Вирок

Іменем України

02.04.2026 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 29.06.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, із зареєстрованим та фактичним проживанням за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, тимчасово безробітного, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102 ІХ (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, 28.06.2024 близько 11 години 55 хвилин, перебуваючи поблизу будинку №59 по вул. Наукова у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, шляхом відкриття передньої правої пасажирської дверки у припаркованому автомобілі марки «Peugeot Partner», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , незаконно проник в його салон, звідки викрав особисте майно ОСОБА_6 , а саме: матерчатий рюкзак чорного кольору із емблемою «Nike», який матеріальної вартості для ОСОБА_6 не становить, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 102000 гривень, із яким покинув місце вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши таким чином ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 102000 (сто дві тисячі) гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю. Вказав, що дійсно у місці і в час, як зазначено у обвинувальному, він підійшов до указаного автомобіля, скло бокових дверей якого було дещо опущене. Скориставшись можливістю доступу через наявну щілину, він відчинив пасажирську дверку автомобіля та заволодів рюкзаком, що був у його салоні. Після цього із рюкзаком відбіг орієнтовно на 50 100 метрів. Маючи переживання про те, що міг бути поміченим, швидко оглянув вміст рюкзака і виявив у ньому значну кількість грошових коштів. Однак, він не очікував, що у рюкзаку могло виявитись аж так багато готівкових коштів. Усвідомивши, що йому стільки не потрібно, без зайвих зволікань взяв частину із них, а іншу (більшу) частину вирішив залишити у рюкзаку, а рюкзак на тому ж місці, маючи сподівання на повернення майна із грошовими коштами їх законному власнику. Просив його суворо не карати.

Крім позиції обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні документами:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 28.06.2024, відповідно до якого 28.06.2024 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просив вжити заходів щодо невідомої особи, яка 28.06.2024 близько 11:54 год, по вул. Науковій, 50 у м. Львові, скориставшись відчиненим вікном, відчинила автомобіль «Peugeot Partner», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , із салону якого таємно викрала рюкзак, із грошовими коштами в сумі 102 000 грн та документи на ім`я ОСОБА_7 (згідно із переліком) (а.с. 115);

заявою ОСОБА_6 від 28.06.2024, у якій він надав дозвіл на огляд автомобіля «Peugeot Partner», білого кольору, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с. 115);

протоколом огляду місця події від 28.07.2024 із фототаблицею до нього, згідно із яким, у відповідності до ст. 104, 105, 106, 234, 237, 223 КПК України, в присутності понятих, за участі спеціаліста та ОСОБА_6 проведено огляд автомобіля «Peugeot Partner», білого кольору, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 . У ході проведення огляду також виявлено, із занесенням до протоколу відомостей про те, що скло двох бокових, правої та лівої передніх дверей автомобіля, були при відкриті на 15-18 см. Під час огляду також виявлено та вилучено три ПЛС із слідами рук, змив із передньої правої пасажирської ручки автомобіля зовні (а.с. 117-129);

протоколом проведення слідчого експерименту від 12.11.2024 із фототаблицею до нього, згідно з яким свідок ОСОБА_8 , у присутності понятих, за участі спеціаліста, показив місце, із якого він особисто спостерігав обставини вчинення кримінального правопорушення (поряд із входом до магазину «Новий градус», що знаходиться по вулиці Науковій, 59 у м. Львові). Вказав та показав, що 28.06.2024, близько 12 год. він перебував саме у цьому місці, попередньо придбавши у цьому магазині сигарети та вийшовши з нього. Саме у цей час до нього на вулиці підійшов знайомий йому ОСОБА_9 . Певний час вони із ним розмовляли, залишаючись там же. Вказав та показав, що після завершення розмови, ОСОБА_9 попрямував у напрямку дороги. Показуючи маршрут руху ОСОБА_3 , свідок відійшовши орієнтовно на відстань 25 м. від входу до магазину «Новий градус», зупинився та показав на місце розташування автомобіля, білого кольору, до якого, як бачив свідок, підійшов ОСОБА_10 , відчинив у вказаному автомобілі передню пасажирську дверку, після чого витягнув із салону автомобіля сумку-рюкзак чорного кольору, із якою через проїжджу частину дороги направився в сторону вулиці Володимира Великого у м. Львові (а.с. 130-139).

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження інших доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім судом було роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені уст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Також судом досліджено Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000680 від 29.06.2024, з якого вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_6 від 28.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що 28.06.2024 близько 11:54 год, невідома особа перебуваючи по вул. Наукова, 50 в м. Львові, шляхом відкриття передніх пасажирських дверцят автомобіля марки «Peugeot Partner», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , проникла в салон автомобиль, звідки таємно викрала особисте майно ОСОБА_6 , а саме: матерчату сумку-рюкзак чорного кольору, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 102000 грн та документи на ім`я ОСОБА_11 .

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань судом оцінюється як електронна база даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, що узгоджується постановою Верховного Суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020.

Відповідно до ч. 3ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено у повному обсязі. Підстав для зміни правової кваліфікації судом також не встановлено.

Суд констатує, що у цьому провадженні, поза розумним сумнівом, має місце доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення полягає у таємному викраденні (крадіжці) зазначеного майна.

Склад кримінального правопорушення є матеріальним, а отже є закінченим з моменту, коли обвинувачений фактично вилучив майно потерпілого та мав реальну можливості розпоряджатися ним як своїм власним.

Суб`єктивна сторона у цьому кримінальному правопорушенні характеризується прямим умислом обвинуваченого на заволодіння майном потерпілого, яке йому не належить та розумінням того, що власнику майна завдається матеріальна шкода.

За усталеним підходом крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним: продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби та інше. Якщо такої можливості у винуватого не було, то вчинене повинно розцінюватись як замах на крадіжку і кваліфікуватися за частиною другою статті 15, статтею 185 КК України (постанова Верховного Суду України від 25.06.2015 у справі №5-96кс15, https://reyestr.court.gov.ua/Review/47297021).

Обвинувачений вилучив наявне у рюкзаку потерпілого майно (грошові кошти), мав реальну можливість розпорядитися і розпорядився ними, частину взявши собі і використавши на свої потреби, а частину залишивши на вулиці.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, згідно із ст. 67 КК України, не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також суд зважає на те, що відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню з урахуванням можливості досягнення цілей, визначених в ст. 50 вказаного Кодексу, зокрема, виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень (постанова Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 545/2721/19).

Суд бере до уваги наведені обставини в сукупності, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується за ст. 12 КК України як тяжкий злочин, особливості й обставини його вчинення: форму вини, мету, спосіб вчинення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення неправомірних дій, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який до вчиненого ставиться критично, про що заявляв у судовому засіданні, зазначив про те, що такого більше не повториться, при цьому активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, не перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Відповідно до довідки КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» від 14.08.2024, ОСОБА_3 перебуває на обліку з травня 2023 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів», згідно з висновком спеціальної медичної наркологічної комісії №191 від 02.12.2024 ОСОБА_3 не рекомендовано застосування ст. 96 КК України.

Беручи до уваги зазначені обставини у їх сукупності, враховуючи відсутність судимостей, суд вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, на рівні її мінімальної межі, із застосуванням ст. 75 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. А тому, з обвинуваченого потрібно стягнути документально підтверджені судові витрати на залучення експерта на суму 2 271,84 грн (висновок судової дактилоскопічної експертизи від 18.09.2024 № СЕ-19/114-24/21867-Д).

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до наданої квитанції № 0011919 до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області передано 1 (один) змив на матерчатий тампон, вилучений в ході огляду автомобіля марки «Peugeot Partner», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , поблизу будинку №59, що по вулиці Науковій у м. Львові, який упаковано в паперовий конверт.

Арешт на майно не накладався. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробовуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ, який міститься у камері зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області: 1 (один) змив на матерчатий тампон, вилучений в ході огляду автомобіля марки «Peugeot Partner», реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_1 , поблизу будинку №59, що по вулиці Науковій у м. Львові, який упаковано в паперовий конверт знищити після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) гривню 84 копійки.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому його захиснику та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1