Справа № 287/305/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заступника начальника СВ ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) розглянувши у судовому засіданні клопотання про продовження строку дії обов`язків стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , співробітника першої категорії сектору групи третьої служби військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009204 від 09.07.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Олевського районного суду Житомирської області від заступника начальника СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони ОСОБА_7 , надійшли матеріали клопотання про продовження строку дії обов`язків стосовно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання заступник начальника СВ обґрунтовує тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2022 року №16 ДСК (по стройовій частині) ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2024 року № 66 ДСК (по стройовій частині) ОСОБА_5 призначено на посаду співробітника (1 категорії) сектору групи третьої служби вказаної військової частини та цього ж дня, ОСОБА_5 , посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію.

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проєкт закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

У разі оголошення указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

24.02.2022 року строком на 30 діб по всій території України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року, запроваджено воєнний стан, дія якого безперервно продовжувалась, зокрема Указом Президента України №235/2025 від 15.04.2025 року, затвердженого Законом України №4356-ІХ від 16.04.2025 року, дію правового режиму воєнного стану було продовжено строком на 90 діб, тобто станом на 25.04.2025 року його дію не було припинено або скасовано.

Так, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Згідно вимог статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Проте, військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді співробітника (1 категорії) сектору групи третьої служби військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 12, 16, 40, 49, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, близько 08 години 00 хвилин 25.04.2025 року самовільно залишив місце служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 , що розташовувалася у АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 01.01.2026 року, коли був затриманий працівниками ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області за адресою: вул. Весняна, 9, м. Олевськ, Коростенського району, Житомирської області, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 з 25.04.2025 року по 01.01.2026 року ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім цього, відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року визначено, що здійснюючи дозвільну систему, органи внутрішніх справ відповідно до законодавства України видають громадянам - дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

Відповідно до вимог п. 1. Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (далі - Положення), дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Пунктом 2 Положення визначено, що до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать, окрім іншого, вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, вибухові матеріали і речовини, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї.

Крім того, відповідно до вимог п. 9. Положення, видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорону, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття підприємств, майстерень і лабораторій здійснюється, окрім іншого, на вогнепальну зброю (нарізну воєнних зразків, несучасну стрілецьку, спортивну, навчальну, охолощену, мисливську нарізну і гладкоствольну), бойові припаси до неї, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї - у порядку, визначеному МВС, на вибухові матеріали і речовини, їх перевезення, а також сховища та склади, де вони зберігаються, у порядку, визначеному Держнаглядохоронпраці разом з МВС.

При цьому, згідно п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція здійснює контроль за дотриманням фізичними та юридичними особами спеціальних правил та порядку зберігання і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів, інших предметів, матеріалів та речовин, на які поширюється дозвільна система органів внутрішніх справ.

Згідно ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Так, у невстановлений слідством день та час, але не пізніше 31.12.2025 року, у невстановленому місці, ОСОБА_5 , діючи зі злочинним умислом, спрямованим на придбання бойових припасів, з метою подальшого їх незаконного носіння та зберігання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання боєприпасів, в порушення вимог постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 року, незаконно придбав у невстановлений спосіб 4 (чотири) постріли ВОГ-25, 3 (три) постріли VOG-17M та ручну гранату РГД-5, які відноситься до бойових припасів, та які в подальшому незаконно переніс та зберігав у власному автомобілі марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 до 31.12.2025 року.

31.12.2025 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_5 , незаконно зберігаючи в салоні зазначеного автомобіля вищевказані боєприпаси, приїхав до свого знайомого ОСОБА_8 , до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де останні розпивали спиртні напої.

В ході застілля, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_8 та його сину ОСОБА_9 , про те, що він, в салоні свого автомобіля марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 зберігає боєприпаси, зокрема, гранату РГД-5 та постріли ВОГ, які в подальшому продемонстрував останнім.

В подальшому, 01.01.2026 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_8 вийшли з будинку на подвір`я, де між ними відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, застосував відносно ОСОБА_8 фізичну силу та засіб сльозоточивої дії «Терен-4», після чого сів до автомобіля марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та намагався здійснити наїзд автомобілем на ОСОБА_8 .

В свою чергу ОСОБА_8 , відчуваючи реальну небезпеку для свого життя та здоров`я з боку дій ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що останній незаконно зберігає бойові припаси у своєму автомобілі та може їх застосувати, здійснив виклик на лінію «102» та повідомив про вказану ситуацію.

В подальшому, 01.01.2026 року в період часу з 12 год. 53 хв. по 14 год. 37 хв. працівниками поліції відділення поліції №2 Коростенського РУН ГУНП в Житомирській області в ході проведення обшуку автомобіля марки «Hyundai» моделі «Santa FE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено 4 (чотири) постріли ВОГ-25, які належать до вибухових пристроїв військового призначення - бойових припасів, З (три) постріли VOG-17M, які є гранатометними пострілами з осколковою гранатою, які належать до вибухових пристроїв військового призначення - бойових припасів та наступальну осколкову ручну гранату РГД-5, яка належить до вибухових пристроїв військового призначення - бойових припасів, та які ОСОБА_5 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

01.01.2026 року у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України затримано гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта по мобілізації, співробітника 1 категорії сектору групи 3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

02.01.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

26.02.2026 року ОСОБА_5 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України.

02.01.2026 року Олевським районним судом щодо підозрюваного ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та у випадку внесення застави з покладенням обов`язків визначених слідчим суддею строком до 02.03.2026 року включно.

05.01.2026 року підозрюваного ОСОБА_5 звільнено з-під варти із слідчого ізолятору ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8) у зв`язку із внесенням застави у сумі 99 840 грн.00 коп.

02.03.2026 року закінчується строк дії обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, відповідно до ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 02.01.2026 року по справі №287/3/26, які покладені на підозрюваного ОСОБА_5 .

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України та наявність ризиків, що передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на сьогоднішній день не зменшились, сторона обвинувачення ставить питання про необхідність продовження строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до ст. 194 КПК України.

Зокрема, на думку заступника начальника СВ, у разі не продовження строку дії обов`язків можуть виникнути наступні ризики:

- ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та може ухилитись від слідства, суду, а саме: вивченням особи підозрюваного ОСОБА_5 , встановлено, що останній є дезертиром в умовах воєнного стану 25.04.2025 року самовільно залишив місце несення служби - місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , може змінити місце проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності;

- ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків. Зокрема, враховуючи те що, підозрюваний ОСОБА_5 , застосовував фізичну силу, засоби сльозоточивої дії та намагався здійснити наїзд на ОСОБА_8 , який є свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , може незаконно чи в будь-який інших спосіб впливати на вказаного свідка, чинити на нього фізичний, психологічний тиск, заради відмови чи зміни від наданих слідству показань, в тому числі показань, які будуть надаватись останніми безпосередньо під час розгляду провадження у суді;

- ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки являється військовослужбовцем, має навички поводження з бойовими припасами та вогнепальною зброєю. При цьому, походження придбаних ним бойових припасів та їх кількість, окрім вилучених на даний час органом досудового розслідування не встановлено.

При цьому, заступник начальника СВ зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити своєчасного проведення основних слідчих (розшукових) дій та контролю за місцем перебування підозрюваного.

У судовому засіданні заступник начальника СВ ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 підтримали клопотання та просять його задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав про те, що він виконує всі обов`язки покладені на нього слідчим суддею та за першою вимогою з`являється до органу досудового розслідування.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 проти клопотання заперечив, при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України або їх відсутності слідчому суді не надав.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022 року, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Зокрема, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Отже, наведеними положеннями Закону надано право слідчому, за погодженням з прокурором, та прокурору до початку підготовчого судового засідання (до проведення підготовчого судового засідання) звертатися до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу або його продовження, та, відповідно, надано повноваження слідчому судді на розгляд таких клопотань за межами досудового розслідування.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 7 статті 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Згідно із частиною 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 9 частини 2 статті 131 визначено зокрема, що заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 176 КПК України визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно із частиною 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 7 статті 194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Згідно із частинами 3 та 4 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто, клопотання про продовження строку дії обов`язків розглядаються згідно з загальними правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відтак необхідно керуватись правилами, які регулюють питання про застосування відповідного запобіжного заходу (обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків) із врахуванням додаткових обставин, передбачених частиною 3 статті 199 КПК України, а саме: обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, та обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 02.01.2026 року по справі №287/3/26 до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Одночасно визначено розмір застави у межах 30 (тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2026 року) в сумі 99840 грн. 00 коп. у національній грошовій одиниці.

У разі внесення застави, покладено на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також свідками які ймовірно будуть встановлені під час досудового розслідування, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі у присутності слідчого чи прокурора. Визначено строк дії обов`язків до 02 березня 2026 року (включно).

Підставою продовження строку дії обов`язків, зокрема, є набуття особою статусу підозрюваного та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні такою особою певного кримінального правопорушення.

КПК України не визначає змісту поняття «обґрунтована підозра», а тому відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, належить керуватись усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), за якою «існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обстави (пункт 32 рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, пункт 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011). Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання у кримінальному провадженні, тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого приходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування» (пункт 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року).

Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами кримінального провадження та факт вручення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлення про підозру, яке відповідає формальним вимогам статей 276-279 КПК України та здійснене згідно із статтями 111, 135, 278-279 КПК України, дають підстави визнати набуття ним статусу підозрюваного та наявність в його діях ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України.

Разом із цим належить зазначити, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження та продовження строку дії обов`язків, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для доведення чи не доведення винуватості особи (що здійснюється судом при ухваленні вироку), а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за сутністю.

Підставою продовження строку обов`язків також є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності вчинення підозрюваним певних дій, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. У той же час КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, але вимагає наявність підстав вважати реальною можливість здійснити такі у майбутньому.

Слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема суворістю можливого покарання.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Також належить зазначити, що ОСОБА_5 самовільно залишив місце несення служби - місце тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , а відтак може змінити місце проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином, слідчий суддя вважає, що враховуючи викладені в клопотанні обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та додані матеріали, є достатні підстави вважати наявним ризик можливого переховування підозрюваного ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, особливо в умовах воєнного стану.

Ризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні обумовлюється тим, що відповідно до передбаченої КПК України процедури показання свідків та підозрюваних отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акту до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПКУкраїни), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили. Тобто ризик впливу на осіб існує аж до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань такими, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Враховуючи викладені в клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення та додані матеріали, та з огляду на етап досудового розслідування, слідчий суддя вважає доведеною вірогідність існування ризику можливого незаконного впливу підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, на основі матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про високий ступінь ймовірності вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що такий ризик може бути нівельований з часом у процесі досудового розслідування через не встановлення нових фактів протиправної поведінки.

Аргументи сторони захисту та підозрюваного у свої сукупності не є настільки суттєвими, щоб нівелювати вищезазначені ризики з огляду на вказані обставини.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання заступника начальника СВ про продовження строку дії обов`язків, покладених на підозрюваного, ухвалою слідчого судді, строком на 2 місяці, підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177-178, 182, 183,194, 331 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання - задоволити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 02 травня 2026 року включно строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 02.01.2026 року по справі №287/3/26, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також свідками які ймовірно будуть встановлені під час досудового розслідування, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі у присутності слідчого чи прокурора.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1