Справа №567/216/26
Провадження №1-кп/567/73/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2026 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні за №0000011 від 12.01.2026 р. по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Хмельницький Хмельницької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , громадянки України, особи з інвалідністю другої групи, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 04.01.2026 року о 17 год. 19 хв., тобто в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, неодноразово продовженого, зокрема, станом на момент вчинення злочину, Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року № 793/2025, затвердженим Законом України від 21 жовтня 2025 року № 4643-ІХ, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні супермаркету «Рукавичка» (ТОВ ТВК «Львівхолод», ), що розташований за адресою: м.Острог, проспект Незалежності, 20б Рівненської області, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно викрала мобільний термінал збору даних, виробника «CHAINWAY» моделі «С66» - вартістю 16 282,29 грн., який на праві власності належить ТОВ ТВК «Львівхолод» ().

Реалізувавши свій злочинний намір, ОСОБА_4 розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому майнову шкоду на суму 16 282,29 грн.

02.02.2026 року між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2026 року та ОСОБА_4 у статусі підозрюваної у цьому провадженні, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у статусі підозрюваної, за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України відносно обставин, викладених у повідомленні про підозру від 28.01.2026 р., які є аналогічними до обставин, викладених в обвинувальному акті від 02.02.2026 р., ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться їй у провину та зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 у разі затвердження такої угоди, а саме за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, із звільненням її від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та встановленням іспитового строку, та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду та призначити узгоджене сторонами угоди покарання, беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, вчиненого при обставинах, зазначених в обвинувальному акті від 02.02.2026 р., дала згоду на призначення узгодженого виду та розміру покарання. Пояснила, що вона розуміє права, надані їй законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, який буде застосовано до неї у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.

Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснив, що його підзахисна свою провину у вчинені злочину як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклала добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченої немає, а тому не вбачає перешкод для затвердження такої угоди.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явилася, в поданій до початку підготовчого судового засідання заяві просила проводити засідання у її відсутності, в заяві поданій прокурору під час досудового розслідування зазначила про відсутність будь-яких претензій майнового та немайнового характеру до обвинуваченої, не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою. Неявка представника потерпілого згідно ч.2 ст.474 КПК України не є перешкодою для розгляду кримінального провадження на підставі угоди про визнання винуватості.

Вирішуючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Представник потерпілого відповідно до ч.4 ст.469 КПК України під час досудового розслідування надала свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 , та надану раніше згоду представник потерпілого підтвердила в заяві поданій до початку підготовчого судового засідання.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнала себе винуватою, відноситься до тяжкого злочину, санкція якого не передбачає альтернативних видів покарання, окрім як позбавлення волі.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.4 ст.185 КК України та загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

Судом встановлено в підготовчому судовому засіданні, що обвинувачена ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та закону, обвинувачена цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України.

Також судом встановлено, що обвинувачена повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, а також розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

Підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості судом не встановлено.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачена ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання та в судовому засіданні не повідомила про наявність перешкод для його виконання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи наведені доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні, що дії ОСОБА_4 обгрунтовано кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Беручи до уваги особу обвинуваченої ОСОБА_4 , суд враховує, що вона є особою, якій встановлено другу групу інвалідності, тимчасово непрацююча, по місцю проживання характеризується позитивно.

Згідно довідки КП «Хмельницька міська лікарня» від 16.01.2026 р. ОСОБА_4 під спостереженням лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно обвинувального акту та угоди про визнання винуватості є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, водночас обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за нею та постійного контролю за її поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за можливе призначити їй покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вид і строк призначеного покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченої, середовище, в якому вона перебуває та вважає за необхідне встановити його строком на 1 рік.

Матеріальна шкода, завдана потерпілому кримінальним правопорушенням становить 16 282,29 грн. та відшкодована у повному обсязі шляхом повернення викраденого майна потерпілому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 1 782,80 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у вказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314, 374, 475 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02.02.2026 року між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Повідомити ОСОБА_4 про те, що вона зобов`язана виконувати покладені на неї обов`язки та попередити її, що вона протягом іспитового строку не повинна вчиняти нового кримінального правопорушення.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 782,80 грн. витрат на проведення судової експертизи.

Речові докази:

- мобільний термінал збору даних, виробника «CHAINWAY» моделі «С66», який передано представнику потерпілого ОСОБА_6 на відповідальне зберігання вважати повернутим потерпілому.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1