ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/125/26 Справа № 711/1850/26 Категорія: ст. ст. 176, 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участю прокурора захисника підозрюваного адвоката підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2026 року, якою задоволено клопотання заступника начальника ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з повною вищою освітою, який є особою з інвалідністю другої групи, одруженого, непрацюючого, раніше судимого 21 травня 2025 року Чигиринським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 грн., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України,-

в с т а н о в и в :

Заступник начальника ВР ЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим начальником відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 , поданим в рамках кримінального провадження №0000313 від 16 серпня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 1, 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Клопотання подане до суду слідчий обґрунтував тим, що слідчим управлінням ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000313 від 16 серпня 2024, року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 1, 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом та за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та іншими на даний час невстановленими особами, маючи умисел на незаконне вирощування рослин конопель, з метою подальшого збуту, усвідомлюючи протиправність своїх умисних дій, у порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», якими встановлено правовий режим обігу наркотичних засобів в Україні та заборонена діяльність фізичних осіб з використання рослин конопель, а також відповідно до Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03 червня 2009 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою збуту здійснили незаконний посів, тобто висадили у відкритий ґрунт рослини конопель у невстановленій кількості, але не менше ніж 16 рослин, які в подальшому вирощували на заздалегідь підготовленій земельній ділянці за координатами 49.0939722, 32.6057778, яка розташована в адміністративних межах м. Чигирин Черкаського району Черкаської області за вказаних у клопотанні обставин.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2026 року клопотання - задоволено, стосовно підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 квітня 2026 включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень.

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, вказаному в ухвалі.

У разі внесення застави, підозрюваного ОСОБА_8 буде звільнено з-під варти.

У випадку внесення застави підозрюваним або заставодавцем, покладено на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду/слідчого судді;

- не відлучатись за межі м. Чигирин Черкаського району Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання/реєстрації;

- утримуватися від спілкування в будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу інтернет тощо) з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні, а саме із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі, а також участі ОСОБА_8 у присутності слідчого чи прокурора;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_8 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотививула тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних під час проведення досудового розслідування доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу та виконання завдань досудового розслідування, а також встановлення і з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в якому він підозрюється.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення вимог кримінального процесуального закону та конституційних прав і свобод, просить скасувати ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2026 року та постановити нову ухвалу про застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю, з покладенням обов`язку заборони спілкування з підозрюваними ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 зазначає про те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, слідчим суддею не враховано відсутність достатніх доказів для ствердження про реальне існування ризиків, які виправдовують необхідність взяття особи під варту, належним чином не досліджено обґрунтованість повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.310 КК України, оскільки відсутні докази вчинення ОСОБА_8 таких правопорушень, не взято до уваги стан здоров`я ОСОБА_8 , який є інвалідом 2 групи, хворіє на нейроз печінки та потребує догляду і контролю відповідних лікарів, а також не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити мету кримінального провадження.

Також зазначає, що визначений підозрюваному максимальний розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 266 240 грн., не аргументовано судом та є явно непомірною сумою для ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, думку захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з підстав, наведених у ній, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судової справи та вивчивши мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2026 року відповідає.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у СУ ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000313 від 16 серпня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 1, 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

ОСОБА_8 , діючи разом з ОСОБА_10 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, у невстановлений в ході досудового розслідування час на земельній ділянці за координатами 49.0939722, 32.6057778, яка розташована в адміністративних межах м. Чигирин Черкаського району Черкаської області, у невстановлений період часу, але не пізніше ніж 16 липня 2025 року висадили у відкритий ґрунт рослини конопель у невстановленій кількості, але не менше ніж 16 рослин конопель.

В подальшому, ОСОБА_8 , діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_10 , розуміючи, що для повноцінного дозрівання рослин конопель та можливості подальшого їх збору, необхідний відповідний догляд за ними, діючи відповідно до домовленостей групи осіб, періодично приблизно протягом травня-листопада 2025 року на спеціально підготовленій земельній ділянці за координатами 49.0939722, 32.6057778, яка розташована в адміністративних межах м. Чигирин Черкаського району Черкаської області, з метою подальшого збуту, здійснювали вирощування рослин конопель та вживали заходів щодо їх росту, шляхом підживлення, культивування, поливу з метою доведення їх до стадії дозрівання у невстановленій кількості, але не менше ніж 16 рослин конопель.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, а саме: незаконному посіві та незаконному вирощуванні конопель, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з метою збуту.

Він же, діючи умисно, як особа, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 310 КК України, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, що охороняють здоров`я населення України, незаконно, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», усвідомлюючи протиправність своїх дій, та, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, придбав психотропну речовину, яку перевозив та зберігав до 19 серпня 2025 році у відділенні для речей («бардачку») в автомобілі «ВАЗ 111840», н.з. НОМЕР_1 , для подальшого збуту, тобто продажу.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчинені особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 310 КК України.

Продовжуючи свій злочинний умисел, він же, діючи умисно, повторно, як особа, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 310 КК України, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, та, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, придбав психотропну речовину, яку перевозив та зберігав до 13.11.2025 у відділенні для речей («бардачку») в автомобілі «ВАЗ 111840», н.з. НОМЕР_1 , для подальшого збуту, тобто продажу.

Таким чином, ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту психотропної речовини, вчинені повторно, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 310 КК України.

26 лютого 2026 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження: протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, висновками експертів та іншими матеріалами кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд апеляційної інстанції бере до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Підозра ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 від 16.08.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-1, ч. 1, 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, обґрунтовується наступними доказами:

- протоколом негласної слідчої (розшукової) дії обстеження публічно недоступного місця з метою виявлення та вилучення зразків необхідних для порівняльного дослідження від 07 січня 2026 року;

- висновком експерта №СЕ-19/124-25/17668-НЗПРАП від 09.12.2025;

- протоколом негласної слідчої (розшукової) дії негласне отримання зразків, необхідних для порівняльного дослідження від 07 січня 2026 року;

- протоколом негласних слідчих (розшукових) дій візуальне спостереження за місцем від 04 листопада 2025 року;

- висновком експерта №СЕ-19/124-25/10839-НЗПРАП від 07 серпня 2025 року;

- висновком експерта №СЕ-19/124-25/13327-НЗПРАП від 16 вересня 2025 року;

- протоколом негласних слідчих (розшукових) дій візуальне спостереження за місцем від 25.07.2025,;

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії спостереження за особою від 04.11.2025.

А також іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що наданих доказів достатньо для того, щоб прийти до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

Дослідивши матеріали провадження при перевірці доводів та обставин, на які посилалась сторона захисту, як на підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку, що захисником не наведено у скарзі обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність підозрюваного до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, або відсутність достатніх підстав для підозри, тобто про її необґрунтованість.

Надані слідчому судді стороною обвинувачення докази на обґрунтування підозри є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку щодо ймовірної можливості вчинення ОСОБА_8 вищевказаних кримінальних правопорушень.

Отже, доводи сторони захисту про відсутність у матеріалах провадження достатніх доказів стосовно причетності особи до можливого вчинення вказаних кримінальних правопорушень є безпідставними та спростовуються вищезазначеними матеріалами.

Також, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів також враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання колегія суддів приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого обставини для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому, був допитаний підозрюваний ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора, ініціатора клопотання та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановила, що є достатньо обставин для обрання ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даних які б вказували на можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не встановлено.

Висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні дають підстави застосувати до ОСОБА_8 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах справи. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст.ст.176-178,183,193,194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.

Отже, на думку колегії суддів, слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси обґрунтовано обрала підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину (ч. 2 ст. 307 КК України), за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років відповідно з конфіскацією майна.

Також колегія суддів бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 .

Предметом інкримінованого ОСОБА_8 злочину виступають особливо небезпечні наркотичні засоби. Даному злочину притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Саме тому право кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних, психотропних і токсичних речовин, визначено як одне із основних прав людини, та закріплене в ст. 49 Конституції України.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів судового провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить тяжкість злочину, спосіб його вчинення, значна суспільна небезпечність. Також, усвідомлюючи суворість можливого покарання, підозрюваний може умисно ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Суд також враховує, що у даному кримінальному провадженні підозрюваний можливо діяв у співучасті з іншими особами, показання яких можуть мати суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому, положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на це, суд вважає обґрунтованим існування ризику незаконного впливу на свідків, який має бути врахований при визначенні запобіжного заходу та умов його застосування.

Отже, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на предмет відсутності і ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжувати протиправні діяння чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Також колегія суддів бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 та вважає, що вчинення злочинів, пов`язаних із сферою обігу наркотичних засобів та психотропних речовин є одним із джерел його доходу, тому, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним виготовленням, придбанням, перевезенням з метою збуту психотропних речовин, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі стороною захисту доводи про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів, які б підтверджували заявлені слідчим у клопотанні ризики та обґрунтованість пред`явленої підозри, є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_8 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, як про це просить захисник у своїй апеляційній скарзі, не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного ОСОБА_8 на свободу.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ОСОБА_8 має зареєстроване та постійне місце проживання, одружений, має інвалідність 2 групи, раніше судимий, непрацюючий, вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення, які були враховані слідчим суддею при розгляді клопотання.

Положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено обов`язок слідчого судді при постановленні ухвали про застосування тримання під вартою визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом із тим, саме те, що злочин віднесено до категорії тяжких, вимагає від суду пошуку балансу між інтересами правосуддя та правами людини: з одного боку врахування високих ризиків, притаманних такій категорії злочинів, а з іншого обов`язку забезпечити пропорційність запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй усталеній практиці визнає, що ризик втечі особи є допустимою та достатньою підставою для обрання тримання під вартою відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У цьому контексті визначення застави як альтернативного заходу дозволяє досягти належної рівноваги, оскільки гарантує виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і водночас не створює надмірного втручання у його право на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні грошових коштів у дохід держави з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Застава виступає майновою гарантією належної процесуальної поведінки особи та альтернативою триманню під вартою у випадках, коли її застосування є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні слідчий суддя, обираючи щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, одночасно визначила розмір застави, що відповідає вимогам закону та є альтернативним заходом, який може бути застосований у разі її внесення.

При визначенні ОСОБА_8 альтернативи у вигляді застави, слідчий суддя поряд з положеннями ст. 182, 183 КПК України врахувала практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , слідчий суддя визначив її у максимальному розмірі, передбаченому ст.182 КПК України для тяжких злочинів - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

При обранні розміру застави суд першої інстанції вірно взяв до уваги наступні обставини.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК).

У даному випадку слідчий суддя, обираючи запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_8 , дотрималась зазначених стандартів, оскільки, з одного боку, врахувала тяжкість інкримінованого діяння та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а з іншого визначила альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, що забезпечує дотримання принципу пропорційності.

Колегія суддів також бере до уваги, що визначений судом розмір застави відповідає характеру інкримінованого діяння, особі підозрюваного, його соціальним зв`язкам та іншим обставинам, що мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, твердження захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував найсуворіший запобіжний захід, є необґрунтованими, оскільки законодавець прямо передбачає можливість поєднання тримання під вартою та застави як альтернативного механізму.

Документів, з яких би можна було дійти висновку, що ОСОБА_8 через стан свого здоров`я не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору, та відповідно відносно нього неможливо застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Отже, суд першої інстанції діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість ухвали.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, діяв у межах наданих повноважень і відповідно до вимог національного законодавства, забезпечивши належний баланс між інтересами правосуддя і правами підозрюваного, а тому підстав для скасування ухвали немає, у зв`язку з чим її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2026 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4