ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1966/26 Слідчий суддя ОСОБА_1
1-кс/643/1391/26 Доповідач ОСОБА_2
Апеляційне провадження № 11-сс/818/265/26
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000554 від 19 квітня 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 114-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 05.02.2026 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб, з моменту затримання.

Визначено строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання - 17:05 год. 05.02.2026.

Встановлено строк дії ухвали до 17:05 год. 05.04.2026.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги захисник посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді.

Вважає, що органом досудового розслідування не надано жодного об`єктивного доказу того, що ОСОБА_8 вчиняв спроби переховуватися, здійснював незаконний вплив на свідків, знищував або намагався знищити докази чи має намір продовжити злочинну діяльність.

Звертає увагу, що при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував, що підозрюваний ОСОБА_8 очолив підприємство «Центр СПБ» лише у березні 2025 року. З моменту призначення він самостійно виявив та звільнив близько 40 осіб, які фактично не виконували роботу.

Разом з цим, частина працівників не була звільнена відповідно до статей 47, 116 КЗпП України, оскільки наявність заборгованості по заробітній платі юридично блокувала процес розірвання трудових відносин.

Посилається на те, що ОСОБА_8 не створював умови для ухилення, а навпаки намагався очистити штат від фіктивних працівників у межах, дозволених законом. Крім того, він ніколи не спілкувався із громадянином Захаровим, на роботу його не приймав та грошей від нього не отримував.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано міцні соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_8 , який є громадянином України, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, має численні грамоти та подяки за волонтерську/громадську діяльність, що свідчить про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника підозрюваного, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснення депутата Харківської міської ради ОСОБА_9 на підтримку поданої заяви про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_8 , перевіривши матеріали судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить наступних висновків.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 176 КПК України таким запобіжним заходом, є тримання під вартою.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Абзацом 8 частини 4 статті 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402 405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СУ ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000554 від 19.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 366, частиною 1 статті 114-1 КК України.

05.02.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 114-1 КК України.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, оцінюючи сукупність обставин, а саме: наданих органом досудового розслідування доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_8 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення інкримінованого йому злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України та дані, що характеризують особу підозрюваного, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не забезпечать можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

При цьому, з врахуванням вимог абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу застави.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками слідчого судді та вважає, що порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам статей 193-194, 196 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Матеріали, додані слідчим в обґрунтування поданого клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 114-1 КК України.

Остаточна кваліфікація дій та доведеність вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, підлягають з`ясуванню в процесі досудового розслідування та судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді щодо виду застосованого до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки саме такий запобіжний захід на початковій стадії досудового розслідування в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності органом досудового розслідування заявлених ризиків, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Надаючи оцінку можливості переховуватися підозрюваного від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Належить також врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити незаконний вплив на свідків, з огляду на вчинення інкримінованого злочину за попередньою змовою.

Також суд апеляційної інстанції не виключає вірогідність вчинення дій, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України.

На переконання апеляційного суду, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваної, з метою забезпечення кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 очолив підприємство «Центр СПБ» лише у березні 2025 року та самостійно виявив і звільнив близько 40 осіб, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обставин інкримінованого злочину, на даному етапі кримінального провадження не вирішуються, та ці такі питання вирішує суд під час розгляду справи по суті.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зав`язків, відсутність судимостей, наявність на утриманні малолітніх дітей, державних нагород та позитивних характеристик, суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки ці обставини існували і на час вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють вчинення дій підозрюваним, пов`язаних з вищенаведеними ризиками при обранні ним певної моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчиненню дій, передбачених пунктами 1 3, 5 частиною 1 статті 177 КК України.

Розглядаючи заяви депутатів Харківської міської ради ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У заявах зазначено, що депутати Харківської міської ради ОСОБА_10 , ОСОБА_9 готові забезпечувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 та виконання останнім покладених на нього судом обов`язків.

Захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримав заяви депутатів Харківської міської ради ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , просив їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення вказаних клопотань, оскільки особиста поруку, за обставинами кримінального провадження не буде дієвим заходом забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення заяв депутатів Харківської міської ради ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_8 , виходячи з наступного.

Згідно частин 1, 2 статті 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговують особи, які звернулися із заявами про взяття на поруки ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи обставини кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, з врахуванням встановлених у судовому засіданні ризиків, суд апеляційної інстанції в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу не відповідатиме потребам, меті та завданням даного кримінального провадження, а тому підстав для задоволення поданих заяв, суд апеляційної інстанції не вбачає.

З огляду на викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, є виправданим та відповідає виключності запобіжного заходу, задля досягнення завдань кримінального провадження та вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може бути достатнім для запобігання ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а тому підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаний з триманням під вартою, визначення розміру застави, у тому числі передачі підозрюваного під особисту порку, не вбачає.

За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали слідчого судді, оскільки порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи захисника не є достатніми для її скасування.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 422 КПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Відмовити у задоволенні клопотань депутатів Харківської міської ради ОСОБА_10 , ОСОБА_9 про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_8 .

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2026 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий -

Судді: