Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/215/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 396/2627/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 року. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року, якою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 год. 28 березня 2026 року.

Крім того, цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000296 від 08.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України..

Під час судового розгляду прокурор звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою. Обгрунтував клопотання тим, що на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року, ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 год. 28 березня 2026 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати стосовно нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України відсутні. Вказує, що судом не враховано його характеризуючи дані та наявність у нього неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану. Кримінальне правопорушення відноситься до класифікації тяжких злочинів.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 житель АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не працює, не одружений, проходить службу на посаді стрільця - санітара 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 8-ї роти оперативного призначення (на спеціалізованих броньованих автомобілях) 3-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані солдат, раніше судимий 03.02.2022 Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.289, ст.70 КК України, вид покарання позбавлення волі строком на 4 роки та від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки, судимість не знята та не погашена. Також відповідно до довідки - характеристики ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, не підтримує дружніх стосунків з сусідами та рідними, зловживає спиртними напоями, а також неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Також те, що на даний час ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою, не змінились, та не зменшилися, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи. Крім того відсутні у матеріалах справи дані про появу нових обставин, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу або про існування інших перешкод для тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які знайшли своє об`єктивне підтвердження, не зникли та не зменшилися, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені мотиви.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ризики нічим не підтверджені, колегія суддів визнає необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при постановленні ухвали правильно встановлено наявність ризиків, які продовжують існувати на даний час та не зменшились, що також підтверджується матеріалами справи, а тому ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та мотивованою.

Також, доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом не було взято до уваги, характеризуючі дані на особу, колегія суддів визнає необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при постановленні ухвали належним чином враховано всі характеризуючі данні на особу.

Крім того, жодних переконливих доказів з приводу того, що зменшились ризики передбачені ст. 177 КПК України, до суду апеляційної інстанції надано не було.

Більше того, на переконання колегії суддів інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, в судовому засіданні апеляційного суду не доведено.

За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції. Крім того, враховуючи вище викладене, колегія суддів, із урахуванням вищевказаних ризиків, які встановлені, не зменшилися та не перестали існувати, особи обвинуваченого, обставин провадження, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого судом першої інстанції рішення колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 скаржився на незадовільний стан здоров`я та зазначив, що належне лікування в умовах СІЗО йому не надається.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Так, згідно вимог ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Так, порушення права на медичну допомогу осіб, взятих під варту, необхідно розцінювати не як просте порушення прав людини, а як катування чи нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 206 КПК України вирішення питань щодо забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження особи, доручення проведення дослідження фактів, вжиття заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством являється обов`язком слідчого судді якому в судовому засіданні повідомили про застосування до особи насильства під час затримання або тримання під вартою.

Тому, враховуючи, положення ч. 1 ст. 206 КПК України, слід зобов`язати посадових осіб ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» забезпечити право обвинуваченого ОСОБА_7 на отримання такої медичної допомоги, якої вимагає стан його здоров`я, для чого забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження останнього з метою надання належного лікування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2026 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 год. 28 березня 2026 року залишити без зміни.

Відповідно до ст. 206 КПК України, зобов`язати посадових осіб ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» невідкладне проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 для надання невідкладної медичного лікування.

Контроль за виконанням ухвали в частині проведення медичного обстеження та лікування покласти на процесуального прокурора.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)