Номер провадження: 11-сс/813/2317/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

20.11.2025 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 393, 396 КПК України апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2025 року про скасування повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000385 від 16.04.2025 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на повідомлення про підозру в кримінальному проваджені №0000358 від 16.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України та скасовано повідомлення про підозру від 28.08.2025 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 на повідомлення про підозру підозрюваному ОСОБА_5 від 28.08.2025 року в кримінальному проваджені №0000358 від 16.04.2025 року.

Перевіривши матеріали судової справи та доводи апеляційної скарги, суддя-доповідач вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до ст. 7 КПК України (далі КПК) зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. При цьому згідно з положеннями ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК, забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частина 1 статті 24 КПК встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Порядок та перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування регламентовано §2 Глави 26 КПК, а коло осіб, які мають право на таке оскарження визначено ст.393 КПК.

У статтях 309, 393 КПК процесуальним законом визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, а також коло осіб, які мають право на таке оскарження.

Суддя-доповідач вважає, що відповідно до положень п.7 ч.1 ст.393, ч.2 ст.309, п.10 ч.1 ст.303 КПК потерпілий або його законний представник чи представник не є особами, які мають право оскаржити в апеляційному порядку постановлену на стадії досудового розслідування ухвалу слідчого судді про скасування повідомлення про підозру.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, зокрема в контексті права потерпілого/його представника на оскарження ухвали слідчого судді про скасування повідомлення про підозру, суддя-доповідач враховує, що суб`єктний склад забезпечувальних проваджень не є тотожним суб`єктному складу основного кримінального провадження.

Саме такий підхід відображає логіку законодавця стосовно нормативної регламентації забезпечувальних проваджень. Інше свідчило б про недотримання законності як загальної засади кримінального провадження, відповідно до якої, згідно з доктринальним тлумаченням, особа має бути своєчасно допущена до провадження, їй повинні бути роз`яснені її права та обов`язки і надана реальна можливість реалізувати права.

Слід звернути увагу, що потерпілий є учасником кримінального та судового провадження, однак на загальних підставах, але до жодної із сторін кримінального провадження не належить.

Лише у випадку, коли прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення в суді, а потерпілий погодився підтримувати обвинувачення в суді, такий потерпілий користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду (ч.ч. 2, 4 ст.340 КПК). Потерпілий на стадії досудового розслідування правами сторони обвинувачення не наділений та, відповідно, не користується, а перелік його прав та обов`язків передбачено у статтях 5657 КПК.

Так, порядок оскарження ухвал слідчого судді, які постановлені під час досудового розслідування, та їх перелік передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 309 КПК. Серед таких ухвал значиться й ухвала слідчого судді про скасування повідомлення про підозру, яка в силу положень частини другої зазначеної норми процесуального закону може оскаржуватися під час досудового розслідування в апеляційному порядку.

Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено в ст. 393 КПК.

Водночас, відповідно до положення п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК, апеляційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Отже, з огляду на положення КПК законодавчо не визначено право потерпілого, його законного представника чи представника оскаржити в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді про скасування повідомлення про підозру.

Крім того, про відсутність у потерпілого або його законного представника чи представника права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, постановленої за результатом розгляду скарги про скасування повідомлення про підозру, свідчать і положення п.10 ч.1 ст.303 КПК, відповідно до яких законодавець надав право оскарження повідомлення про підозру лише самому підозрюваному, його захиснику чи законному представнику, таким чином визначивши коло осіб, інтересів яких це стосується.

Таким чином слід дійти висновку, що відсутність у потерпілого або його законного представника чи представника права оскарження повідомлення про підозру свідчить і про відсутність можливості оскаржити рішення слідчого судді в апеляційному порядку.

Наведені вище висновки кореспондується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа №756/10189/20).

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК, чинними на момент прийняття такого рішення, виходячи зі змісту ст.ст. 309, 393 КПК та виконуючи приписи п.2 ч.3 ст.399 КПК, суддя-доповідач вважає за необхідне повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 5, 309, 392, 393, 399 КПК України, суддя-доповідач,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2025 року про скасування повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000385 від 16.04.2025 року повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя

Одеського апеляційного суду ОСОБА_2