Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1717/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Номер провадження №11-кп/4805/303/26
Категорія п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_4
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю секретаря: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

прокурора: ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №00000530 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 22 липня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Бородіно Тарутинського району Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,-

Вол

- за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання за даним вироком та вироком Романівського районного суду Житомирської області від 17.08.2023 р., визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_8 з 19.07.2024.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк перебування останнього під вартою з 19.07.2024 р. по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_12 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 10000000 (десять мільйонів) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням біологічної експертизи № СЕ-19-24/52051-БД від 06.11.2024 р., що складають 8073 (вісім тисяч сімдесят три) гривні 15 копійок, біологічної експертизи № СЕ-19-24/52044-БД від 29.11.2024 р., що складають 9412(дев`ять тисяч чотириста дванадцять) гривень 56 копійок, біологічної експертизи № СЕ-19-24/52048-БД від 29.11.2024 р., що складають 8962(вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дві)гривні 13 копійок, біологічної експертизи № СЕ-19-24/52041-БД від 22.10.2024 р., що складають 3028(три тисячі двадцять вісім) гривень 03 копійки, біологічної експертизи № СЕ-19-24/57005-БД від 11.12.2024 р., що складають 17292(сімнадцять тисяч двісті дев`яносто дві) гривні 12 копійок, біологічної експертизи № СЕ-19-24/70215-БД від 29.11.2024 р., що складають 1725 (одна тисяча сімсот двадцять п`ять) гривень 79 копійок, біологічної експертизи № СЕ-19-24/70127-БД від 29.11.2024 р., що складають 1725 (одна тисяча сімсот двадцять п`ять) гривень 79 копійок, експертизи № 771/24-25 від 23.08.2024 р., що складають 23854 (двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 32 копійки.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України та у апеляційній скарзі не оспорюється.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_8 12.07.2024 р. у вечірній час перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті особистих неприязних стосунків у нього раптово виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам. Реалізуючи свій умисел, обвинувачений ОСОБА_14 , цього ж дня у вечірній час, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за вказаною вище адресою, відпочиваючи у передбаннику лазні, де у цей час за столом сиділи ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи умисно, бажаючи настання смерті вказаним особам, наніс ножем ОСОБА_16 не менше дванадцяти ударів в область правого плеча, грудної клітки та живота, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні правого плечового суглобу, колото-різаної рани по зовнішній поверхні правого плеча, колото-різаної рани по внутрішній поверхні правого плеча, колото різаної рани в ділянці внутрішнього надвиростку правої плечової кістки, колото-різаної рани на внутрішній поверхні правого передпліччя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани лівої половини грудної клітки в лівій підключичній ділянці без ушкодження органів грудної клітини, двох проникаючих колото-різаних ран правої половини грудної клітки без ушкодження внутрішніх органів, двох проникаючих колото-різаних ран передньої черевної стінки в епігастральній ділянці, проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки в правій здухвинній ділянці без ушкодження органів черевної порожнини, які відносяться до тяжких; тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани лівої половини грудної клітки в четвертому міжреберному проміжку ліворуч з ушкодженням серцевої сумки, правого шлуночку, які стали причиною смерті ОСОБА_16 .

Продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на умисне вбиство двох осіб, обвинувачений ОСОБА_8 наніс ножем не менше семи ударів в область грудної клітки та черевної порожнини ОСОБА_15 , яка намагалась припинити дії останнього, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани правого плеча, двох колото-різаних ран поперекової ділянки, двох колото-різаних ран передньої черевної стінки, що не проникають в черевну порожнину, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; дві проникаючі колото-різані рани передньої черевної стінки без ушкодження органів черевної порожнини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани лівої половини грудної клітки з пошкодженням серцевої сумки, крововиливу з ушкодженням лівого шлуночку серця, які стали причниою смерті ОСОБА_15 .

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив вбивство двох осіб, тобто кримінальне правопорушення, за яке передбачена відповідальність п.1 ч. 2 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного судом покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вказує, що суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, не надав належної і достатньої правової оцінки особі винного, обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання, ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, його характеру, суспільній небезпечності та конкретним обставинам справи.

Наголошує, суд залишив поза увагою надмірну жорстокість ОСОБА_8 , близькі, фактично шлюбні відносини з потерпілою, мотив звичайна побутова сварка.

Крім того, обвинувачений вчинив дії спрямовані на приховування слідів злочину, категорично заперечував свою вину, відсутність пом`якшуючих обставин та наявність трьох обтяжуючих обставин.

Також, суд залишив поза увагою думку потерпілих.

Вказує, що 9 річний ОСОБА_17 лишився сиротою та просив покарання у виді довічного позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченого та його захисника ОСОБА_10 на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то воно на думку колегії суддів є явно несправедливим через його м`якість.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Проте, суд першої інстанції не перевірив додержання наведених приписів закону, не проаналізував доводів прокурора, не зіставив їх із даними, наявними у кримінальному провадженні, які мають правове значення при виборі заходу примусу, і по суті не вмотивував, чому вважає за можливе досягти мети покарання при його призначенні у виді позбавлення волі на певний строк.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання за п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років, вказав, що враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення проти життя, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину щодо подружжя або особи, з якою обвинувачений перебував у близьких відносинах та вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше судимий, не працював на момент затримання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

Проте, враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, взагалі не врахував фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, який вчинив умисне вбивство двох потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

При цьому, ОСОБА_8 позбавив потерпілих життя шляхом завдання їм численних ударів ножем, залишив їх на місці події без надання медичної допомоги, і намагався приховати сліди свого злочину, що характеризує нелюдське ставлення ОСОБА_8 до життя інших людей. Крім того, такі дії обвинуваченого свідчать про його особливу небезпечність для суспільства.

Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що малолітній потерпілий ОСОБА_17 , мати і бабусю якого вбив обвинувачений, залишився сиротою.

Також, суд не врахував думку потерпілих ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 , які просили суд призначити обвинуваченому найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою непоправні наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а зокрема смерть двох осіб та залишення сиротою малолітнього потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного і однакового застосування вказаної норми, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Призначаючи покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до особливо тяжкого злочину, те, що вчинений ОСОБА_8 злочин має підвищений рівень суспільної небезпеки, направлений проти закріплених Конституцією України природних і невідчужуваних прав людини, а саме проти її життя і здоров`я, які визнаються найвищою соціальною цінністю, спосіб вчинення кримінального правопорушення, дані щодо обвинуваченого, який є раніше судимою особою та наявність двох обставин, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя або особи, з якою обвинувачений перебував у близьких відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Вказане свідчить про нехтування останнім загальнолюдськими моральними цінностями, крайню зневагу до людського життя та вказують на виключну небезпеку його особи для суспільства.

При визначенні міри покарання колегія суддів враховує особу обвинуваченого, який вину не визнав, не розкаявся, раніше судимий, офіційно не одружений та не працевлаштований, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про необхідність призначення найбільш суворої міри покарання - довічного позбавлення волі, передбаченої санкцією п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначення покарання з підстав, передбачених ст.ст.413, 420 КПК України з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 418 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч.2 ст. 71 КК України за сукупністю з вироком Романівського районного суду Житомирської області від 17.08.2023 р. шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: