Справа № 991/1426/26
Провадження №11-сс/991/172/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ

Суддя Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 лютого 2026 року про залишення без задоволення скарги на бездіяльність прокурора, яка полягає у незакритті кримінального провадження №0000169 від 07 липня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність прокурора щодо незакриття кримінального провадження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, підозрюваний ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 лютого 2026 року скасувати та визнати бездіяльність прокурора протиправною, зобов`язати прокурора закрити кримінальне провадження №0000169 від 07 липня 2022 року у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

В обґрунтування апеляційної скарги підозрюваний зазначив, що слідчий суддя помилково кваліфікував обов`язок прокурора закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України як дискреційне повноваження.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження. КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, суддів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа №161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах першій та другій статті 309 КПК України.

Ухвала слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 лютого 2026 року, якою відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність прокурора щодо незакриття кримінального провадження не віднесена до ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування згідно закону.

Відповідно до ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

За таких обставин, у відкритті провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_2 слід відмовити. На підставі викладеного та керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою, підозрюваного ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 лютого 2026 року.

Копію ухвали, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без виклику особи, яка її оскаржує, з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1