Справа № 452/974/25
Провадження № 1-кп/452/263/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000728 від 13 грудня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самбір Самбірського району Львівської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 липня 2025 року за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 1 (одного) року 7 (місяців) позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 29 листопада 2024 року о 17 год. 30 хв., у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, зокрема востаннє Указом від 6 листопада 2024 року, затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, перебуваючи в закладі швидкого харчування «My Kebab», що за адресою: Львівська область, Самбірський район, м. Самбір, вул. Лемківська, 3 Б, на прилавку вказаного закладу побачив скриньку, в якій знаходились грошові кошти для потреб на Збройні Сили України.

У подальшому ОСОБА_5 реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, будучи при цьому впевненим у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, та адміністратор закладу в той час відвернувся, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав скриньку в якій знаходились грошові кошти в сумі 4000 гривень, яку сховав під свою куртку чорного кольору та пішов у невідомому напрямку, тобто таємно викрав вищевказане майно, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 4000 гривень.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке викладене у обвинувальному акті, та встановлено судом, вказавши, що вони були встановлені правильно і всі ці обставини він визнає повністю. При цьому показав, що дійсно, 29 листопада 2024 року приблизно о 17 год. 30 хв. із закладу швидкого харчування «My Kebab», що в м. Самбір, вул. Лемківська, 3 Б, таємно викрав скриньку в якій знаходились грошові кошти у сумі 4000 грн. У вчиненому щиро кається, та жалкує з приводу вчиненого. Просив суд суворо його не карати. Хоче відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Просив призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України враховуючи його стан здоров`я та бажання відшкодувати шкоду потерпілому.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_4 показав, що є приватним підприємцем, з початку воєнного стану в Україні займається волонтерством, зокрема збирає грошові кошти на потреби ЗСУ. 29 листопада 2024 року в його закладі швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: Львівська область, Самбірський район, м. Самбір, вул. Лемківська, 3 Б, була здійснена крадіжка скриньки, в якій знаходились грошові кошти, що збиралися для потреб ЗСУ, на суму 4000,00 грн. В подальшому з відеозапису із камер внутрішнього відеоспостереження приміщення закладу було встановлено, що крадіжку скоїв обвинувачений. Покарання обвинуваченому просив призначити на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що інші учасники також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого

та потерпілого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, відповідно до вимог

ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України тяжким злочином, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 судом встановлено, що йому 31 рік, на наркологічному, психіатричному обліках не перебуває (а.с. 79, 80), офіційно не працевлаштований; за місцем реєстрації характеризується як особа, скарг на поведінку якої не надходило (а.с.60); раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 липня 2025 року за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309,

ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 1 (одного) року 7 (місяців) позбавлення волі (а.с.45-48, 176-179).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі

ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, встановлені судом, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, обрати йому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкцій ч. 4 ст. 185 КК України, бо вказане покарання, за своїм видом і розміром суд вважає справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до приписів ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Вирішуючи питання про призначення остаточного покарання ОСОБА_5 суд враховує наступне.

Положеннями ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, якщо злочин, за який засуджено особу, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

Як встановлено судом, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 липня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1, 4

ст. 70 КК України до 1 (одного) року 7 (місяців) позбавлення волі, вирок набув законної сили (а.с.176-179).

Інкримінуємий злочин ОСОБА_5 вчинив 29 листопада 2024 року, тобто до постановлення вироку Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 03 липня 2025 року, що є підставою для застосування судом положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Суд не погоджується з думкою обвинуваченого ОСОБА_5 щодо можливості в даному випадку застосування судом ст. 69 КК України з огляду на таке.

Так, частиною 5 статті 185 КК України передбачено покарання за крадіжку, вчинену у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України суду надано дискреційні повноваження призначити більш м`яке покарання, ніж зазначене в санкції статті за відповідний злочин, виключно за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це означає, що певні обставини (або їх сукупність) одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі України про кримінальну відповідальність: вони визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відповідно до частин 1 та/або 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (Постанова ВС від 17 серпня 2023 року справа № 167/51/22).

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66, 69 КК України Застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, суд зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином вони істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину (Постанова ВС від 04 червня 2024 року у справі № 932/2088/22).

Разом з тим, обвинуваченим ОСОБА_5 жодним чином не обґрунтовано яким чином обставини, що пом`якшують його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, істотно знизили тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, тому суд не вбачає підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України.

Щодо бажання обвинуваченого ОСОБА_5 відшкодувати потерпілому

ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду, суд оцінює його позитивно, втім зауважує, що з часу вчинення кримінального правопорушення, а саме з 29 листопада 2024 року до теперішнього часу жодних дій, спрямованих на таке відшкодування обвинуваченим не зроблено. Більш того, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_5 судом двічі (14 липня 2025 року та 09 вересня 2025 року) відкладався судовий розгляд, зокрема для надання можливості ОСОБА_5 відшкодувати потерпілому ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду, чого зроблено не було.

Ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 вересня 2025 року до 06 листопада 2025 року (а.с. 108, 166-169).

Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, обраний судом вид покарання, наявність підстав вважати, що обвинувачений може ухилитися від виконання вироку суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити без зміни до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до постановлення вироку. Водночас перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання. Тому відповідно до норм кримінального права суди повинні обов`язково зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, а не враховувати цей строк, призначаючи покарання (Постанова Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі

№ 320/5924/16-к).

Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його затримання 09 березня 2025 року (а.с. 63-68).

Цивільний позов не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

На підставі ст. 100 КПК України, питання про долю речових доказів після набрання вироком законної сили необхідно вирішити таким чином: електронний носій DVD R, на якому наявні фото із камер внутрішнього відео спостереження закладу «My Kebab», що за адресою: Львівська область, Самбірський район, м. Самбір, вул. Лемківська, 3 Б залишити в матеріалах даного кримінального провадження; пластмасову кришку червоного кольору, яка перебуває на зберіганні в камері речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області знищити (а.с.76, 78)

Керуючись ст. ст. 100, 124, 175, 349, 366-368, 370, КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 липня 2025 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання 09 березня 2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази: електронний носій DVD R, на якому наявні фото із камер внутрішнього відео спостереження закладу «My Kebab», що за адресою: Львівська область, Самбірський район, м. Самбір, вул. Лемківська, 3 Б залишити в матеріалах даного кримінального провадження; пластмасову кришку червоного кольору, яка перебуває на зберіганні в камері речових доказів Самбірського РВП ГУНП у Львівській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 394 КПК України.

Головуюча суддя