КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5915/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ст.111-2, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 20 грудня 2025 року, із визначенням розміру застави в межах 300 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 000 грн.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора, та за відсутності передбачених законом підстав, продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За доводами апелянта, наведені прокурором у клопотанні дані про продовження існування ризиків, не підтверджуються будь-якими доказами.

Як вважає апелянт, ризик переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків нівелюється наявними в матеріалах справи документами, що характеризують його особу. Просить врахувати, що обвинувачений має ряд державних нагород та відзнак, є особою похилого віку, 1938 року народження, перебуває під вартою тривалий час, а саме більше трьох років. Звертає увагу на поганий стан здоров`я обвинуваченого, який має ряд хронічних захворювань, які прогресують в умовах слідчого ізолятора через відсутність належного медичного лікування, є інвалідом першої (Б) групи.

Також вважає, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих даних, які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

За доводами апелянта, судом першої інстанції визначено непомірно великий розмір застави, внаслідок чого тримання під вартою залишається фактично безальтернативним. Просить врахувати, що все майно обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі рішення Вищого антикорупційного суду конфісковано, обвинуваченому відмовлено у виплаті пенсії, що у свою чергу робить визначений судом розмір застави не пропорційним по відношенню до майнового стану ОСОБА_8 та неспроможним до сплати.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора та всупереч вимог діючого законодавства і практики Європейського суду з прав людини, продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

За доводами апелянта, наведені прокурором у клопотанні дані про продовження існування ризиків, зокрема переховування обвинуваченого від суду, не підтверджуються будь-якими доказами, оскільки відомості, які б вказували на ризики ухилення ОСОБА_8 від явки до суду або намір виїхати за межі України, відсутні. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватись виключно на підставі суворості покарання, яке загрожує обвинуваченому.

Як стверджує апелянт, ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні також відсутній, оскільки на сьогодні допитано судом 16 свідків, які не повідомляли суду про здійснення на них будь-якого впливу.

На думку захисника, судом належно не враховано дані про особу обвинуваченого, якому 86 років, раніше не судимий, має постійне місце проживання, працевлаштований, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має ряд державних нагород, є інвалідом та має ряд хронічних захворювань. Як вважає захисник, судом залишено поза увагою реальну загрозу життю ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора у зв`язку із загостренням його хронічних захворювань.

На думку захисника, судом першої інстанції визначено непомірний розмір застави, який є неспроможним для сплати ОСОБА_8 .

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку поданих апеляційних скарг, прокурорів, які просили подані апеляційні скарги залишити без задоволення, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів контрольного провадження, на розгляді Солом`янського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.4 ст.111-1, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ст.111-2, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи це тим, що на даний час продовжують існувати заявлені раніше ризики, передбачені ст.177 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і на думку сторони обвинувачення, досудовим слідством зібрано значну кількість доказів, які викривають обвинуваченого у вчиненні цих злочинів.

За доводами прокурора, ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду та залишити територію України обвинуваченим; здійснювати ним незаконний вплив на свідків; перешкоджати суду іншим чином, не зменшились та продовжують існувати.

Також прокурор вказала, що 28.04.2025 року ОСОБА_8 повідомлено ще одну підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.209, ч.5 ст.191 КК України.

Таким чином, як стверджує прокурор, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 20 грудня 2025 року, із визначенням розміру застави в межах 300 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 000 грн. В обґрунтування прийнятого рішення про продовження строку тримання під вартою суд послався на те, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України ризики, на які посилається сторона обвинувачення, є актуальними, але з часом дійсно знижуються. Проте, як встановив суд, з огляду на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, в тому числі проти основ національної безпеки України, ризики, які продовжують існувати, виправдовують подальше утримання обвинуваченого під вартою. За висновками суду, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови"). Ризик переховуватися обвинуваченого від суду також залишається реальним, оскільки останній в умовах воєнного стану обвинувачується у низці злочинів, серед яких особливо тяжкі, проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, зокрема санкцією ч.1 ст. 258-3 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Факт про наявність у обвинуваченого громадянства РФ та значної кількості активів на території держави-агресора підтверджується наданими прокурором документами.

Суд також визнав, що продовжує існувати і такий ризик, як можливість ОСОБА_8 незаконно впливати на свідків, оскільки неможливо не враховувати його вагоме становище у суспільстві, широке коло його знайомств. Також суд визнав, що застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не забезпечать як запобігання встановленим судом ризикам, так і виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України. Разом із цим, враховуючи, що з моменту взяття під варту обвинуваченого ОСОБА_8 та обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою пройшов значний час, що сприяло зменшенню ризиків, а також враховуючи фізичний стан обвинуваченого та його вік, суд визнав за можливе визначити, в якості альтернативного, запобіжний захід у виді застави.

Врахувавши, що обвинувачений має достатні фінансові статки поза межами України і до яких не застосовано санкцій, суд визначив суду застави у розмірі 300 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується та інші обставини,передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності свідчать про продовження існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків, які судом наразі не допитані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України та оцінених в сукупності, продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду,зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , наявність у обвинуваченого громадянства РФ та значної кількості активів на території держави-агресора, що підтверджується наданими прокурором документами.

Колегія суддів також погоджується із наявністю ризику впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні з тих підстав, що на даний час всі свідки сторони обвинувачення ще не допитані.

За наведених обставин доводи апеляційних скарг захисників про те, що судом продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не відповідають фактичним обставинам провадження.

Разом із цим, колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи захисників про наявність підстав для зменшення розміру визначеної ОСОБА_8 застави, з огляду на наступне.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Гафа проти Мальти» та інші) ЄСПЛ наголосив, що розмір застави має визначатися з урахуванням матеріального становища обвинуваченого. Якщо особа залишається під вартою через неспроможність внести визначену суму, це свідчить про те, що національні органи не забезпечили ефективну реалізацію права на свободу. Непомірна застава фактично стає продовженням арешту. Суд зобов`язаний проявляти «особливу ретельність» при визначенні суми, щоб право на звільнення під заставу не було ілюзорним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити ОСОБА_8 розмір застави, визначений на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року, до 250 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З цих підстав апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року в частині визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави - змінити.

Зменшити ОСОБА_8 розмір застави, визначений на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2025 року, до 250 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 000 гривень.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала окремому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4