Справа № 277/262/26
УХВАЛА

"04" березня 2026 р. селище Ємільчине

Слідчий суддя Ємільчинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в с-щі Ємільчине клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_4 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 28.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України про арешт майна

В С Т А Н О В И В:

До Ємільчинського районного суду Житомирської області надійшло вищевказане клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт на автомобіль «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 . який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , яким користувався та керував ОСОБА_6 , який є речовим доказом в кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 27.02.2026 року приблизно о 17 год. 30 хв. працівниками СРПП ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області в с-щі Яблунець по вул. Героїв України поруч з домоволодінням №70 за порушення ПДР було зупинено автомобіль «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 , який не виконує рішення суду та позбавлений права керування, однак продовжує керувати транспортним засобом.

За вказаним фактом СВ ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області 28.02.2026 року внесено відомості до ЄРДР №0000022 за ч.1 ст.382 КК України.

Під час проведення огляду місця події 27.02.2026 року в період часу з 18 год. 40 хв. по 19 год. 20 хв. на автодорозі по вул. Героїв України поблизу домоволодіння №70 в с-щі Яблунець Звягельського району Житомирської області було виявлено та вилучено до ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області автомобіль «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , яким користується та керував ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (житель: АДРЕСА_1 ).

Досудовим розслідування встановлено, що постановою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22.05.2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік.

Вказаний автомобіль 28.02.2026 року визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

На думку слідчого, оскільки вказане вище майно є матеріальним об`єктом, який фактично є знаряддя вчинення злочину, може бути використаний як доказ факту чи обставин можливих кримінально протиправних дій та має значення речових доказів у кримінальному провадженні, з метою його збереження, виникла необхідність у застосуванні арешту на вказане майно з метою недопущення його використання, реалізації, пошкодження, у зв`язку з чим він звертається до суду.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надала до суду заяву, в якій просила розглянути клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000022 від 28.02.2026 року без її участі, а також вказала, що клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Володілець майна в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити в накладенні арешту на автомобіль, оскільки його дружині необхідно регулярно їздити в лікарню в м. Звягель і саме для цього потрібен автомобіль.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали, що додані до клопотання і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що є передбаченні законом підстави для задоволення даного клопотання слідчого, виходячи з таких підстав.

28.02.2026 року внесено відомості до ЄРДР за №0000022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, а саме про те, що 27.02.2026 року приблизно о 17 год. 30 хв. працівниками СРПП ВП №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області в с-щі Яблунець по вул. Героїв України поруч з домоволодінням №70 за порушення ПДР було зупинено автомобіль «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 , який не виконує рішення суду та позбавлений права керування, однак продовжує керувати транспортним засобом.

Згідно протоколу огляду місця події від 27.02.2026 року на узбіччі автодороги по вул. Героїв Майдану, 70 в с-щі Яблунець виявлено автомобіль «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 . Біля вказаного автомобіля знаходився ОСОБА_6 , який повідомив, що це його автомобіль і він керував ним та був зупинений працівниками поліції. Вказаний автомобіль було вилучено з місця події до ВП №1 Звягельського РВП.

З ксерокопії технічного паспорту автомобіля серії НОМЕР_2 від 14.07.1990 року слідує, що власником автомобіля «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_5 .

Відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.02.2026 року вилучений під час огляду місця події автомобіль «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частинами 1, 2 статті 167 КПК України передбачено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту є забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), слідчий суддя, зокрема, суд повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб;

- необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зазначені у клопотанні ризики знищення, пошкодження або приховування транспортного засобу «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 при розгляді клопотання не доведені, як не доведена і необхідність збереження вказаного майна у існуючому стані; крім того, заявлений слідчим захід забезпечення кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та відповідні обмеження прав власника майна є явно непропорційними щодо тяжкості кримінального правопорушення, а тому у задоволенні клопотання належить відмовити.

Тобто, з матеріалів, доданих до клопотання, не вбачається, що накладення арешту на транспортний засіб є необхідним для досягнення мети арешту, визначеної ч.1 ст.170 КПК України, а саме запобігання приховуванню, пошкодженню, псуванню, знищенню, перетворенню чи відчуженню майна. Не конкретизовано, які саме слідчі (розшукові) дії неможливо провести без вилучення та арешту транспортного засобу, і чому досягнення мети кримінального провадження не може бути забезпечене іншими, менш обтяжливими заходами.

Крім того, будь-яких відомостей, які б свідчили про реальні ризики втрати або відчуження транспортного засобу чи про необхідність саме його поміщення на зберігання до органу поліції, матеріали клопотання також не містять.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування можуть бути забезпечені без накладення арешту на транспортний засіб, тоді як застосування такого заходу створюватиме надмірне та неспівмірне втручання у право власності третьої особи.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170-173, 233, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_4 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 28.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України про арешт майна- автомобіля «ВАЗ-2101» р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 , яким користувався та керував ОСОБА_6 відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1