УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 503/2482/24

№ 1-кп/505/494/2026

19 січня 2026 року м. Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

захисників: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000646 від 02 липня 2023 року стосовно обвинувачених:

ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Подільського міськрайонного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2023 року за №0000646.

У даному кримінальному провадженні 24 листопада 2023 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва до ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 21 січня 2024 року, без можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів.

18 квітня 2024 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 до 23 травня 2024 року, з можливістю застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 650 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 968 200 гривень, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів, ухвалами Кодимського районного суду Одеської області та Котовського міськрайонного суду Одеської області, та розмір застави зменшувався.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних суддів» номер 4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Котовського міськрайонного суду Одеської області на Подільський міськрайонний суд Одеської області.

Ухвалами Подільського міськрайонного суду Одеської області обвинуваченому ОСОБА_9 неодноразово було продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 105 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 317 940 гривень.

Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою та зменшено розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України та визначено її у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

До суду 14 січня 2026 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане до суду клопотання, в обґрунтування якого зазначив, що згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений з високим рівнем ймовірності може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., посилаючись на те, що термін дії раніше продовженого судом запобіжного заходу із визначенням застави закінчується 29 січня 2026 року, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не можливо закінчити у цей строк, через складність кримінального провадження.

Крім того, прокурор зазначив, що вказані ризики враховувалися слідчим суддею під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірялися судом апеляційної інстанції, і на даний час не зменшилися, не зникли та продовжують існувати і саме такий запобіжний захід забезпечує виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та здатен попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду, а також запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні.

Прокурор також вказав про наявність в матеріалах справи вагомих доказів вчинення ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення; відсутність постійного місця роботи, джерела доходів, міцних соціальних зв`язків; репутацію обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності; намір на вчинення злочину із застосуванням насильства; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважає його необґрунтованим. Зазначив, що в силу ст. 89 КК України він раніше не судимий, просив врахувати суд його позитивну характеристику, наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема його працевлаштованість керівником благодійної організації, а тому просив змінити йому запобіжний захід з триманням під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, режим якого визначити на розсуд суду, або зменшити йому розмір застави.

Захисник ОСОБА_9 ОСОБА_16 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, повністю підтримав свого підзахисного, зазначив, що прокурором не доведено існування жодного ризику, просив суд врахувати сталі соціальні зв?язки обвинуваченого, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та просив застосувати альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який зможе забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків або зменшити розмір застави, оскільки визначена судом застава в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є непосильною для обвинуваченого.

Представник потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає клопотання прокурора обґрунтованим, просив його задовольнити.

Колегія суддів заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, доходить наступних висновків.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;

d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;

e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;

f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В своєму рішенні «Хайрудінов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулося за умов, установлених у пункті 1 статті 5 Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як наголошував Європейський суд з прав людини, національні судові органи передусім повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Зі змісту пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечепорук і Йонкало проти України», вбачається, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, можливо вчинила злочин.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження застосованого відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, серед іншого, оцінює та враховує наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів враховує також те, що ризики, які стали підставою для обрання і неодноразового продовження щодо обвинуваченого виняткового запобіжного заходу, перевірялись судом апеляційної інстанції, ухвалами якого судові рішення були залишені без змін.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у замаху на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, санкція за вчинення якого передбачає покарання понад 10 років позбавлення волі.

З огляду на викладене та зважаючи на обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, колегія суддів враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що існує ризик, визначений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає у можливості переховування від суду.

Крім того, обвинувачений, будучи обізнаним про місце знаходження потерпілих та свідків, знаходячись на волі, зможе незаконно впливати як безпосередньо так і опосередковано на потерпілих та свідків, зокрема, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити допитаних під час досудового розслідування свідків змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню. З огляду на те, що допит свідків в судовому засіданні є важливою стадією судового розгляду, оскільки суд оцінює лише покази, які були сприйняті ним безпосередньо або отримані в порядку ст.225 КПК, тому необхідно забезпечити відсутність негативного впливу на цих осіб.

Відтак, у цій справі існує ризик визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілих та свідків.

Колегія суддів також вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з огляду на фактичні обставини справи.

Окрім того, виходячи з того, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При розгляді клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги обставини даного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, особи обвинуваченого, зокрема вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків та його майновий стан, те, що ОСОБА_9 інкримінується вчинення незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, згідно обвинувального акту обвинувачений входив до складу організованої групи, якій інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів проти власності.

У відповідності до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини суд також враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого особливо тяжкого кримінального правопорушення, може спонукати обвинуваченого вживати заходів, спрямованих на уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, перебуваючи на волі, та зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може ухилятись від суду, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження в суді.

Із урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , тяжкості злочину, який йому інкримінується та інших обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, передбачених ст. ст. 176-178, 183, 193-194, 196 КПК України, оскільки вище указане в своїй сукупності, вказує, що ризики, які були підставою для обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , не зменшились та не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вище зазначеним ризикам, що вказує на доцільність тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, задля запобігання ризикам, визначених ст. 177 КПК України.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини даного кримінального провадження, особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що посилання сторони захисту на дані про особу обвинуваченого, наявність в останнього міцних соціальних зв`язків, зокрема його працевлаштованість керівником благодійної організації, його активну громадську позицію пов`язану з волонтерством та наявністю благодійного фонду, на думку колегії суддів, не зменшують заявлених і доведених ризиків у кримінальному провадженні, а наявність у обвинуваченого постійного місця проживання в даному випадку також не є визначальним, а тому приходить до висновку, що інша міра запобіжного заходу не здатна забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 , а стороною захисту не надано доказів, які свідчать, що з`явились нові обставини для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого. З огляду на викладене доводи обвинуваченого щодо можливості застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими, а відтак і не можуть бути задоволені судом.

Зважаючи на те, що заявлені ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та вони виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів вважає, що слід продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , адже лише такий найсуворіший запобіжний захід на даний час зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У відповідності до пункту 3 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміри застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Зокрема, у своєму рішенні у справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ відзначив, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції (право на свободу) покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

При визначенні розміру застави, колегія суддів враховує, що обвинуваченому інкримінується вчинення незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна в особливо великих розмірах та згідно обвинувального акту він входив до складу організованої групи, якій інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів проти власності, встановлені ризики, відомості про особу обвинуваченого, та прийшла до висновку про те, що в даному випадку необхідним розміром застави буде 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 грн., саме такий розмір застави буде здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також з одного боку утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

При цьому, суд, оцінюючи доводи сторони захисту щодо надмірного розміру застави та неспроможності обвинуваченого її внести, зауважує, що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною та/або юридичною особою (заставодавцем), що передбачено ч.2 ст.182 КПК України.

На переконання суду перспектива втрати застави у визначеному розмірі, буде достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків, або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на 60 діб із застосуванням застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 грн. (з урахуванням одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який становить 3328 грн.). Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2026 року становить 3328 гривень, який встановлено відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік".

У разі внесення застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_9 прибувати за кожною вимогою до суду та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 197, 199, 202, 314, 315, 369, 372, ч. 2 ст. 376, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2023 року за №0000646, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 186 КК України, продовжити на 60 діб, тобто до 19 березня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим ОСОБА_9 , так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави: отримувач ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945, банк отримувача ДКСУ, м.Київ код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0005435 - застава за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по справі № 503/2482/24 провадження № 1-кп/505/655/2025, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000646 від 02 липня 2023 року.

Обвинувачений або заставодавець має право в будь-який момент внести заставу в розмірі, зазначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом терміну дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі внесення застави у встановленому в даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок повинен бути наданий уповноваженій службовій особі в місці тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , де останній буде утримуватись під вартою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, ОСОБА_9 підлягає негайному звільненню з-під варти.

Про внесення застави та звільнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно повідомити прокурора та суд.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_9 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до прокурора, чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, а також свідками і потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії обов`язків, покладених на ОСОБА_9 у разі внесення застави, строком на 60 діб з дня внесення застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_9 , його захисникам, а також направити уповноваженій службовій особі в місця тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3