КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/9670/24 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3803/2026 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року частково задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 06 квітня 2026 року включно, узявши його під варту у залі суду.

Визначено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 66 560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., у разі внесення якої звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року у справі №756/9670/24. Постановити нове рішення, яким застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у період часу з 22:00 до 06:00 години з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що судом першої інстанції при обранні найсуворішого запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за фактом викрадення велосипеда, не було враховано відсутність будь-яких підстав вважати , що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого в порядку ч.6 ст.193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно особи запобіжного заходу, натомість, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Зауважує, що судом при обранні найсуворішого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не було враховано, що обвинувачений на етапі досудового розслідування визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, отримав підозру та брав участь у всіх процесуальних діях. З пояснень обвинуваченого жодної повістки він не отримував, при цьому доказів надіслання на адресу обвинуваченого або у мессенджери повісток про виклик до суду у матеріалах клопотання відсутні.

Крім того, місця проживання обвинувачений не змінював та був затриманий співробітниками поліції біля місця проживання, телефон разом і з номером, який був відомий суду обвинувачений загубив і не знав часу і дату призначених судовий засідань, при цьому жодного опору працівникам поліції обвинувачений не чинив та добровільно прослідував до відділення поліції. Тобто, доводи прокурора наведені у клопотанні про переховування обвинуваченого від суду спростовуються безпосередньо матеріалами затримання та поясненнями самого обвинуваченого наданими у судовому засіданні.

Отже, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, зокрема, що він має місце реєстрації та проживання, перебуває у шлюбі без реєстрації з ОСОБА_8 та має на утриманні неповнолітню доньку 2015 р.н., інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти судовий розгляд кримінального провадження, є запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що стороною захисту не заявлено такого клопотання, яке б узгоджувалося з наведеним положенням ч. 4 ст. 422-1 КПК України щодо участі сторін кримінального провадження, розгляд даної апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані, які характеризують особу обвинуваченого, та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Зокрема, ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти власності, санкція статті за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, суд взяв до уваги, що він має зареєстроване місце проживання, однак мешкає за іншою адресою, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, однак змінив місце проживання під час розгляду справи, попередньо не повідомивши суд, систематично не з`являвся в судові засідання, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в подальшому переховувався від суду.

Виходячи із тяжкості і характеру злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_6 у сукупності із наведеними даними про його особистість, суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання захисника на те, що обвинувачений має місце реєстрації та проживання, перебуває у шлюбі без реєстрації з ОСОБА_8 та має на утриманні неповнолітню доньку 2015 р.н., саме по собі не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Вказані обставини на даний час не мінімізують встановлених ризиків, тому, з урахуванням наведеного, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як про це просить захисник, не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для застосування обраного йому запобіжного заходу.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4