Справа № 461/371/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/339/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу у м. Львові в режимі відеоконференції адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави до підозрюваного ОСОБА_7 ,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

даною ухвалою, задоволено клопотання.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», строком на 60 днів, тобто до 21 березня 2026 року включно.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначено.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001112 від 02.11.2024.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, обставини вчинення злочину та його наслідки і суспільну небезпеку, особу підозрюваного, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, для запобігання яких є недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2026 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , строком на 60 діб із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що оскаржувана ухвала була винесена з порушенням норм матеріального права та процесуального права, а саме ст.ст. 177, 178, 183 та 194 КПК України, оскільки суд не об`єктивно дослідив обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, не належно дав оцінку особі підозрюваного його стану здоров`я та ризикам на які посилався прокурор, а тому за своїм видом обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів є несправедливим через суворість, з огляду на наступне.

Звертає увагу, на те, що в матеріалах справи відсутні вагомі докази, які б свідчили про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Вказує, що підозрюваний раніше не судимий, тобто не має обгрунтованих підстав вважати, що може втекти після вчинення кримінального правопорушення, може перераховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підозрюваний має зареєстроване місце проживання та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У підозрюваного відсутні інші повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Вищенаведеним обставинам, які враховуються при обранні запобіжного заходу, судом першої інстанції не була надана належна оцінка та такі не були враховані при обранні запобіжного заходу.

Стверджує, що ризики на які вказував слідчий в клопотанні та в подальшому суд в оскаржуваній ухвалі, грунтуються лише на припущеннях та спираються лише на тяжкість інкримінованого правопорушення, а саме міру покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Вважає, що у даному випадку до ОСОБА_9 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, із покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Заслухавши доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_6 , пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з матеріалами клопотання, слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001112 від 02.11.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

21.01.2026 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З ухвали слідчого судді слідує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_10 ; матеріалами виконання доручень оперативними працівниками; оглядами ідентифікації та вручення грошових коштів від 24.09.2025 та 19.11.2025; проведеними негласними слідчими (розшукових) діями та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому слідчий суддя обгрунтовано зазначив, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, обставини вчинення злочину та його наслідки і суспільну небезпеку, особу підозрюваного, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, для запобігання яких є недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Покликання апелянта на постійне місце проживання, а також те, що підозрюваний раніше не судимий, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи, що стороною обвинувачення доведеним є наявність в діях підозрюваного ризиків передбачених ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, інших осіб; вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому є необхіднім обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені слідчим суддею ризики відповідно до ст. 177 КПК України виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і нівелюють твердження захисника.

Твердження апелянта про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та про можливість їх запобігання шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Наявність ризику переховування від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваному ОСОБА_7 інкримінуються вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років конфіскацією майна без альтернативи призначення іншого покарання, тому він розуміє тяжкість та строк покарання, яке йому може бути призначено в разі визнання його винуватим і це може стимулювати підозрюваного до втечі, а також вагомість доказів обвинувачення проти нього, що може спонукати його до переховування від органу досудового розслідування.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є корисливими, вчинялися в умовах ретельної конспірації та приховування своєї протиправної діяльності, для чого залучалась інші співучаснику, в тому числі і ті, які на даний час невстановлені, також наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, інших осіб, які перевіряються на предмет причетності до вчинення злочину у даному кримінальному провадженні, шляхом їх переконання та залякування і схилити їх до зміни даних ними показань, або ненадання показань у кримінальному провадженні, оскільки у цьому кримінальному провадженні є потерпілий, а тому ОСОБА_7 , з метою забезпечення свого непритягнення до передбаченої законом відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, може незаконно впливати на потерпілого для того щоб вона не надавала показання у кримінальному провадженні, шляхом вчинення неправомірних дій відносно останньої, її близьких та родичів. Разом з цим, у кримінальному провадженні планується призначення ряду експертиз, а відтак підозрюваний ОСОБА_7 , з метою створення перешкод слідству та встановленню об`єктивної істини у справі, з метою подальшого уникнення від передбаченої законом відповідальності може незаконно впливати на експертів у даному кримінальному провадженні. Окрім цього, на цьому етапі досудового розслідування не встановлені усі співучасники, у змові з якими підозрюваний вчиняв кримінальне правопорушення, а тому, перебуваючи на свободі, з метою приховання вказаних відомостей та укриття співучасників вчинення злочину, може незаконно впливати на них. Вказані вище дії може вчинити як сам підозрюваний ОСОБА_7 , а також і залучити для цього інших осіб. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно підозрюваної.

Крім того, наявний ризик передбачений п. 5. ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки зважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжке кримінально-каране діяння, вчинене з погрозою застосуванням насильства щодо потерпілого, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, з ретельною підготовкою до вчинення такого правопорушення, зокрема розподілу ролей всіх співучасників, та виконання спільно розробленого плану, наявні підстави вважати, що ОСОБА_7 може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Окрім цього, ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, у тому числі і пов`язані з незаконним впливом на потерпілого, свідків, експертів та інших учасників кримінального провадження, що може утворювати склад окремого кримінального правопорушення, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Відтак, покликання апелянта про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, свого підтвердження при апеляційному розгляді не знайшли, застосований слідчим суддею запобіжний захід є співмірний з особою підозрюваного та обставинами пред`явленої йому підозри, і повністю буде запобігати ризикам, доведеним прокурором.

Колегія суддів апеляційного суду порушень норм КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали не вбачає та вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого зі застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Твердження захисника про незаконність оскаржуваної ухвали є безпідставним, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Дійшовши правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу - тримання під вартою, слідчий суддя, врахував ці положення закону та навів в ухвалі достатні обгрунтування щодо не визначення розміру застави.

Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог апелянта немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22 січня 2026 року, якою застосовано підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4