КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/2207/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2724/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, українця, одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , у кримінальному проваджені № 0000321 від 12.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Вказано, що строк тримання під вартою слід рахувати з 17 год. 40 хв. 12.02.2026 року.

Строк дії ухвали визначено до 17 год. 40 хв. 12.04.2026 року включно.

Цією ж ухвалою визначено розмір застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 199 680 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача UA 1012089, , МФО 820172, банк отримувача ДКСУ м. Київ.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до слідчого, якому доручене проведення досудового розслідування кримінального провадження, до суду, прокурора, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 14.04.2026 року.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2026 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та не мотивованою, постановлена з істотними порушеннями процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Адвокат зазначає, що у судовому засіданні з розгляду клопотання прокурором не були надані докази, якими обґрунтовуються доводи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Не було обґрунтовано посилання прокурора на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наголошує, що підозра буде вважатися обґрунтованою лише у випадку, коли вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із вчиненим кримінальним правопорушенням.

Отже, наявність обґрунтованої підозри є обов`язковою умовою законності застосування запобіжного заходу. Однак, під час судового засідання прокурор не посилався на наявність обставин, якими обґрунтовується підозра.

Прокурором під час розгляду клопотання не було надано жодного належного доказу, який би засвідчив або надав би підстави вважати, що підозрюваний бажає та має можливості переховуватися від правоохоронних органів та суду. Тому, на переконання захисника, твердження прокурора, на які посилається суд, має характер припущення, є домислом, що не може слугувати належною підставою ухвалення судового рішення та застосування запобіжного заходу.

Також апелянт зазначає, що посилання прокурора на ризик, пов`язаний з можливістю незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні жодним чином не підтверджено та не конкретизовано. При цьому, захист зазначав, що будь яких даних, які б свідчили про наявність невстановлених та не допитаних у ході розслідування свідків не встановлено.

На думку сторони захисту, приймаючи до уваги всі обставини кримінального правопорушення, наявність зазначених ризиків не підтверджено прокурором, таке посилання на їх наявність має ознаки припущення.

Заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені статтею 177 КПК, є абстрактними припущеннями та такими, що можуть ставитися в провину будь-якому підозрюваному незалежно від змісту кримінального провадження, конкретних обставин справи, а також соціальної характеристики особи, якій інкримінується вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що відповідно до ст. 178 КПК України при застосуванні запобіжного заходу на підставі наданих сторонами матеріалів слідчий суддя мав оцінити наступні обставини, зокрема те, що підозрюваний є громадянином України, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки у місті, у якому проживає.

Адвокат звертає увагу на те, що всі ці доводи та аргументи стороною захисту були повідомлені слідчому судді Деснянського районного суду під час розгляду справи 14 лютого 2026 року, але не були їм враховані при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, у провадженні слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000321, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно даних клопотання слідчого та наданих матеріалів, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 11.02.2026 року, приблизно о 17 год. 46 хв., перебуваючи на проспекті Лісовому у місті Києві, поблизу будинку № 25, побачив кіоск з продажу тютюнових виробів «А8», у якому перебувала продавчиня ОСОБА_11 , після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введений з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 12 січня 2026 року № 40/2026 строком на 90 діб відповідно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є відкритими, ОСОБА_7 постукав у двері кіоску та, представившись працівником охоронної фірми «Шериф», під приводом перевірки спрацювання сигналізації у кіоску «А8», за згодою ОСОБА_11 увійшов у вказане приміщення, відштовхнув останню та з ячейки касового апарату схопив грошові кошти у сумі 8500 гривень номіналом по 500 гривень, тим самим відкрито викрав чуже майно, в умовах воєнного стану, що належить ТОВ «Аутфлейм».

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а відкрито викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши ТОВ «Аутфлейм» матеріальної шкоди на загальну суму 8500 грн. 00 коп.

12.02.2026 ОСОБА_7 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

13.02.2026 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

14.02.2026 (клопотання датоване 13.02.2026) старший слідчий слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , звернулась до слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному проваджені № 0000321 від 12.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідча зазначила, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення на думку слідчого повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

В клопотанні також було зазначено про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на представника потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий зазначив, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки повідомлена підозра повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а санкція статті кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 7 до 10 років.

Тобто, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може зникнути від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєння вказаного кримінального правопорушення, усвідомивши невідворотність великого строку покарання за його вчинення, та не виконувати, покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 42 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання слідчого, обґрунтовується тим, що з матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_7 відомі анкетні дані представника потерпілого, свідка та у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує ризик впливу підозрюваного на вказаних осіб, шляхом погроз, умовляння, залякування чи підкупу з метою зміни чи дачі неправдивих показів вищезазначеними особами під час досудового розслідування та судового розгляду.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на думку органу досудового розслідування вбачається з того, що ОСОБА_7 є особою працездатного віку, проте офіційно не працевлаштований, не має інших джерел доходу, а відтак не має засобів для існування, міцних соціальних зв`язків не має, вчинив кримінальне правопорушення з метою особистого збагачення, яке вчинялось у відкритій формі, що свідчить про зухвалу і цинічну поведінку ОСОБА_7 , зазначене вказує на те, що останній продовжуватиме злочинну діяльність у сфері вчинення кримінальних правопорушень майнового характеру з метою особистого збагачення або вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням наявного у даному кримінальному провадженні конкретного суспільного інтересу, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість та міру покарання, особу підозрюваного, спосіб, особисті та соціальні обставини його життя, що в сукупності свідчить про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить запобіганню зазначеним ризикам, належної поведінки та виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, а навпаки буде підґрунтям для спроб переховуватися від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Слідчий вважає, що незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 не зможе забезпечити його належної поведінки, а навпаки створить умови для реалізації підозрюваним наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а всі викладені обставини свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Посилаючись на вказані обставини, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів із визначенням розміру застави, у межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 199 680 грн.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000321 від 12.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Вказано, що строк тримання під вартою слід рахувати з 17 год. 40 хв. 12.02.2026 року.

Строк дії ухвали визначено до 17 год. 40 хв. 12.04.2026 року включно.

Цією ж ухвалою визначено розмір застави - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 199 680 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача UA 1012089, , МФО 820172, банк отримувача ДКСУ м. Київ.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до слідчого, якому доручене проведення досудового розслідування кримінального провадження, до суду, прокурора, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 14.04.2026 року.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.02.2026;

- протоколом огляду місця події за адресою: м. Київ, пр-т. Лісовий, 25, від 11.02.2026;

- протоколом допиту свідки ОСОБА_11 від 12.02.2026;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 , на яких остання впізнала особу ОСОБА_7 від 13.02.2026;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 12.02.2026;

- протоколом про зняття показань технічних приладів, що мають функції відеозапису від 13.02.2026;

- протоколами перегляду відеозаписів від 12.02.2026, на яких зображена подія кримінального правопорушення та переміщення підозрюваного;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину у порядку ст. 208 КПК України від 12.02.2026;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки повідомлена підозра повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а санкція статті кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Тобто, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може зникнути від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєння вказаного кримінального правопорушення, усвідомивши невідворотність великого строку покарання за його вчинення, та не виконувати, покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 42 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що з матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_7 відомі анкетні дані представника потерпілого, свідка та у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує ризик впливу підозрюваного на вказаних осіб, шляхом погроз, умовляння, залякування чи підкупу з метою зміни чи дачі неправдивих показів вищезазначеними особами під час досудового розслідування та судового розгляду.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення) вбачається з того, що ОСОБА_7 є особою працездатного віку, проте офіційно не працевлаштований, не має інших джерел доходу, а відтак не має засобів для існування, міцних соціальних зв`язків не має, вчинив кримінальне правопорушення з метою особистого збагачення, яке вчинялось у відкритій формі, що свідчить про зухвалу і цинічну поведінку ОСОБА_7 , зазначене вказує на те, що останній продовжуватиме злочинну діяльність у сфері вчинення кримінальних правопорушень майнового характеру з метою особистого збагачення або вчинення інших кримінальних правопорушень.

Характеризуючі дані підозрюваного ОСОБА_7 , а саме, те, що останній не працює, не одружений, не має на утриманні дітей, не судимий, проте, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисний злочин, не тільки не спростовують, а й навпаки підтверджують наявність можливих ризиків неправомірної поведінки підозрюваного.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, визначив підозрюваному заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 199 680 грн, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, неодружений, дітей на утриманні не має, не працює, раніше не судимий, проте, притягувався до кримінальної відповідальності за корисний злочин.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на представника потерпілого та свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання сторони захисту на характеристики особи підозрюваного, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не являються достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування іншого запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4