Справа № 147/2242/25
Провадження № 1-кп/147/113/26
ВИРОК

іменем України

03 лютого 2026 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000154 від 13.10.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, в умовах введення воєнного стану в Україні, 12.10.2025 приблизно о 23:49 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння в с. Цибулівка, Ободівської територіальної громади, Гайсинського району, Вінницької області, за межами території військової частини НОМЕР_1 , де він проходив військову службу, переслідуючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, з метою викликати занепокоєння, паніку та розгубленість серед працівників залізничного вокзалу станції «Вінниця», використовуючи належний йому мобільний телефон марки «ZTE», imei: НОМЕР_2 , imei: НОМЕР_3 із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Vodafone», абонентський номер НОМЕР_4 , умисно здійснив повідомлення на екстрений номер виклику поліції «102», та повідомив завідомо неправдиві відомості про замінування та підготовку вибуху за допомогою вибухової речовини - тротилу залізничного вокзалу станції «Вінниця», що знаходиться за адресою: м. Вінниця, площа Привокзальна, буд. 1, який відноситься до критично важливого об?єкту інфраструктури.

Таким чином, Солдат ОСОБА_4 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України, тобто в завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху, якщо об?єктами завідомо неправдивого повідомлення стали критично важливі об?єкти інфраструктури.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому зміненого обвинувачення повністю, щиро розкаявся у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не піддавши сумніву обставини справи, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що критично оцінює свої дії, оскільки боявся за своє життя, так як знав, що його відправляють у зону ведення бойових дій. Наразі чітко розуміє наслідки своїх дій, будучи військовослужбовцем бажає продовжити військову службу, тому просить не призначати покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї провини в обсязі пред`явленого йому обвинуваченні, а також те, що він не піддає сумніву обставини справи, які викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з урахуванням вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та під час воєнного стану.

Захисник обвинуваченого не заперечив проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Однак, при призначені покарання просила врахувати щире каяття її підзахисного та його бажання продовжити оборону держави та нести військову службу, тому просила не позбавляти волі.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за зміненим обвинуваченням за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діянь в рамках зміненого обвинувачення, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 259 КК України, тобто у завідомо неправдивому повідомленні про підготовку вибуху, якщо об?єктами завідомо неправдивого повідомлення стали критично важливі об?єкти інфраструктури.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставиною, яка пом?якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп?яніння.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила протиправне діяння, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, й повинен з урахуванням усіх перелічених обставин визначити вид і розмір покарання.

Щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, демонструє готовність понести заслужене покарання. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17.

Щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття (Постанова ВС ККС, справа №523/4890/19 від 04.10.2022 р.).

При визначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до норм ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений є неодружений, не перебуває на обліку у психіатра та у лікаря-нарколога, у порядку ст. 89 КК України не судимий.

Також суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненому визнав у повному обсязі, усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому та висловив бажання продовжити проходження військової служби.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 259 КК України строком на 5 років.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому, суд прийшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання і його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України. Даний висновок зроблений судом з урахуванням того, що на території України наразі триває воєнний стан, а тому обвинувачений, який є військовослужбовцем та бажає продовжити несення служби, усвідомивши протиправність та наслідки своїх дій, принесе значну користь державі продовживши її оборону, як військовослужбовець.

З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а тому, з обвинуваченого на корись держави необхідно стягнути витрати за проведення експертизи у даному кримінальному провадженні в сумі 3565,60 грн.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. Викривачі у кримінальному провадженні відсутні.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 03.02.2026.

Відповідно до ч.4 ст.76 КК України, нагляд за ОСОБА_4 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_5 , у разі зміни місця служби - на командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування його під вартою з моменту затримання, тобто з 13.10.2025 по день набрання вироком суду законної сили включно з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_4 у виді тримання під вартою - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 60 (шістдесят) коп.

Скасувати заходи по забезпеченню кримінального провадження, а саме - арешт майна згідно ухвали слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.10.2025.

Речові докази:

мобільний телефон марки «ZTE Blade А3 2020», темно-синього кольору, з серійними номерами IMEI: НОМЕР_2 , IMEI: НОМЕР_3 , в якому

наявна СІМ-картка з абонентським номером НОМЕР_4 , який належний

ОСОБА_4 , та на який накладено арешт ухвалою слідчого судді

Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.10.2025, повернути власнику - ОСОБА_4 ;

носій інформації - диск «DVD-R», на якому містяться два аудіозаписи розмов операторів екстреного номера виклику поліції «102» з ОСОБА_4 , - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_6