Справа № 703/1655/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року місто Сміла

Слідча суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , скаржниці ОСОБА_3 ,, дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000466 від 10.12.2024,

В С Т А Н О В И ЛА:

Скаржник ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області зі скаргою на постанову дізнавача сектору дізнання ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 від 04.03.2026 про відмову у визнанні потерпілою в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000466 від 10.12.2024.

Скаргу мотивує тим, що 04.03.2026 дізнавачем сектору дізнання ВП №2 Черкаського РУН ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 (скаржника) потерпілою у кримінальному провадженні №0000467 від 13.12.2024, яке об`єднане з кримінальним провадженням №0000466 від 10.12.2024. Постанову про відмову в задоволенні клопотання надіслано на електронну скриньку скаржника 11.03.2026. Своє рішення дізнавач обґрунтовує тим, що відомості, які б підтверджували завдання шкоди ОСОБА_3 (скаржника) відсутні та визнати її потерпілою немає законних підстав.

Скаржник ОСОБА_3 вважає цю постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права.

Посилаючись на викладене, керуючись ст. 55, 303 307 КПК України, скаржник просила слідчу суддю: скасувати постанову дізнавача сектору дізнання ВП №2 Черкаського РУН ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 від 04.03.2026 про відмову у визнанні її, потерпілою у кримінальному провадженні №0000466; зобов`язати дізнавача сектору дізнання ВП №2 Черкаського РУН ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 залучити ОСОБА_3 (скаржника) до провадження як потерпілу та одночасно ознайомити її з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого; надати ОСОБА_3 (скаржнику) оновлений витяг з ЄРДР, у якому остання буде зазначена як потерпіла особа.

В судовому засіданні скаржниця просила задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній обставини.

В судове засідання слідчий ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з`явився та зазначив, що відомості, які б підтверджували завдання шкоди ОСОБА_3 (скаржнику) відсутні, та для визнання її потерпілою немає законних підстав.

Заслухавши доводи скаржника, дізнавача, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідча суддя дійшла таких висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

З матеріалів скарги вбачається, що ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000467 від 13.12.2024, яке об`єднане з кримінальним провадженням №0000466 від 10.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

ОСОБА_3 в межах цього кримінального провадження на адресу слідчого було подано клопотання від 02.03.2026 про залучення її як потерпілої та вручення пам`ятки про процесуальні права (в порядку ст. 55, 220 КПК України).

Постановою слідчого від 21.02.2025 у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

При цьому, вказана постанова була мотивована тим, що в поданому ОСОБА_3 клопотанні не вказано, в якій формі їй задано збитків та яку саме шкоду їй завдано, та прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви також з посиланням на оціночну ознаку об`єктивної сторони самоправства у формі заподіяння значної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Згідно зі ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В той же час, з постанови дізнавача не вбачається, на підставі яких доказів він зробив висновок про відсутність завдання шкоди, зокрема майнової, ОСОБА_3 внаслідок можливого самоправства.

Слідча суддя звертає увагу, що контекст ч. 5 ст. 55 КПК України у поєднанні з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України дозволяє зробити висновок, що саме слідчий, дізнавач після проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, повинен встановити наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

В даному випадку відмова у визнанні потерпілим через недоведеність шкоди є передчасною, оскільки розмір шкоди має встановлюватися в ході досудового розслідування, а не на момент подання заяви. Недоведеність розміру складової об`єктивної ознаки самоправства може вказувати на відсутність складу кримінального правовпорушення, проте не визначає підстав для відмови в наданні статусу потерпілої особи.

Разом з поданням дізнавачу клопотання про визнання потерпілою надано ряд документів, якими ОСОБА_3 обгрунтовує завдання їй шкоди вказаним кримінальним правопорушенням, проте в оскаржуваній постанові їм оцінка не надана, не зазначено причин відхилення таких доводів чи спростування іншими обставинами, встановленими в кримінальному провадженні дізнавачем.

За приписами ч. 2 ст. 220 КПК України постанова слідчого, дізнавача має бути вмотивованою, а мотиви прийняття рішення - це викладення слідчим або дізнавачем у постанові обставин і їх оцінка переконливості, що робить суть прийнятого зрозумілим не тільки для учасників кримінального провадження, а навіть сторонньому спостерігачу, тому що мотиви прийняття рішень це сукупність міркувань і доводів, за якими слідчий чи дізнавач приймає своє рішення та які він наводить на підтвердження правильності власних висновків як самостійної процесуальної особи, які є внутрішніми процесами, причинами, що спонукають слідчого чи дізнавача діяти певним чином і визначають спрямованість відповідної ним дії.

При цьому, на переконання слідчого судді, очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи з обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформулювати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондували нормам ч. 5 ст. 55 КПК України, оскільки таке процесуальне рішення є фактично кінцевим для особи у кримінальному провадженні, відповідно, має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Таким чином, слідча суддя робить висновок, що скарга ОСОБА_3 в частині скасування постанови слідчого є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи завдання кримінального провадження, встановлені обставини, компетенцію слідчого судді в межах розгляду справ даної категорії, необхідність забезпечення дотримання прав скаржника, за результатами розгляду скарги встановлено підстави для її часткового задоволення у спосіб скасування постанови слідчої про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 від 04.03.2026 у кримінальному провадженні №0000466 та зобов`язання слідчого у кримінальному провадженні №0000466 від 10.12.2024 повторно розглянути питання про визнання ОСОБА_3 потерпілою в цьому кримінальному провадженні у строк, передбачений ст. 220 КПК України.

Водночас скарга ОСОБА_3 в частині зобов`язання дізнавача сектору дізнання ВП №2 Черкаського РУН ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 залучити ОСОБА_3 (скаржника) до провадження як потерпілу та одночасно ознайомити її з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого є безпідставною та задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За положенням глави 19 КПК України усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий, дізнавач, в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідча суддя не може безальтернативно зобов`язати слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити ті дії, які віднесені до їх повноважень та мають дискреційний характер в межах здійснення кримінального провадження, в той час як слідчий суддя наділений функцією судового контролю виключно шляхом розгяду питань, віднесених положеннями КПК України до його компетенції. Інакше б це нівелювало чіткий ланковий розподіл повноважень між органом досудового розслідування, прокуратурою та слідчим суддею.

Таким чином, слідча суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 в частині зобов`язання дізнавача сектору дізнання ВП №2 Черкаського РУН ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 залучити ОСОБА_3 (скаржника) до провадження як потерпілу та одночасно ознайомити її з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого є безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки виходить за межі судового контролю під час досудового розслідування.

Задоволення скарги у визначений слідчою суддею спосіб є достатнім для захисту прав та інтересів особи, яка звернулась зі скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 307, 309, 372 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И ЛА:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000466 від 10.12.2024 задовольнити частково.

Скасувати постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 від 04.03.2026 у кримінальному провадженні №0000466.

Зобов`язати дізнавача у кримінальному провадженні №0000466 від 10.12.2024 повторно розглянути питання про визнання ОСОБА_3 потерпілою в цьому кримінальному провадженні з врахуванням зазначеного в цій ухвалі.

В решті вимог скарги - відмовити.

Повний текст ухвали проголошено о 15 год. 00 хв. 24.03.2056.

Слідча суддя ОСОБА_1