САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1458/24
Провадження №1-кс/726/321/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 на постанову детектива ТУ БЕБ у Чернівецькій області щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні №0000027 від 13.04.2023,-

ВСТАНОВИВ :

04.05.2026 року до слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці, надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на постанову про відмову у задоволенні клопотання щодо повернення вилученого майна у кримінальному провадженні №0000027 від 13.04.2023.

Скаргу мотивує тим, що у межах вказаного кримінального провадження, 25.07.2025 року керівником відділу детективів ТУ БЕБ у Чернівецькій області на підставі ухвали слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці, було проведено обшук земельної ділянки :43:002:0037 за адресою м. Чернівці, 3-й пров. Калинівський, 8-А, в ході проведення якого виялено та вилучено мобільний тлефон та 90 полімерних пакетів із маркуванням «The Procter Gamble Company Ariel» об`ємом 10 кг. Зазначу, що 90 полімерних пакетів із маркуванням «The Procter Gamble Company Ariel» об`ємом 10 кг. не є фальсифікованою продукцією, що було встановлено під час здійснення досудового розслідування, у тому числі в результаті проведення експертизи, а тому даний товар був повернутий власнику.

Постановою детектива ОСОБА_5 від 16.04.2026 року у задоволенні клопотання про повернення майна, а саме мобільного телефону вилученого під час обшуку, який мав місце 25.07.2026 року за адресою м. Чернівці, пров. Калинівський 3-й, буд. 8-А - було відмовлено. Вказує, що вилучений телефон вже тривалий час, майже рік, перебуває у розпорядженні органу досудового розслідування, а тому він мав достатньо часу, за необхідності, провести слідчі чи процесуальні дій з ним. Більше того, власник вилученого майна будь-якого процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні не має та до слідчих (розшукових) дій залучений не був. Отже, враховуючи те, що у подальшому позбавленні права вільно користуватись та розпоряджатись вилученим майном, а саме телефоном, його власником, відпала потреба, просить суд скасувати постанову детектива про відмову у задоволенні клопотання про повернення майна та зобов`язати детектива повернути ОСОБА_3 вилучений мобільний телефон.

Представник скаржника, адвокат ОСОБА_4 через систему Електронний суд скерувала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, скаргу підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Детектив ТУ БЕБ в Чернівецькій області ОСОБА_5 направила до суду заяву, в якій просила скаргу розглядати у її відсутність. У задоволенні скарги просив відмовити.

Дослідивши надані стороною докази, слідчий суддя дійшов висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні ЄРДР за №0000027 від 13.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 26.06.2025 року надано дозвіл на проведення обшуку в контейнерах, які фактично використовуються ОСОБА_3 та які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :43:002:0037, за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 , з метою виявлення, фіксації та вилучення речей, предметів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, зокрема:продукції із маркуванням торгівельних марок «Ariel», «Tide», «Lenor» та іншої продукції із маркуванням торгівельних марок із ознаками фальсифікату, обладнання для виготовлення та фасування побутової хімії, матеріалів (сировини) для виготовлення побутової хімії, матеріалів для фасування та пакування фальсифікованої продукції та побутової хімії (етикеток, наліпок, бірок, упаковок (тари), пляшок, банок, каністр, відер, тощо), іншої продукції, яка містить ознаки фальсифікації, чорнових записів (зошитів, блокнотів, окремих аркушів паперу), документів ведення бухгалтерського та складського обліку, документів пов`язаних із виготовленням та реалізацією продукції із маркування торгових марок (договорів, угод, додаткових угод, додатків до них, товарно-транспортних накладних, видаткових накладних, актів приймання-передачі товарів та послуг, рахунків-фактур, специфікацій, платіжних документів, поштових відправлень тощо) в паперовому та електронному вигляді, комп`ютерних та електронних (накопичуваних) пристроїв, мобільнихтелефонів з абонентськими номерами, електронних, магнітних та оптичних носіїв інформації, ноутбуків, планшетів, які використовувались, як знаряддя злочину та зберегли у пам`яті інформацію про злочинну діяльність; печаток, штампів, інших речей й предметів, що підтверджують факт незаконного використання знаків для товарів і послуг, фірмового найменування; грошовихкоштів в національній та іноземній валюті, які здобуті злочинним шляхом, та інших речей і предметів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею встановлено, що 14.04.2026 року адвокат ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 звернулася до уповноважених осіб ТУ БЕБ у Чернівецькій області із клопотанням про повернення мобільного телефону, який був вилучений під час проведення вище вказаного обшуку.

Постановою детектива ТУ БЕБ у Чернівецькій області ОСОБА_5 від 16.04.2026 року, було відмовлено у задоволенні клопотання про повернення майна у зв`язку із тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні ще триває, а мобільний телефон який був вилучений в контейнерах, які розташовані на змельній ділянці з кадастровим номером :43:002:0037 за адресою м. Чернівці, 3-й пров. Калинівський, 8-А, ймовірно, в подальшому буде потрібний для здійснення необхідних слідчих (розшукових) дій. Також, було вказано, що вищевказаний мобільний телефон, згідно ст 98 КПК України, визнано речовим доказом.

При цьому, у тексті постанови детектив обмежився формальним викладенням змісту ст.ст. 100, 220 КПК України та резюмував, що на підставі вищевикладених статтей клопотання адвоката не підлягає задоволенню. Слідчий суддя вважає, що такий формалізований підхід є необґрунтованим та порушує процесуальні права особи, майно якої вилучено та утримується органом досудового розслідування. Заявнику не повідомлено чи арештовано вилучене майно, чи необхідне його подальше утримання у повному обсязі, які слідчі дії проводяться із цим майном та чи проводяться взагалі, якою є нагальна необхідність, доцільність, правова підстава для подальшого утримання, тощо. По суті, у задоволенні клопотання відмовлено без обґрунтованого роз`яснення будь-яких причин.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція також узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку, що з 25.07.2025 року, тобто з моменту вилучення майна у органу досудового розслідування було достатньо часу для отримання необхідних даних, фотофіксації матеріалів та здійсненні інших необхідних заходів в рамках вказаного кримінального провадження, а тому майно про повернення, якого порушується питання у скарзі, є тимчасово вилученим майном, арешт на нього не накладався, у зв`язку із чим, це майно підлягає негайному поверненню особі, в якої воно було вилучене, а скаргу слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 на постанову детектива ТУ БЕБ у Чернівецькій області щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні №0000027 від 13.04.2023 задовольнити.

Зобов`язати детектива Підрозділу детективів ТУ БЕБ у Чернівецькій області ОСОБА_5 або іншу службову особу, що уповноважені здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000027 від 13.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, повернути ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Samsung» «A54», який був вилучений під час проведення обшуку земельної ділянки :43:002:0037 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1