УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу

Справа № 495/4580/25

Номер провадження 1-кп/495/129/2026

05 травня 2026 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених,

розглянувши клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 258 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2025 року за №0000142,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувають матеріли кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 258 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.02.2025 року за №0000142.

До суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 та обвинуваченої ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання відносно обвинуваченої ОСОБА_4 зазначив, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме остання може переховуватися від суду в силу тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, а також часткової не контрольованості державних кордонів України у зв`язку з бойовими діями;незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, які безпосередньо судом не допитані;перешкоджати кримінальному провадженню іншим ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може продовжити надавати невстановленим особам будь-яку інформацію;вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_4 , вчинила умисний корисливий злочин, що свідчить про її антисоціальну поведінку, остання може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства.

На підставі викладеного прокурор просить суд продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , зазначив, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України а саме остання може переховуватися від суду в силу тяжкості вчиненого злочину, а також часткової не контрольованості державних кордонів України у зв`язку з бойовими діями; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, які безпосередньо судом не допитані; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може продовжити надавати невстановленим особам будь-яку інформацію; вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_5 , вчинила умисний корисливий злочин, що свідчить про її антисоціальну поведінку, остання може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства.

На підставі викладеного прокурор просить суд продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 обидва клопотання підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав в них наведених.

Захисник обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував, просив призначити більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку свого захисника та просили призначити більш м`яке покарання не повезене з обмеження волі, а саме домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Щодо обвинуваченої ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 331 КПК України суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких:вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого;міцність соціальнихзв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявністьв ньогородини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого;розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу,в отриманніякого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа,а такожвагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На підставі викладеного та враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_8 у разі визнання її винною, а саме те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, враховуючи її вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, суд дійшов висновку про те, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, які безпосередньо судом не допитані; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, перебуваючи на волі, може продовжити надавати невстановленим особам будь-яку інформацію; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як вона вчинила умисний корисливий злочин, що свідчить про її антисоціальну поведінку, остання може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства, що унеможливлює запобігання ризиків, передбаченихст. 177 КПК України. Крім того будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також у судовому засіданні встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, доведених прокурором при обранні вказаного запобіжного заходу.

Враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання суду запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого в судовому засіданні встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, керуючись положеннями ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 доцільно продовжити строк тримання під вартою на 60 діб.

Щодо обвинуваченої ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 331 КПК України суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На підставі викладеного та враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_5 у разі визнання її винною, а саме те, що досудове розслідування інкримінує обвинувачення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинівза який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, враховуючи її вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, суд дійшов висновку про те, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, які безпосередньо судом не допитані; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, перебуваючи на волі, може продовжити надавати невстановленим особам будь-яку інформацію; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як вона вчинила умисний корисливий злочин, що свідчить про її антисоціальну поведінку, остання може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства, що унеможливлює запобігання ризиків, передбаченихст. 177 КПК України. Крім того будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також у судовому засіданні встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, доведених прокурором при обранні вказаного запобіжного заходу.

Враховуючи встановлені обставини, існування ризиків в їх сукупності та взаємозв`язку, на переконання суду запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого в судовому засіданні встановлено не було.

Враховуючи вищенаведене, керуючись положеннями ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_5 доцільно продовжити строк тримання під вартою на 60 діб.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196, 315 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

задовольнити клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» на 60 днів - до 03.07.2026 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 у Державній установі «Ізмаїльській слідчій ізолятор» на 60 днів - до 03.07.2026 року включно.

У відповідності до ст. 183 КПК України розмір застави обвинуваченій ОСОБА_4 та обвинуваченій ОСОБА_5 не визначати.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено о 15:00 год. 05.05.2026 року.

Суддя ОСОБА_1