У Х В А Л А

судового засідання

26.03.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000193 від 30 червня 2025 року на

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Алмати Республіки Казахстан, громадянку Республіки Узбекистан, розлучену, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючу, раніше не судиму, що значиться зареєстрованою на АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючу на АДРЕСА_2

за ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 182 КК України, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Городоцького районного суду Львівської області на розгляді перебуває кримінальне провадження на ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 182 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у суді клопоче про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави мотивуючи тим, що строк тримання обвинуваченої під вартою спливає 27.03.2026, а завершити розглядом кримінальне провадження до цього часу неможливо з об`єктивних причин, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до 12 років, відповідно обвинувачена, розуміючи наслідки притягнення до відповідальності, з метою уникнення покарання може покинути територію України в т.ч. у спосіб, не передбачений законодавством України, що на даний час у рамках досудового розслідування виділених з означеного кримінального провадження матеріалів стосовно інших осіб не встановлено всіх обставин, що мають значення для досудового розслідування, в т.ч. причетних осіб до вчинення кримінального правопорушення, відтак, у випадку застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, остання, достовірно знаючи про місце перебування документів або речей, за допомогою яких було реалізовано злочинний намір, може їх знищити, спотворити, приховати, не надавши органам досудового розслідування можливості встановити місце їх перебування та вилучити у встановленому законом порядку. Крім того, обвинувачена, перебуваючи на волі, може спілкуватися з причетними до вчинення кримінального правопорушення особами з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності і зможе надавати останнім допомогу у переховуванні від органу досудового розслідування. Окрім цього, ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою примушування їх до дачі завідомо неправдивих показань або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід судового розгляду, що, зважаючи на характер вчиненого злочину, спрямований на шкоду державі, у якій введено воєнний стан, не виключено, що остання може продовжити злочинну діяльність, в т.ч. і з метою уникнення відповідальності. Покликаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, просить продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої, інше.

Захисник ОСОБА_4 в суді клопотання прокурора заперечив, окрім цього, з огляду на позитивну характеристику обвинуваченої ОСОБА_7 та визнання нею вини, просить визначити розмір застави з покладенням обов`язків передбачених КПК України.

Захисник ОСОБА_5 у запереченнях та в суді клопотання сторони обвинувачення заперечила мотивуючи в основному не доведенням прокурором існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, інше. Просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати підзахисній запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або ж визначити альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також для запобігання ризиків визначених у ст. 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 висловилася на підтримку позицій висловлених захисниками, просить визначити їй заставу.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у заявах від 26.01.2026, кожен, просили про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Водночас, відповідно до п.36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Європейський суд з прав людини зазначає, що, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Так, 15.08.2025 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова щодо підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів, який в подальшому продовжувався, востаннє ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 27.01.2026 - до 27.03.2026.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує те, що остання обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, санкція частини статті якої передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, відтак, з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченій злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено судом в разі доведення її винуватості, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинуваченої від суду з метою уникнення покарання; знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення іншого злочину чи продовження злочинної діяльності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» №12369/86 від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване стосовно до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

При цьому, на 26.03.2026, розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, відтак ризики, на які у клопотанні та в суді покликається прокурор, зокрема впливу на свідків, знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не змінилися та продовжують існувати.

Суд ураховує доводи сторони захисту на користь обвинуваченої, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Окрім цього, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 не суперечить вимогам ст.5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», вказаним у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.10.2014 у справі «Чанєв проти України», оскільки в матеріалах справи існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини обвинувачення, характер, спосіб і тяжкість вчинених обвинуваченою правопорушень, які серед іншого належать до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , її вік, стан здоров`я та характеристику і зокрема, що вона є уродженкою м. Алмати Республіки Казахстан, громадянкою Республіки Узбекистан, розлученою, не працює, відповідно збільшується ризик її втечі з території України в т.ч. у спосіб, не передбачений законодавством України, а також беручи до уваги, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження останній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінилися і продовжують існувати, відтак з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 під час судового розгляду кримінального провадження, а також запобігання її спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, інше, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, в т.ч. у вигляді цілодобового домашнього арешту чи на певний час доби, як про це просить сторона захиснику, не зможе забезпечити її належної процесуальної поведінки.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Оскільки обвинуваченій ОСОБА_7 інкримінується у вину вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, під час дії воєнного стану, а також враховуючи вищенаведені підстави та обставини, передбачені ст. 177-178 КПК України, суд вважає за недоцільне визначати розмір застави.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, на увагу суду не заслуговують, оскільки КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За наведеного, керуючись ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів - до 24 травня 2026 року, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотань сторони захисту про застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, або ж зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п?яти днів.

С у д д я ОСОБА_10