. Просив застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя, заслухавши думки учасників провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчими СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000617, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 березня 2026 року за частиною другою статті 15 частиною першою статті 115 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюють прокурори Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , проходячи військову службу на посаді розвідника-навідника 1 розвідувального відділення розвідувального взводу 4 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 , 21 березня 2026 року, приблизно о 15 годині 54 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля проїзної частини неподалік будинку № 20 по проспекту Металургів у місті Запоріжжя, діючи умисно, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті іншій людині, штовхнув ОСОБА_8 на проїзну частину перед автобусом марки «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по ній. Внаслідок цих дій ОСОБА_8 опинився на проїзній частині, де автобусом марки «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 на нього здійснено наїзд, в результаті чого останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому діафізів у середній та нижній третині великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків. Таким чином ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки водій транспортного засобу вжив заходів до зменшення швидкості руху, чим запобіг настанню смерті ОСОБА_8

22.03.2026 про підозру у вчиненні вказаного злочину, передбаченого частиною другою статті 15 частиною першою статті 115 КК України, повідомлено ОСОБА_4 .

Ухвалюючи судове рішення слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарь проти Молдови»), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, які могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин.

Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 21.03.2026; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; довідкою КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР; протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю вказаних свідків; протоколом огляду відеозапису з системи відеоспостереження «Безпечне місто».

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

Відтак у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні необхідність застосування запобіжного заходу обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 15 частиною першою статті 115 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який, з урахуванням вимог частини третьої статті 68 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також підозрюваний самовільно залишив військову частину під час воєнного стану, що він визнав у своїх поясненнях. Вказана обставина свідчить про схильність підозрюваного переховуватись від органів державної влади.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання, самовільне залишення ним військової частини під час воєнного стану, дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Не дивлячись на те, що органом досудового розслідування допитані потерпілий та свідки у кримінальному провадженні, вказані особи, у разі спрямування обвинувального акту до суду, мають бути допитані під час судового провадження. Підозрюваному можуть бути відомі місця проживання потерпілого та свідків та їх засоби зв`язку з матеріалів кримінального провадження, а отже підозрюваний має можливість незаконного впливати на вказаних осіб з метою спонукання їх до відмови від наданих слідчому показань.

Підозрюваний є раніше не судимою особою. Проте він самовільно залишив військову частину під час воєнного стану, що є кримінально караним діянням, що свідчить про його схильність до вчинення правопорушень. Таким чином існує ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином є обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, його належну поведінку.

При цьому аргументи сторони захисту про невірну кваліфікацію кримінального правопорушення, а також самовільне залишення ним військової частини з метою переведення до іншої військової частини не здатні спростувати висновки слідчого судді про недоцільність застосування альтернативного запобіжного заходу.

Надані стороною захисту лікарські документи ОСОБА_4 не свідчать про те, що підозрюваний не може відбувати запобіжний захід в умовах неволі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.03.2026 ОСОБА_4 був затриманий 21.03.2026 о 17.25 годині. Відповідно до частини другої статті 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту затримання підозрюваного.

Керуючись статтями 176 - 178, 183, 186, 193, 194, 196, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів в межах строку досудового розслідування з утриманням в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а саме до 19 травня 2026 року.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання ОСОБА_4 з 17.25 години 21 березня 2026 року.

Термін дії ухвали закінчується 19 травня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повна ухвала складена 24 березня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1