ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/66/26 Справа № 695/938/21 Категорія: ч. 1 ст. 126 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги прокурора Золотоніської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 12.04.2024 р. у кримінальному провадженні № 0001111 від 30.11.2019 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , яка народилась

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Целіна Целінського р-ну

Ростовської обл., громадянин України, має

середню спеціальну освіту, одружена,

працює фармацевтом у ТОВ «МДІТ-М», є

особою з інвалідністю ІІІ групи, раніше не

судима, зареєстрована:

АДРЕСА_1 ,

проживає:

АДРЕСА_2 ,

визнана невинуватою та виправдана у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України за недоведеністю наявності в її діянні складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з врахуванням заяви представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 про збільшення позовних вимог залишений без розгляду.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Процесуальні витрати в цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речовий доказ судом вирішене відповідно до вимог КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 , відповідно до зміненого обвинувального акту, обвинувачувалася в тому, що 16.11.2019 р. приблизно об 11:00 год. вона, перебуваючи на території Об`єднаного садівничого товариства «Славутич», яке знаходиться в с. Коробівка Золотоніського р-ну Черкаської обл., поруч з ділянками № 430-431, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесла потерпілому ОСОБА_9 побої, які виразилися в нанесенні двох ударів по голові потерпілого папером білого кольору формату А4 згорнутим у форму трубки, який ОСОБА_8 тримала в правій руці, чим завдала фізичного болю потерпілому і не спричинила тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за недоведеністю наявності в її діянні складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор Золотоніської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_8 через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, та з дати його вчинення минуло більше двох років - звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Також, просить повторно дослідити матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , а саме: рапорт № 8411 від 16.11.2019 р.; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.11.2019 р.; заяву про вчинення кримінального правопорушення від 18.11.2019 р.; ухвалу Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 26.11.2019; заяву про залучення до провадження як потерпілого від 30.11.2019 р.; копію виписки з історії хвороби № 8780 ОСОБА_9 ; протокол проведення слідчого експерименту від 5.12.2019 р. з фототаблицею; висновок експерта № 05-8-01/443 від 24.12.2019 р.; заяву про долучення відеозаписів до кримінального провадження від 30.11.2019 р.; постанову про долучення відеозаписів до матеріалів кримінального провадження від 30.11.2019 р.; протокол перегляду відеозапису від 14.01.2020 р.; постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14.01.2020 р.; характеризуючі особу обвинуваченої матеріали. Також, просив повторно дослідити речові докази у кримінальному провадженні, а саме: флеш-карту Арасеr 4Гб з двома відеозаписами.

Повторно допитати ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 .

Апеляційні вимоги мотивує тим, що своє рішення про виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 126 КК України суд мотивував тим, що стороною обвинувачення не доведено факт завдання ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 двох ударів, в той час, як побоями визнається багаторазове (два і більше) завдання ударів по тілу потерпілого, яке не спричинило тілесних ушкоджень.

Судом також вказано, що у вказаному випадку, відсутній кримінально правовий наслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, у вигляді фізичного болю у потерпілого ОСОБА_9 , оскільки поняття фізичний біль має суб`єктивно-об`єктивний характер і тільки слів потерпілого про те, що був біль не достатньо, оскільки об`єктивних ознак цього немає та удари згортком паперу в умовах вказаних в обвинувальному акті не могли спричинити фізичний біль. Також, після ударів потерпілий не подавав ознак, що йому завдано фізичного болю, оскільки відразу після події він продовжив участь у зборах та відеозапис.

На думку суду, сукупність наданих прокурором доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні останньою побоїв щодо потерпілого ОСОБА_9 , які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, свідчить про неможливість встановити умисний характер дій ОСОБА_8 та спрямованість їх саме на спричинення потерпілому фізичного болю.

Суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутня як об`єктивна так і суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», суд зобов`язаний мотивувати постановлений вирок, а саме, обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в основу вироку, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен у мотивувальній частині вироку проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення.

Проте, суд першої інстанції під час прийняття рішення про виправдання ОСОБА_8 вищевказаних вимог не дотримався.

Так, судом у вироку фактично констатовано факт недоведеності у діях ОСОБА_8 об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки судом не встановлено нанесення ОСОБА_8 двох ударів по голові потерпілого, а тільки один удар та один мах в його сторону.

Своє рішення суд мотивував тим, що з переглянутих на флеш-карті відеофайлів у судовому засіданні, судом не встановлено, що ОСОБА_8 нанесла потерпілому по голові папером згорнутим у форму трубки два удари. Також, відповідно до протоколу слідчого СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_13 від 14.01.2020 р., під час перегляду відеозапису слідчим встановлено, що ОСОБА_9 тримає в руках штатив, на якому наявна відеокамера, в цей час до нього підходить ОСОБА_8 та, тримаючи в руках предмет білого кольору, наносить ним удар по голові ОСОБА_9 , а потім ще один раз робить мах в сторону ОСОБА_9 .

Апелянт вважає, що суд помилково не взяв до уваги та неправильно оцінив показання потерпілого ОСОБА_14 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які були очевидцями події, перебували в безпосередній близькості до її учасників та вказували в судовому засіданні на нанесення саме двох ударів ОСОБА_8 потерпілому.

Вказані свідки склали присягу за дачу завідомо неправдивих показань, є не зацікавленими у вирішенні справи, а тому підстав не довіряти їх показанням у суду не було.

Крім того, судом вказано про відсутність кримінально правового наслідку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, у вигляді фізичного болю у потерпілого ОСОБА_9 , оскільки поняття фізичний біль має суб`єктивно-об`єктивний характер і тільки слів потерпілого про те, що був біль не достатньо, оскільки об`єктивних ознак цього немає та удари згортком паперу в умовах вказаних в обвинувальному акті не могли спричинити фізичний біль.

З вказаним твердженням суду погодитися не можна, оскільки під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло.

Поріг болю або больовий поріг - це точка вздовж кривої збільшення сприйняття подразника, при якій біль починає відчуватися. Це абсолютно суб`єктивне явище.

На думку апелянта, судом неправильно оцінено показання потерпілого ОСОБА_9 , який вказав, що від ударів він відчув біль та від чого присів, після закінчення зборів прийшов додому та його почало нудити і крутитися голова і він звернувся до медичного закладу.

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 та дослідженими судом документами, а саме випискою з історії хвороби потерпілого, згідно якої він знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.11.2019 р. до 26.11.2019 р., діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, поступив на лікування зі скаргами на головні болі, нудоту, блювання, запаморочення.

Крім того, суд не в повній мірі взяв до уваги показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які вказали, що від отриманих ударів потерпілий присів.

Вказане об`єктивно вказує на наявність кримінально правового наслідку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, у вигляді фізичного болю у потерпілого ОСОБА_9 .

Також, суд констатував відсутність у ОСОБА_8 суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено умисний характер дій обвинуваченої ОСОБА_8 та спрямованість їх саме на спричинення потерпілому фізичного болю.

З вказаним твердженням суду погодитися не можна, оскільки воно суперечить обставинам кримінального провадження.

Так, відповідно до речового доказу, а саме флеш-карти із двома відеозаписами, встановлено, що обвинувачена підходить до потерпілого зі згортком паперу у правій руці, лівою рукою відхиляє камеру, яку тримає потерпілий на селфі-палці у правій руці та наносить йому два удари по голові згортком паперу, після чого потерпілий присідає, а потім встає.

Тобто, вказані відеозаписи повністю спростовують версію ОСОБА_8 та твердження суду, про те, що вона не мала умислу нанести удари, а хотіла відхилити камеру, оскільки удари вона наносила вже коли камера була нею ж відхилена, що свідчить про наявність прямого умислу в діях ОСОБА_8 на спричинення фізичного болю потерпілому.

Наведене свідчить про недотримання судом положень ст. 22 КПК України щодо збереження судом об`єктивності та неупередженості при розгляді справи.

На основі вищевикладеного прокурор вважає, що в діях ОСОБА_8 доведено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації коли апеляційний суд скасовує виправдувальний і постановляє обвинувальний вирок, цей принцип висуває більш суворі вимоги, ніж у разі скасування чи зміни обвинувального вироку, оскільки в такому випадку висновок про винуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим, має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд, щоб переконатися, що особу не буде засуджено свавільно.

Однак у ситуації, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Не погоджуючись з вироком суду, представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати повністю та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України, апеляційну скаргу має право подати потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявленими ними в суді першої інстанції.

Окрім того, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»).

Можливість оскарження рішень в апеляційній та касаційній інстанціях є складовою права особи на судовий захист. Перегляд рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини та громадянина (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду від 11.12.2007 р. № 11-рп/2007).

Судове рішення у формі вироку повинно відповідати вимогам ст. 374 КПК України, відповідно до якої у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку, у якому не допускається застосування формулювань, які свідчать про припущення суду і викликають сумнів у достовірності доказів.

Проте зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не дотримано.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції належним чином не перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та не дав відповідну оцінку доказам у даному кримінальному провадженню.

Так, в ході судового розгляду судом першої інстанції було допитано з поміж інших свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Як слідує із технічного носія інформації перебігу судового засідання від 13.06.2023 р., в своїх показаннях свідки підтвердили факт нанесення обвинуваченою ОСОБА_8 удару потерпілому ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_18 повідомив, що ОСОБА_20 накинулася на потерпілого ОСОБА_9 та вдарила його по голові чи газетою чи папером. Крім цього, свідок ОСОБА_19 надав суду покази в яких повідомив, що потерпілий після нанесеного удару тримався за голову. Чим наносила удар обвинувачена не бачив.

Також, судом допитано в якості свідка ОСОБА_21 . Як слідує із технічного носія інформації перебігу судового засідання від 13.09.2023 р., в своїх показах з поміж іншого свідок зазначив, що обвинувачена ОСОБА_8 нанесла удар потерпілому ОСОБА_9 згорнутим аркушем паперу в голову. Скільки ударів нанесла не пам`ятає: чи один, чи два. Бачив, що потерпілий нагнувся.

Водночас, суд першої інстанції не лише проігнорував фактичний зміст показань зазначених свідків, які безпосередньо досліджував, а й не навів мотивів, з яких він не прийняв їх до уваги, аналізу та оцінки даним показанням свідків взагалі не надав, що не відповідає критеріям оцінки доказів, відповідно до вимогам ст. 94 КПК України, та свідчить про неповноту судового розгляду. Адже у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і всім доказам обвинувачення, суд повинен був дати оцінку та навести переконливі мотиви, чому не прийняв їх до уваги та провести детальний аналіз доказів.

Крім цього, як слідує із технічного носія інформації перебігу судового засідання від 13.06.2023 р., судом допитано експертів ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які провели повторну судово-медичну експертизу № 02-01/877 від 28.12.2022 р.

Отже, на момент допиту, який проводився в режимі відеоконференції із примішення Придніпровського райсуду м. Черкаси, двоє експертів знаходилися в приміщенні для проведення допиту одночасно, спільно відповідали на запитання, що є грубим порушенням ст. 356 КПК України, адже за ч. 4 зазначеної статті суд має право призначити одночасний допит двох чи більше експертів для з`ясування причин розбіжності в їхніх висновках, що стосуються одного і того самого предмета чи питання дослідження.

Порушення норм КПК України при проведенні допиту експертів у суді, а також з поміж іншими неналежними мотивами суду щодо прийняття свого рішення ставить під сумнів об`єктивність суду при прийнятті виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 .

Також суд поставив під сумнів покази потерпілого і зазначив, що показання потерпілого ОСОБА_9 також є суперечливими в частині спричинення йому ударів, їх кількості, предмету, яким наносилися удари, оскільки до зміни обвинувачення потерпілий вказував, що удар чи два удари нанесені твердим і тупим предметом загорнутим у папір, а після зміни обвинувачення вказував, що два удари нанесені згортком паперу, а тому його покази не можуть бути прийняті судом як єдиний і прямий доказ вини обвинуваченої ОСОБА_8 , так як він є особою зацікавленою та між самим потерпілим та обвинуваченою існують неприязні відносини.

Таке твердження суду є необ`єктивним та не вмотивованим, оскільки факт нанесення потерпілому ОСОБА_9 ударів по голові підтверджують сам потерпілий, який в ході повторного допиту в суді підтвердив факт нанесення йому ударів в голову згортками паперу та спричинення фізичного болю, свідки, які підтвердили факт нанесення удару, а також відеофайл із записом моменту самого нанесення удару по голові потерпілому, що у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_20 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Таким чином, в порушення вимог ст. 370 КПК України, висновок суду про виправдання ОСОБА_8 є передчасним, зробленим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не можуть визнаватися законними, обґрунтованим та вмотивованими.

У запереченні захисник ОСОБА_7 на апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 висловив свою правову позицію щодо необхідності залишити без задоволення апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , а виправдувальний вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_8 необхідно залишити без змін.

У запереченні захисник ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора висловив свою правову позицію щодо необхідності залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора Золотоніської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_6 , а виправдувальний вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_8 необхідно залишити без змін.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання Черкаського апеляційного суду, призначене на 26.03.2026 р. не з`явились, належним чином були повідомлені про день, час та місце судового засідання, про що свідчать довідка про доставку електронного документу одержувачу ОСОБА_9 в його електронний кабінет. Документ (супровідний про призначення до апеляційного розгляду) від 5.12.2025 р. у справі 695/938/21 доставлено до електронного кабінету 5.12.2025 р. (т. 3, а. пр. 102) та рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень на адресу потерпілого ОСОБА_9 (т. 3, а. пр. 104) та захисника ОСОБА_10 (т. 3, а. пр. 106). Від потерпілого ОСОБА_9 надійшла заява про відкладення судового засідання в зв`язку з хворобою. Проте апеляційний суд дійшов висновку про можливість та необхідність розгляду вказаного кримінального провадження за такої явки. Справу було розглянуто без їх участі, тому що, відповідно до вимог ст. 405 КПК України, їх участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її із вказаних у ній мотивів, не заперечував проти задоволення апеляції представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 та обвинувачену ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення обох апеляційних скарг, вважаючи виправдувальний вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора Золотоніської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпеченні доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 р. № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 3682 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачяться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд погоджується з висновком суду, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували, що в діях ОСОБА_8 є склад інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, з наступних підстав.

Суд, згідно вимог ст. 94 КПК України, під час розгляду справи перевірив надані під час досудового розслідування та судового провадження докази, на які посилалася сторона обвинувачення, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів у оскаржуваному вироку детальний аналіз низки досліджених доказів.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви й підстави для його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, здійснюючи оцінку кожного доказу за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, зі змісту досліджених судом апеляційної інстанції доказів випливає, що у судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_8 вину не визнала повністю та надала показання, що 16.11.2019 р. приблизно об 11:00 год. вона перебувала на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич». Потерпілий ОСОБА_9 також перебував на цих зборах, з яким у обвинуваченої були конфліктні ситуації. У неї в руках були один чи два аркуші папери формату А4 згорнутих в трубку. Потерпілий в цей час ходив і знімав все на камеру. Обвинувачена просила прибрати камеру, а потім махнула в сторону камери і обличчя потерпілого два рази, після чого у останнього впали окуляри на землю і він присів. Обвинувачена наголошувала, що махнула згортком паперу в сторону камери і у неї не було на меті вдарити потерпілого по голові.

Під час судового розгляду кримінального провадження закінчилися строки давності, однак обвинувачена ОСОБА_8 не заявила клопотання про закриття кримінального провадження з цієї підстави, натомість наполягала на проведенні судового розгляду і ухваленні стосовно неї вироку.

Так, у судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_9 надав показання про те, що 16.11.2019 р. приблизно об 11:00 год. він перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич», на яких до нього підійшла обвинувачена і нанесла йому згортком паперу два удари по голові: один сильний, а інший слабіший. Такими діями обвинувачена спричинила йому фізичний біль, його нудило і з цими ознаками він був вимушений звернутися до лікарні для отримання медичної допомоги. До зміни обвинувачення потерпілий пояснював, що удар ОСОБА_8 нанесла по голові твердим і тупим предметом, від чого утворилася гематома. На голові у нього під час удару була кепка. Чи був нанесений другий удар по голові він не пам`ятає. Такі зміни у показаннях потерпілий пояснював тим, що орган досудового розслідування вирішував чи знаходився якийсь предмет у згортку паперу, який тримала ОСОБА_8 , а він з самого початку говорив про згорток паперу.

Свідок ОСОБА_17 надала показання, що восени 2019 р. вона перебувала на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич», на яких вирішувалися внутрішні питання кооперативу. Зненацька до ОСОБА_9 підбігла обвинувачена ОСОБА_8 і нанесла потерпілому не більше двох ударів по голові, від яких останній впав. Яким предметом наносилися удари свідок не пам`ятає. Після того, як всі учасники зборів розійшлися, дружина потерпілого почала кликати на допомогу. Свідок допомагала посадити ОСОБА_9 в автомобіль, оскільки йому було погано і він втрачав свідомість.

Свідок ОСОБА_16 надав показання, що восени 2019 р. приблизно о 10:00 чи 11:00 год. він перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич», на яких вирішувалося питання щодо відключення електроенергії. На протязі зборів конфліктів не було. Зненацька із-за спини свідка з`явилася ОСОБА_8 , підбігла до ОСОБА_9 і нанесла останньому два удари по голові, від яких потерпілий присів на одне коліно. Яким предметом наносилися удари свідок не пам`ятає. Після того, як всі учасники зборів розійшлися, через 5 хвилин прийшла дружина потерпілого і сказала, що ОСОБА_9 погано. При свідку потерпілий не втрачав свідомість.

Свідок ОСОБА_15 надала показання, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_9 .. Восени 2019 р. вона перебувала на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич», на яких вирішувалися внутрішні питання про відключення електроенергії. Обвинувачена ОСОБА_8 підбігла до ОСОБА_9 і нанесла потерпілому предметом схожим на «згорток» два удари по голові. Після закінчення зборів, коли вона з потерпілим зайшли до будинку, ОСОБА_9 сказав, що йому погано, у нього крутиться голова. Свідомість потерпілий не втрачав. Коли прибули до лікарні, його залишили на стаціонарному лікуванні.

Крім того, суд першої інстанції дослідив письмові докази у даному кримінальному провадженні, а саме:

- дані рапорту пом. чергового СРПП № 3 Золотоніського ВП ГУНП в Черкаської обл. ОСОБА_24 від 16.11.2019 р., відповідно до якого 16.11.2019 р. о 14:25 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.11.2019 р. о 14:17 год. до Золотоніської ЦРЛ до неврологічного відділення за медичною допомогою звернувся ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а. пр. 132);

- дані витягу з ЄРДР про реєстрацію 30.11.2019 р. кримінального провадження № 0001111, відповідно до якого ОСОБА_8 16.11.2019 р. близько 11:00 год., перебуваючи на території Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» в с. Коробівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. поряд з ділянками № 430-431, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно нанесла, тримаючи в правій руці, невстановленим слідством предметом, який був звернутий в папір білого кольору, два удари по голові потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинила потерпілому тілесні ушкодження: травми голови зі струсом головного мозку, синцем та садном голови, які відповідно до висновку експерта № 05-8-01/443 від 24.12.2019 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я(т. 1, а. пр. 128);

- дані протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію оперуповноваженого СКП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_25 від 16.11.2019 р., відповідно до якого від ОСОБА_9 прийнято усну заяву про те, що 16.11.2019 р. близько 11.00 год. в кооперативі «Славутич» в с. Коробівка Золотоніського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_8 нанесла заявнику тілесні ушкодження(т. 1, а. пр. 133);

- дані заяви представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_26 про вчинення кримінального правопорушення від 18.11.2019 р.(т. 1, а. пр. 134-135);

- дані ухвали слідчого судді Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 26.11.2019 р., відповідно до якої зобов`язано Золотоніський ВП ГУНП в Черкаській обл. внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_26 від 18.11.2019 р.(т. 1, а. пр. 137);

- дані заяви ОСОБА_9 про залучення до провадження як потерпілого від 30.11.2019 р.(т. 1, а. пр. 138);

- дані копії виписки з історії хвороби № 8780 ОСОБА_9 , відповідно до якої останній знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.11.2019 по 26.11.2019 р., діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови(т. 1, а. пр. 139);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 5.12.2019 р. з доданими фототаблицями, згідно з яким потерпілий ОСОБА_9 розповів, що 16.11.2019 р. він перебував на зборах ОСТ «Славутич» і під час розмови, коли голова кооперативу ОСОБА_27 читав рішення, він підійшов до нього та знімав все на портативну відеокамеру. В цей час до нього підійшла ОСОБА_8 та нанесла два удари правою рукою по голові якимось предметом, завернутим в білий папір. Після цих ударів у нього злетіла кепка та окуляри. Після чого учасники розійшлися, ОСОБА_9 пішов у будинок, де його почало нудити та він почав втрачати свідомість. Потім дружина відвезла його в лікарню, де ОСОБА_28 госпіталізували в неврологічне відділення(т. 1, а. пр. 140 -144);

- дані висновку судово-медичної експертизи № 05-8-01/443 від 6.12.2019 р., відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, синцем та садном голови. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета, не виключено в термін, вказаний в постанові, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вважає не виключеною ймовірністю виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за обставин, яких показує потерпілий при проведенні слідчого експерименту за його участю від 15.12.2019 р.(т. 1, а. пр. 145);

- дані постанови слідчого СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_13 про долучення відеозаписів до матеріалів кримінального провадження від 30.11.2019 р., відповідно до якої долучено до матеріалів кримінального провадження № 0001111 флеш-карту чорного кольору Apacer 4Гб з відеозаписами заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень(т. 1, а. пр. 147);

- дані протоколу слідчого СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_13 від 14.01.2020 р., відповідно до якого під час перегляду відеозапису з назвою «VID-20191116-WA0001» слідчим встановлено, що до ОСОБА_29 підходить ОСОБА_8 та робить якісь рухи руками, після чого відео було направлено до землі. Під час перегляду відеозапису з назвою «VID-20191125-WA0000» слідчим встановлено, що ОСОБА_30 тримає в руках штатив, на якому наявна відеокамера, в цей час до нього підходить ОСОБА_8 та, тримаючи в руках предмет білого кольору, наносить ним удар по голові ОСОБА_29 , а потім ще один раз робить мах в сторону ОСОБА_29 , в цей час останній нахилився до землі. Під час перегляду відеозапису з назвою «Фрагмент краткий» слідчим встановлено, що до ОСОБА_29 підходить ОСОБА_8 та робить якісь рухи руками, після чого відео було направлено до землі(т. 1, а. пр. 148);

- дані постанови слідчого СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_13 від 14.01.2020 р., відповідно до якої флеш-карту чорного кольору Apacer 4Гб з відеозаписами заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0001111(т. 1, а. пр. 150);

- дані флеш-карти Apacer 4Гб з відеозаписами з назвами «VID-20191125-WA0000», «VID-20191125-WA0000» та «Фрагмент краткий», які були переглянуті у судовому засіданні та на яких зафіксовано, що у руках ОСОБА_8 перебував згорток паперу, яким вона замахнулася в сторону голови ОСОБА_28 від чого був один контакт згортку паперу з потерпілим ОСОБА_28 , від чого останній присів, а потім знову проводив відеозйомку. Другого контакту згортку паперу з потерпілим ОСОБА_28 на відеозаписах не зафіксовано(т. 1, а. пр. 149).

Крім того, за клопотанням сторони захисту судом було допитано свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_27 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , які допитувалися під час досудового розслідування, та призначено повторну судово-медичну експертизу.

Так, свідок ОСОБА_36 надав показання про те, що він восени 2019 р. перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич». Обвинувачена стояла біля нього з декількома паперами, якими махнула в сторону потерпілого. Під час конфлікту потерпілий не говорив, що йому боляче.

Свідок ОСОБА_27 надав показання про те, що він чоловік обвинуваченої. Восени 2019 р. перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич». Потерпілий ОСОБА_9 знімав на камеру. ОСОБА_8 просила його не знімати на камеру і відмахнулася від нього паперами, після чого потерпілий опустився на коліно, бо піднімав свої окуляри.

Свідок ОСОБА_37 надав показання про те, що обвинувачена - його теща. Восени 2019 р. перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» щодо крадіжки електроенергії. Були між учасниками зборів словесні перепалки, але ніхто нікого не бив. У ОСОБА_8 в руках були папери, а потерпілий проводив відеозйомку на камеру.

Свідок ОСОБА_38 надав показання про те, що восени 2019 р. перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич». Між обвинуваченою і потерпілим був конфлікт, але тілесних ушкоджень не наносили. У ОСОБА_8 в руках був аркуш паперу. Свідок не бачив, як ОСОБА_9 падав на землю.

Свідок ОСОБА_39 надала показання про те, що вона донька обвинуваченої. Восени 2019 р. свідок перебувала на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» щодо крадіжки електроенергії. У ОСОБА_8 в руці були папери. ОСОБА_9 знімав хід зборів на камеру, яку обвинувачена збила паперами. Під час даного конфлікту в потерпілого впали окуляри. Після цього потерпілий продовжував знімати учасників зборів на камеру, розмовляти і доводити свою позицію. На стан здоров`я не скаржився.

Свідок ОСОБА_40 надав показання про те, що він не пам`ятає, щоб між обвинуваченою ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 були сварки, в тому числі і на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич».

Свідок ОСОБА_19 надав показання про те, що восени 2019 р. він перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич». Відносини між обвинуваченою і потерпілим погані, були постійні сварки, які переросли в обоюдні образи. Свідок не бачив, як обвинувачена наносила удар по голові потерпілого, але бачив як ОСОБА_9 тримався за голову.

Свідок ОСОБА_18 надав показання про те, що він восени 2019 р. перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич». Між обвинуваченою та потерпілим була сварка, під час якої ОСОБА_8 замахувалася на ОСОБА_9 газетою чи папером, які були у неї в руці. Момент удару свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_21 надав показання про те, що він восени 2019 р. перебував на зборах Об`єднаного садівничого товариства «Славутич» з приводу електроенергії. Між обвинуваченою та потерпілим була сварка, під час якої ОСОБА_8 нанесла згортком паперу один чи два удари потерпілому. Інших предметів у ОСОБА_8 , окрім паперу, свідок не бачив. Більш детальну інформацію надати не зміг, оскільки пройшов тривалий час після даного конфлікту.

Відповідно до висновку повторної судово-медичної експертизи № 02-01/877 від 28.12.2022 р., проведеної на підставі ухвали Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 28.09.2022 р., згідно даних медичної карти стаціонарного хворого № 8780 у ОСОБА_9 мали місце ушкодження: підшкірна гематома (крововилив) та садно в тім`яно-скроневій ділянці голови. Вказані ушкодження виникли від дії тупого предмета. У зв`язку з тим, що в медкарті детально не описаний характер гематоми (крововиливу) та садна, вказати час їх виникнення не має можливості. Відмічені вище ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_9 мають місце наслідки перенесеної у 1994 р. тяжкої черепно-мозкової травми, які можуть давати симптоми струсу головного мозку. Враховуючи вищевикладене, виставлений ОСОБА_9 діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р., при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, до уваги не приймається. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження не могли виникнути при обставинах відмічених у відеозапису, який долучений до матеріалів кримінальної справи та не могли виникнути внаслідок удару згорнутим «у трубочку» декількох паперів з волосяною частиною голови, на якій знаходився головний убір(т. 2, а. пр. 54-57).

Допитані у судовому засіданні за клопотанням представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 експерти ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , які провели повторну судово-медичну експертизу № 02-01/877 від 28.12.2022 р., роз`яснили, що під час проведення експертизи використовували відеофайл, на якому був контакт паперів згорнутих «у трубочку» з волосяною частиною голови потерпілого. Інший відеофайл не використовувався, так як там не зафіксовано конфліктної ситуації.

Окрім того, стороною обвинувачення були надані суду інші документи, які є процесуальними рішеннями, відомостями, що характеризують особу обвинуваченої та інші рішення, якими вирішувались певні процедурні питання досудового розслідування, встановлюють чи визначають певні процесуальні статуси або їх затверджують, а саме: постанову слідчого СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській обл. ті ОСОБА_13 про приведення у відповідність і перекваліфікацію скоєного діяння з чинним законодавством від 14.01.2020 р.; постанову перш. заст. керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_43 про призначення групи прокурорів від 5.06.2020 р.; постанову прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про визначення органу досудового розслідування від 24.07.2020 р.; постанову прокурора Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про визначення органу досудового розслідування від 18.02.2021 р.; постанову ст. дізнавача сектору дізнання Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_13 про залучення захисника від 9.03.2021 р.; постанову виконувача обов`язків керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_43 про продовження строку дізнання від 11.03.2021 р.; постанову керівника Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_43 про зміну групи прокурорів від 16.03.2021 р.; протокол ст. дізнавача сектору дізнання Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_13 про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 19.03.2021 р.; рапорт ст. дізнавача сектору дізнання Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_13 від 19.03.2021 р.; копію паспорта ОСОБА_8 ; копію картки платника податків ОСОБА_8 ; копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 133240; вимогу УІАП в Черкаській обл. стосовно ОСОБА_8 від 17.12.2019 р.; вимогу ДІАП України стосовно ОСОБА_8 від 17.12.2019; характеристику на ОСОБА_8 , видану ТОВ «ЮГІС-ФАРМ» від 9.01.2020 р.; характеристику на ОСОБА_8 , видану квартальним комітетом № 16 м. Золотоноша; відповідь на запит Золотоніської «БЛ» Золотоніської районної ради стосовно ОСОБА_8 від 18.12.2019 р.; довідку-характеристику на ОСОБА_8 , видану головою квартального комітету № 26 ОСОБА_44 від 13.01.2020 р.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що проаналізувавши досліджені докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що через відсутність в їх змісті відомостей про наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, судом в якості доказів наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, вказані документи не можуть бути враховані.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин. Кожний склад злочину обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу злочину, що виключає кримінальну відповідальність особи.

Частиною 1 ст. 126 КК України встановлено кримінальну відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Суб`єктивна сторона аналізованого складу злочину може характеризуватись лише виною у формі умислу, оскільки конструкція диспозиції ч. 1 ст. 126 КК України вказує на те, що кримінальна відповідальність за цією статтею настає лише за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій.

У свою чергу, з об`єктивної сторони, зазначений злочин характеризується тим, що ним охоплюються дії, які полягають у завданні удару, побоїв, вчиненні інших насильницьких дій. Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, є настання суспільно небезпечного наслідку - фізичного болю. При цьому, відповідальність за ч. 1 ст. 126 КК України настає, якщо згадані вище насильницькі дії не спричинили тілесних ушкоджень, оскільки у протилежному випадку кримінальна відповідальність наставатиме за іншими статтями КК України.

Побої це багаторазове (два і більше) завдання ударів по тілу потерпілого, яке не спричинило тілесних ушкоджень.

В якості побоїв, що спричинили фізичну біль потерпілому, які становлять об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні визначив нанесення двох ударів по голові потерпілого папером білого кольору формату А4 згорнутим у форму трубки. У свою чергу, в якості наслідку таких дій, сторона обвинувачення визначила завдання фізичного болю потерпілому.

З переглянутих у судовому засіданні відеозаписів на флеш-карті, яка долучена до матеріалів справи у якості речового доказу, суд не встановив, що обвинувачена нанесла потерпілому по голові папером згорнутим у форму трубки два удари. Також, відповідно до протоколу слідчого СВ Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській обл. ОСОБА_13 від 14.01.2020 р., під час перегляду відеозапису з назвою «VID-20191125-WA0000» слідчим встановлено, що ОСОБА_30 тримає в руках штатив, на якому наявна відеокамера, в цей час до нього підходить ОСОБА_8 та, тримаючи в руках предмет білого кольору, наносить ним удар по голові ОСОБА_29 , а потім робить ще один раз мах в сторону ОСОБА_29 , при цьому у другому разі не йдеться про контакт між предметом білого кольору та тілом потерпілого.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло. Разом із тим, незважаючи на істотне значення психічної складової для встановлення ознаки фізичного болю, яка значною мірою залежить від сприйняття певних дій особою, щодо якої вони вчиняються, для встановлення ознак, передбачених ст. 126 КК України, недостатньо лише оцінювати таке сприйняття потерпілим. Фізичний біль, як ознака, з якою закон пов`язує підставу кримінальної відповідальності, має суб`єктивно-об`єктивний характер. Попри надання переваги першій (суб`єктивній складовій, як відчуття болю потерпілим), ця ознака має оцінюватись у сукупності із іншими ознаками та доказами, які можуть дати змогу оцінити ознаку фізичного болю з об`єктивної (незалежної) точки зору.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що лише саме твердження потерпілого ОСОБА_9 про наявність у нього фізичного болю має знаходити своє підтвердження з позицій того, чи могли певні побої, з урахуванням усіх обставин, спричинити фізичний біль, наявність якого дозволяє притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В матеріалах провадження міститься висновок судово-медичної експертизи № 05-8-01/443 від 6.12.2019 р., відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, синцем та садном голови. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета, не виключено в термін, вказаний в постанові, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Експерт вважає не виключеною ймовірністю виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за обставин, яких показує потерпілий при проведенні слідчого експерименту за його участю від 15.12.2019 р.

Проте, вказаний висновок судово-медичної експертизи та протокол проведення слідчого експерименту суперечать показанням потерпілого, наданими у судовому засіданні в ході судового розгляду справи, оскільки відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з доданими фототаблицями, потерпілий розповідає та показує на фототаблицях, як ОСОБА_8 наносить йому два удари по голові предметом, який загорнутий у білий папір, а під час судового засідання після зміни обвинувачення вказав, що обвинувачена нанесла йому два удари папером загорнутим «в трубочку». Крім того, під час судового розгляду справи потерпілий вказував, що можливо ОСОБА_8 нанесла йому один удар в область голови.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції вірним та обґрунтованим, оскільки він дійсно підтверджується і письмовими матеріалами провадження, і даними показань потерпілого ОСОБА_9 , які він надавав під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Крім того, вказаний вище висновок СМЕ спростовується висновком повторної судово-медичної експертизи № 02-01/877 від 28.12.2022 р., проведеної на підставі ухвали суду від 28.09.2022, відповідно до якого згідно даних медичної карти стаціонарного хворого № 8780 у ОСОБА_9 мали місце ушкодження: підшкірна гематома (крововилив) та садно в тім`яно-скроневій ділянці голови. Вказані ушкодження виникли від дії тупого предмета. У зв`язку з тим, що в медкарті детально не описаний характер гематоми (крововиливу) та садна, вказати час їх виникнення не має можливості. Відмічені вище ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_9 мають місце наслідки перенесеної у 1994 р. тяжкої черепно-мозкової травми, які можуть давати симптоми струсу головного мозку. Враховуючи вищевикладене, встановлений ОСОБА_9 діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, до уваги не приймається. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження не могли виникнути при обставинах відмічених у відеозапису, який долучений до матеріалів кримінальної справи та не могли виникнути внаслідок удару згорнутими «у трубочку» декількох паперів по волосяній частині голови, на якій знаходився головний убір (т. 2, а. пр. 54-57).

Наведене ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. Окремі з ознак, які в сукупності становлять склад злочину, передбачений ст. 126 КК України, є оціночними. У свою чергу, від наявності обох цих ознак у фактичних обставинах, залежить вирішення питання про наявність в діях обвинуваченого відповідного складу кримінального правопорушення.

Вчинення побоїв, з огляду на умисну форму вини аналізованого діяння, має передбачати усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння, передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків та бажання (або свідоме припущення) їх настання.

При цьому, встановлення відповідних суб`єктивних ознак значною мірою залежить від того, якими діями реалізуються об`єктивні ознаки. Заподіюючи удар або їх сукупність, особа цілеспрямовано намагається здійснити насильницький вплив, який з великою ймовірністю призводить до фізичного болю.

Однак, у свою чергу, формулювання аналогічного твердження стосовно дій, які передбачають вчинення лише удару згортком паперу, то це формулювання залежить від конкретних фактичних обставин, при яких вчинявся такий удар, обстановки його вчинення. Водночас, за відсутності особливих обставин (за наявності яких побої свідомо вчиняються виключно для заподіяння фізичного болю), удар згортком паперу слід розцінювати як менш небезпечне діяння, оскільки не має прямого наслідку у вигляді заподіяння фізичного болю і направлення умислу особи на його заподіяння. З наведених міркувань, існують підстави для твердження про те, що здійснення удару згортком паперу за наведених у обвинувальному акті умовах не може оцінюватись як вчинення побоїв, за які ст. 126 КК України передбачена кримінальна відповідальність.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком місцевого суду та вважає його обґрунтованим, оскільки з безпосередньо досліджених доказів у суді першої інстанції беззаперечно неможливо дійти протилежного висновку, проаналізувавши ті докази, на підставі яких особа обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують підстави для висновку, що з фактичних обставин, викладених у формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування, відсутні обов`язкові ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Сукупність наданих прокурором доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні останньою побоїв щодо потерпілого ОСОБА_9 , які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, свідчить про неможливість встановити умисний характер дій обвинуваченої ОСОБА_8 та спрямованість їх саме на спричинення потерпілому фізичного болю.

Так, суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, характеризується виною у формі умислу, а об`єктивна сторона у завданні удару, побоїв, вчиненні інших насильницьких дій, та у настанні фізичного болю.

Суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до цього обвинувачення в діях ОСОБА_8 відсутня як об`єктивна так і суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, і з таким висновком також погоджується апеляційний суд.

Суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого суду про те, що дані показань надані ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_27 , які є родичами обвинуваченої, та ОСОБА_15 , яка є дружиною потерпілого, мають певні суперечності. Крім того, дійсно вказані свідки можуть мати особисту зацікавленість у розгляді кримінального провадження із врахуванням неприязних відносин, що склались між ними, обвинуваченою, потерпілим, що встановлено під час судового розгляду.

Також, є вірним і висновок місцевого суду про те, що дані показань потерпілого ОСОБА_9 також є суперечливими в частині спричинення йому ударів, їх кількості, предмету, яким наносилися удари, оскільки до зміни обвинувачення потерпілий вказував, що удар чи два удари нанесені твердим і тупим предметом загорнутим у папір, а після зміни обвинувачення вказував, що два удари нанесені згортком паперу, а тому його покази не можуть бути прийняті судом як єдиний і прямий доказ вини обвинуваченої ОСОБА_8 , тому що він є особою зацікавленою та між самим потерпілим та обвинуваченою існують неприязні відносини.

З таким висновком та мотивацією, яка послугувала для такого висновку повністю погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки такі висновки дійсно підтверджуються як письмовими матеріалами провадження (зокрема висновок повторної судово-медичної експертизи № 02-01/877 від 28.12.2022 р.), так і даними показань свідків.

Зокрема, жоден свідок, який був допитаний у судовому засіданні, не повідомив, що потерпілий ОСОБА_9 одразу після нанесеного йому ОСОБА_8 удару згортком паперу, поскаржився на фізичний біль в будь-якій ділянці тіла. З переглянутих у судовому засіданні відеофайлів, які приєднанні до матеріалів справи в якості речового доказу, судом беззаперечно не встановлено, що ОСОБА_8 наносила потерпілому ОСОБА_9 побої, які виразилися в нанесенні двох ударів по голові потерпілого згортком паперу і що цим завдала останньому фізичного болю.

Апеляційний суд, після перевірки вказаних обставин безпосередньо в судовому засіданні, вважає такі висновки обґрунтованими та належними, оскільки вони засновані на письмових матеріалах даного кримінального провадження, а тому погоджується з такими висновками.

З матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , провів судовий розгляд згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку.

З тексту вироку вбачається, що суд належним чином перевірив у встановленому процесуальним законом порядку всі докази надані сторонами, проаналізував та надав оцінку всім доказам, які входять до обов`язкового обсягу доказування в суді та які визначені ст. 91 КПК України.

При цьому, суд дійшов висновку, що матеріали кримінального провадження не містять належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 .

З суб`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення характеризується виною у формі умислу, який є прямий особа усвідомлює, що завдає удару, побої або вчиняє інші насильницькі дії, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень і бажає так чинити.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених КПК України.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що обвинувачена ОСОБА_8 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесла потерпілому ОСОБА_9 побої, які виразилися в нанесенні двох ударів по голові потерпілого папером білого кольору формату А4 згорнутим у форму трубки, який ОСОБА_8 тримала в правій руці, чим завдала фізичного болю потерпілому і не спричинила тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, з огляду на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що досліджені судом докази та допитані свідки жодним чином не доводять наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України і апеляційний суд погоджується з таким висновком, оскільки він заснований на письмових матеріалах кримінального провадження та даних показань свідків, а тому є переконливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, оскільки органом досудового розслідування не наведено беззаперечних доказів, які б у сукупності та взаємозв`язку підтвердили б винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Так, апеляційний суд встановив, що дані протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 та висновок судово-медичної експертизи № 05-8-01/443 від 6.12.2019 р., відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, синцем та садном голови. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета, не виключено в термін, вказаний в постанові, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Експерт вважає не виключеною ймовірністю виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 за обставин, яких показує потерпілий при проведенні слідчого експерименту за його участю від 15.12.2019 р., спростовується даними показань самого потерпілого у судовому засіданні, оскільки відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту з доданими фототаблицями, потерпілий розповідає та показує на фототаблицях, як ОСОБА_8 наносить йому два удари по голові предметом загорнутим в білий папір, а під час судового засідання після зміни обвинувачення вказав, що обвинувачена нанесла йому два удари лише самим папером загорнутим «в трубочку». Крім того, під час судового розгляду справи потерпілий вказував, що можливо ОСОБА_8 нанесла йому один удар в область голови.

Таким чином, об`єктивних даних про нанесення побоїв, як викладено у формулюванні зміненого обвинувачення, а саме в нанесенні двох ударів по голові потерпілого папером формату А4 згорнутим у форму трубки, який ОСОБА_8 тримала в правій руці, чим завдала фізичного болю потерпілому і не спричинила тілесних ушкоджень, не встановлено.

Крім того, згідно даних висновку повторної судово-медичної експертизи № 02-01/877 від 28.12.2022 р., проведеної на підставі ухвали суду від 28.09.2022 р., виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження не могли виникнути при обставинах відмічених у відеозапису, який долучений до матеріалів кримінальної справи, та не могли виникнути внаслідок удару згорнутим «у трубочку» декількох паперів з волосяною частиною голови, на якій знаходився головний убір (т. 2, а. пр. 54-57).

Крім того, у зв`язку з тим, що в медкарті детально не описаний характер гематоми (крововиливу) та садна, вказати час їх виникнення не має можливості. Відмічені вище ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_9 мають місце наслідки перенесеної у 1994 р. тяжкої черепно-мозкової травми, які можуть давати симптоми струсу головного мозку. Враховуючи вищевикладене, встановлений ОСОБА_9 діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, згідно п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, до уваги не приймається.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги дані показань свідка ОСОБА_17 про те, що до ОСОБА_9 підбігла обвинувачена ОСОБА_8 і нанесла потерпілому не більше двох ударів по голові, від яких останній упав. Яким предметом наносилися удари свідок не пам`ятає. Після того, як всі учасники зборів розійшлися, дружина потерпілого почала кликати на допомогу. Свідок допомагала посадити ОСОБА_9 в автомобіль, оскільки йому було погано і він втрачав свідомість, оскільки жоден із свідків не підтвердив, що потерпілий ОСОБА_9 втрачав свідомість.

Навпаки, всупереч даним таких показань, свідки: ОСОБА_15 (дружина потерпілого ОСОБА_9 ) надала показання, що після закінчення зборів, коли вона з потерпілим зайшли до будинку, ОСОБА_9 сказав, що йому погано, у нього крутиться голова. Свідомість потерпілий не втрачав; свідок ОСОБА_16 надала показання, що після того, як всі учасники зборів розійшлися, через п`ять хвилин прийшла дружина потерпілого і сказала, що ОСОБА_9 погано, при свідку потерпілий не втрачав свідомість; свідок ОСОБА_36 надав показання про те, що ОСОБА_8 стояла біля нього з декількома аркушами паперу, якими махнула в сторону потерпілого. Під час конфлікту потерпілий не говорив, що йому боляче; свідок ОСОБА_27 (чоловік ОСОБА_8 ) надав показання, що потерпілий ОСОБА_9 знімав на камеру. ОСОБА_8 просила його не знімати на камеру і відмахнулася від нього паперами, після чого потерпілий опустився на коліно, бо піднімав свої окуляри; свідок ОСОБА_37 надав показання про те, що між учасниками зборів були словесні перепалки, але ніхто нікого не бив. У ОСОБА_8 в руках були аркуші паперу, а потерпілий проводив відеозйомку на камеру; свідок ОСОБА_38 надав показання про те, що між обвинуваченою і потерпілим був конфлікт, але тілесних ушкоджень не наносили. У ОСОБА_8 в руках був аркуш паперу, він не бачив, як ОСОБА_9 падав на землю; свідок ОСОБА_39 (донька обвинуваченої) надала показання про те, що у ОСОБА_8 в руці були папери. ОСОБА_9 знімав хід зборів на камеру, яку обвинувачена збила паперами. Під час даного конфлікту у потерпілого впали окуляри. Після цього потерпілий продовжував знімати учасників зборів на камеру, розмовляти і доводити свою позицію. На стан здоров`я не скаржився; свідок ОСОБА_19 надав показання про те, що відносини між обвинуваченою і потерпілим погані, були постійні сварки, які переросли в у взаємні образи. Свідок не бачив, як обвинувачена наносила удар по голові потерпілого, але бачив як ОСОБА_9 тримався за голову; свідок ОСОБА_18 надав показання про те, що між обвинуваченою та потерпілим була сварка, під час якої ОСОБА_8 замахувалася на ОСОБА_9 газетою чи папером, які були у неї в руці, момент удару свідок не бачив; свідок ОСОБА_21 надав показання про те, що між обвинуваченою та потерпілим була сварка, під час якої ОСОБА_8 нанесла згортком паперу один чи два удари потерпілому. Інших предметів у ОСОБА_8 , окрім паперу, свідок не бачив. Крім того, вказаний свідок не змогла пояснити, яким предметом наносилися удари, оскільки свідок не пам`ятає.

Також, апеляційний суд не бере до уваги дані показань свідка ОСОБА_16 про те, що зненацька із-за спини свідка з`явилася ОСОБА_8 підбігла до ОСОБА_9 і нанесла останньому два удари по голові, від яких потерпілий присів на одне коліно, оскільки ці показання протирічать показанням потерпілого під час судового засідання після зміни обвинувачення, який показав, що можливо ОСОБА_8 нанесла йому один удар в область голови. Крім того, яким предметом наносилися удари свідок не пам`ятає.

За таких обставин, коли жоден із свідків з числа тих, хто є незацікавленими в результатах розгляду вказаного кримінального провадження, не надав прямих показань про точну кількість нанесених ОСОБА_8 ударів по голові потерпілого ОСОБА_9 , які б не суперечили іншим показанням, в тому числі самого потерпілого, і які можна було б беззаперечно взяти до уваги, та яким саме предметом наносилися удари, зважаючи на висновок експертизи про те, що виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження не могли виникнути при обставинах зафіксованих на відеозаписі, який долучений до матеріалів кримінальної справи, та не могли виникнути внаслідок удару згорнутим «у трубочку» декількох паперів з волосяною частиною голови, на якій знаходився головний убір, то за таких обставин, апеляційний суд вважає, що на підставі наданих стороною обвинувачення доказів суд першої інстанції позбавлений був можливості об`єктивно встановити наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України в діях ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 2 ст. 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду достатніх доказів, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтвердили винуватість ОСОБА_8 у нанесенні саме двох ударів (побоїв) по голові потерпілого папером формату А4 згорнутим у форму трубки, який ОСОБА_8 тримала в правій руці, чим завдала фізичного болю потерпілому і не спричинила тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали справи, обґрунтовано постановив виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, допитав обвинувачену, свідків, потерпілого дослідив письмові матеріали, зазначив підстави для прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Інші докази, надані стороною обвинувачення та досліджені судом, не містять достатніх відомостей про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, а показання свідків фактично надані на користь сторони захисту.

Апеляційний суд вважає, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, а також в ході судового розгляду стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів, що 16.11.2019 р. приблизно об 11:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на території Об`єднаного садівничого товариства «Славутич», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесла потерпілому ОСОБА_9 побої, які виразилися в нанесенні двох ударів по голові потерпілого папером формату А4 згорнутим у форму трубки, який ОСОБА_8 тримала в правій руці, чим завдала фізичного болю потерпілому і не спричинила тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за недоведеністю наявності в її діянні складу кримінального правопорушення.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 6.12.1998 р. встановлено, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається на сторону обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь особи. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати суду докази, достатні для визнання його винуватим.

Таким чином, суд першої інстанції безпосередньо допитавши обвинувачену, потерпілого, свідків та вивчивши письмові докази, надані стороною обвинувачення та які наявні в матеріалах кримінального провадження, дослідивши докази сторони захисту, виклавши аналіз цих доказів у вироку, заслухавши думки та доводи прокурора, захисника, потерпілого, обвинуваченого дійшов до переконання, що докази, які були зібрані під час досудового розслідування, не підтверджують висунутого проти ОСОБА_8 обвинувачення. В ході судового розгляду у справі стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_8 як об`єктивної сторони складу вказаного кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачувалась, так і суб`єктивної сторони складу вказаного кримінального правопорушення.

На переконання апеляційного суду, в даному кримінальному провадженні немає тієї сукупності зібраних доказів для того, що б з точки зору достатності та взаємозв`язку можна було б стверджувати про достатність законних підстав для прийняття судом відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні нею інкримінованого їй діяння повністю доведена.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, місцевий суд прийняв рішення про виправдання ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю наявності у її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, і з таким рішенням повністю погоджується апеляційний суд.

Виконуючи завдання кримінального провадження, суд з`ясував передбачені ст. 91 КПК України обставини й ретельно перевірив версію сторони обвинувачення щодо наявності в діях ОСОБА_8 ознак інкримінованого їй кримінального правопорушення, зіставивши й проаналізувавши наявні у провадженні та отримані в ході його розгляду дані, суд вмотивовано вирішив, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, й всупереч посиланням прокурора в апеляційній скарзі, при оцінці доказів, дотримався вимог ст. ст. 84, 86 та 94 КПК України.

Враховуючи викладене, імперативність приписів ст. 17 КПК України та неспроможність зазначених у апеляційній скарзі доводів прокурора та представника потерпілого суд, керуючись ст. 373 КПК України, правомірно ухвалив виправдувальний вирок.

Апеляційний суд зауважує, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення, чого в цьому кримінальному провадженні стороною обвинувачення зроблено не було.

Вимоги апеляційної скарги прокурора про те, що виправдувальний вирок необхідно скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, а також невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою за ч. 1 ст. 126 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, та з дати його вчинення минуло більше двох років - звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України - не підлягають задоволенню, оскільки вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного перегляду та спростовуються доказами, які належним чином оцінені місцевим судом із зазначенням причин, чому одні докази взяті до уваги, а інші докази відхилені. Суд першої інстанції цим доказам дав належну юридичну оцінку, і які в своїй сукупності та своєму взаємозв`язку не доводять вини обвинуваченої.

Прокурор Золотоніської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_6 просив провести судове слідство, у ході якого повторно дослідити: рапорт № 8411 від 16.11.2019 р.; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.11.2019 р.; заяву про вчинення кримінального правопорушення від 18.11.2019 р.; ухвалу Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 26.11.2019 р.; заяву про залучення до провадження як потерпілого від 30.11.2019 р.; копію виписки з історії хвороби № 8780 ОСОБА_9 ; протокол проведення слідчого експерименту від 05.12.2019 р. з фототаблицею; висновок експерта № 05-8-01/443 від 24.12.2019 р.; заяву про долучення відеозаписів до кримінального провадження від 30.11.2019 р.; постанову про долучення відеозаписів до матеріалів кримінального провадження від 30.11.2019 р.; протокол перегляду відеозапису від 14.01.2020 р.; постанову про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14.01.2020 р.; характеризуючі особу обвинуваченої матеріали. Також, просив повторно дослідити речові докази у кримінальному провадженні, а саме: флеш-карта Арасеr 4Гб з двома відеозаписами та повторно допитати ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , дослідити письмові докази, які були предметом дослідження в суді першої інстанції, які досліджені судом першої інстанції з порушеннями, зокрема відсутній належний аналіз всіх доказів.

Проте, апеляційний суд відмовив у задоволенні такого клопотання, тому що відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку вказане клопотання обумовлене виключно незгодою з оцінкою доказів місцевим судом. Крім того, прокурор ОСОБА_6 не навів достатніх та обґрунтованих підстав для проведення судового слідства, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, не дав відповідну оцінку доказам у даному кримінальному провадженні.Як слідує із технічного носія інформації перебігу судового засідання від 13.06.2023 р., в своїх показаннях свідки підтвердили факт нанесення обвинуваченою ОСОБА_8 удару потерпілому ОСОБА_9 .Свідок ОСОБА_18 повідомив, що ОСОБА_20 накинулася на потерпілого ОСОБА_9 та вдарила його по голові чи газетою чи бумагою.Свідок ОСОБА_19 надав суду покази, що потерпілий після нанесеного удару тримався за голову. Чим наносила удар обвинувачена не бачив.Також, судом допитано в якості свідка ОСОБА_21 , який в своїх показах з поміж іншого зазначив, що обвинувачена ОСОБА_8 нанесла удар по голові потерпілому ОСОБА_9 звернутим листком паперу в голову. Скільки ударів нанесла не пам`ятає чи один чи два. Бачив, що потерпілий нагнувся.

Водночас, суд першої інстанції не лише проігнорував фактичний зміст показань зазначених свідків, які безпосередньо досліджував, а й не навів мотивів, з яких він не прийняв їх до уваги, аналізу та оцінки даним показанням свідків взагалі не надав, що не відповідає критеріям оцінки доказів, відповідно до вимогам ст. 94 КПК України, та свідчить про неповноту судового розгляду. Адже у виправдувальному вироку не повинен залишитися недослідженим жоден доказ, на якому ґрунтувалося обвинувачення і всім доказам обвинувачення, суд повинен був дати оцінку та навести переконливі мотиви, чому не прийняв їх до уваги та провести детальний аналіз доказів.

Апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів кримінального провадження встановлено, що дані показань вказаних в апеляційній скарзі свідків містять протиріччя між собою та іншими доказами, наданими на підтвердження вини ОСОБА_8 та не дають змоги дійти висновку про доведеність її вини відповідно до сформульованого обвинувачення змінено у суді.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 відповідно до формулювання зміненого обвинувачення обвинувачувалася в тому, що вона ... діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесла потерпілому ОСОБА_9 побої, які виразилися в нанесенні двох ударів по голові потерпілого папером білого кольору формату А4 згорнутим у форму трубки, який ОСОБА_8 тримала в правій руці, чим завдала фізичного болю потерпілому і не спричинила тілесних ушкоджень.

Тобто, з показань свідка ОСОБА_18 однозначно неможливо встановити чим ОСОБА_20 ударила потерпілого ОСОБА_9 по голові чи газетою, чи бумагою.

Крім того, однозначно не встановлено скільки нанесено ударів, що має значення для кваліфікації дій ОСОБА_8 саме за ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки відповідно до обвинувачення нанесено 2 удари.

Щодо показань свідка ОСОБА_19 про те, що потерпілий після нанесеного удару тримався за голову, а чим наносила удар обвинувачена не бачив, то ці дані показань самі по собі без узгодження з іншими доказами є недостатніми для можливого висновку про наявність складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 , оскільки за голову можливо триматись з різних причин і не обов`язково від удару. Крім того, необхідно також враховувати, що згідно висновків експертів у потерпілого ОСОБА_9 мають місце наслідки раніше перенесеної тяжкої черепно-мозкової травми, які можуть давати симптоми струсу головного мозку, що також не може виключати того, що це може призводити чи до головного болю, чи до інших якихось негараздів, з приводу ускладнень яких вказана особа могла триматись за голову.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про те, що 13.06.2023 р. судом допитано експертів ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які проводили повторну судово-медичну експертизу № 02-01/877 від 28.12.2022 р..На момент допиту, який проводився в режимі відеоконференції з приміщення іншого суду, двоє експертів знаходилися в приміщенні для проведення допиту одночасно, спільно відповідали на запитання, що є порушенням ст. 356 КПК України, адже за ч. 4 зазначеної статті суд має право призначити одночасний допит двох чи більше експертів для з`ясування причин розбіжності в їхніх висновках, що стосуються одного і того самого предмета чи питання дослідження, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними і такими, що до задоволення не підлягають, оскільки суд першої інстанції допитував цих експертів не для з`ясування причин розбіжності в їхніх висновках, а для з`ясування причин розбіжностей з висновком іншого експерта ОСОБА_47 .

Крім того, судово-медична експертиза № 02-01/877 від 28.12.2022 р. була повторною та проводилась і підписана обома судово-медичними експертами, а тому допит двох експертів, які знаходилися в приміщенні для проведення допиту одночасно, спільно відповідали на запитання, на переконання апеляційного суду, в цьому конкретному випадку, не є порушенням вимог ст. 356 КПК України.

Крім того, вказані експерти попереджались про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку експерта або за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, а саме за ст. ст. 384 та 385 КК України. Обґрунтовані підстави у апеляційного суду для недовіри вказаному висновку експертів відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 про те, що в порушення вимог ст. 370 КПК України висновки суду про виправдання ОСОБА_8 є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не можуть визнаватися законними, обґрунтованим та вмотивованими такими, що не підлягають до задоволення, оскільки, на переконання апеляційного суду, місцевий суд

із наявних у кримінальному провадженні та здобутих у процесуальному порядку доказів у справі обґрунтовано та переконливо дійшов висновку про відсутність доказів, які б поза розумним сумнівом доводили склад кримінального правопорушення в діях ОСОБА_8 .

На переконання апеляційного суду, судом першої інстанції не було допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для скасування виправдувального вироку та ухвалення обвинувального вироку суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 12.04.2024 р., яким ОСОБА_8 визнано невинуватою та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за недоведеністю наявності в її діянні складу кримінального правопорушення залишити без змін.

Апеляційні скарги прокурора Золотоніської окружної прокуратури Черкаської обл. ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий Судді