Справа № 944/6212/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/3412/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2025 року, якою у кримінальному провадженні № 0000771 від 13.11.2025 застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров (теперішній Мирноград) Покровського району Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного за ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

встановила :

Ухвалою слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2025 року задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без альтернативи внесення застави, строком на 60 днів, тобто до 12 січня 2026 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що у ході судового розгляду клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий та прокурор не довели і не надали суду будь-яких матеріальних доказів того, що його підзахисний, перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування, ховав, нищив, спотворював будь-які речі чи документи, незаконно впливав на потерпілого, свідків, перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином, а обмежилися лише припущеннями.

Окрім цього вважає, що слідчий суддя не перевірив обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Сторона захисту вважає, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, котре відноситься до нетяжких злочинів.

Також слідчим суддею не наведено мотивів відхилення позиції сторони захисту щодо можливого визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Вважає, що фабула інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та обставини вчинення останнім такого суперечать показанням допитаного 14.11.2025 в якості потерпілого ОСОБА_9 , який, зокрема, зазначив, що тілесні ушкодження він отримав внаслідок навчального тренування на місцевості, конфліктів з ОСОБА_10 у нього не було, а допитані у кримінальному провадженні свідки, на показання яких посилається сторона обвинувачення як на доказ вини підозрюваного, безпосередніми очевидцями події не були.

Звертає увагу, що на час подання слідчим клопотання про обрання запобіжного

заходу підозрюваному ОСОБА_6 , більшість доказів, якими слідчий обґрунтовує підозру ОСОБА_6 у розпорядженні слідчої не перебували, зокрема, і висновок судово-медичної експертизи, якою встановлено факт спричинення потерпілому саме тяжкого тілесного ушкодження та стверджує, що такий не був наданий суду.

З огляду на викладене зазначає, що наявні обґрунтовані сумніви щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України і так званої обґрунтованої підозри, а відтак, - і щодо правильності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Зауважує, що визначати чи не визначати розмір застави є правом, а не обов`язком суду.

Також просить врахувати пріоритети у питаннях витрачання бюджетних коштів на ув`язнених, які перебувають у місцях позбавлення волі, чи на потреби військовослужбовців Збройних Сил України, яким вони більш необхідні, тим більше, що до моменту вчинення кримінального правопорушення підозрюваний на даний час ОСОБА_6 був мобілізований для проходження військової служби в лавах ЗСУ.

Захисник адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про проведення судового розгляду без участі підозрюваного ОСОБА_6 .

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 щодо проведення судового засідання без участі підозрюваного ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_7 , на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального та судового провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

У провадженні слідчого відділу Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000771 від 13.11.2025 щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК КК України.

14 листопада 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Приймаючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою слідчий суддя врахував те, що у разі визнання винуватим ОСОБА_6 загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі і це може стимулювати підозрюваного до втечі та підтверджує ризик переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду; окрім цього на даний час органом досудового розслідування не допитано усіх свідків, не проведено увесь комплекс слідчих (розшукових) дій, а тому у випадку необрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній зможе впливати на потерпілого та свідків, оскільки знає, де вони проживають, може здійснити фізичний та психологічний тиск на останніх, залякувати їх; також, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 , може вчиняти інші кримінальні правопорушення, у тому числі щодо потерпілого та свідків. Також слідчим суддею враховано особу підозрюваного, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, є жителем іншої області.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 - Європейський Суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності зі статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в підсумку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов правильного висновку (з яким погоджується колегія суддів) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, та про наявність, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, ризиків й про необхідність застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо покликань апелянта про необґрунтованість підозри, зокрема в частині кваліфікації, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Наведене в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення. А слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності існування обставин на підтвердження обгрунтованості підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення» (рішення ЄСПЛ від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зокрема зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу».

Отже, на початковій стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри чи зміни підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, та те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні, злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, колегія суддів дійшла висновку, що за таких умов слідчий суддя, застосувавши щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України підставно не визначив розмір застави.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватися в умовах установи виконання покарань.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника.

Ухвала слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

постановила :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2025 року, якою застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: