Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/210/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 383/111/26 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2026 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строком до 60 днів, тобто до 02 квітня 2026 року, з визначенням застави у розмірі 60 560 гривень

інші учасники судового розгляду:

захисник ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою застосувати щодо його підзахисного альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що судом при розгляді клопотання прокурора, не прийнято до уваги всі обставини та докази на які посилалась сторона захисту, невірно оцінені ризики, які не доведені належними доказами, не в повній мірі враховано особу підозрюваного. Так, судом не взято до ваги, що ОСОБА_5 є учасником АТО, учасником бойових дій, добровольцем. Під час служби отримав бойове поранення, контузії, хронічні захворювання. Суд не отримав висновку ВЛК, який є обов`язковим для оцінки стану здоров`я військовослужбовця. В той же час, останній неодноразово звертався до командира про можливість пройти обстеження, проте жодної відповіді від посадових осіб не отримав, тому вимушений був покинути частину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу районного суду, як незаконну та не обґрунтовану. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ті фати, що в матеріалах справи є витяг з ЄРДР за ч.5 ст.407 КК України, де він є підозрюваний. Тому, підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до ЄРДР щодо кримінального правопорушення, а тому зазначене скасовує його затримання у цьому провадженні та його підстави.

У провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0038672 від 16.10.2025по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.5 ст.407 КК України.

02 лютого 2026 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Рішення суду мотивовано тим, що обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, це свідчить про підвищений ступінь небезпеки його діяння, в сукупності з мірою покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, та враховуючи наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе без перешкод залишити своє місце проживання, крім того перебуваючи на волі обвинувачений може впливати на свідків з метою зміни їхніх показань, вчинити нові кримінальні правопорушення, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та попередження ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

До початку апеляційного розгляду прокурор подав клопотання про розгляд апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження №0038672 від 16.10.2025за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою на 60 днів.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, і на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та подальшого продовження запобіжного заходу обвинуваченому, а саме: зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставин злочину, які інкриміновані обвинуваченому та які мають значний ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому; те, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе вчинити спроби переховуватися від суду, про наявність даного ризику свідчить те, що ОСОБА_7 усвідомлює міру покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини у вчиненні тяжкого злочину; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані судом.

Крім того, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суддя достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, мобілізований у 2022 році, перебуваючи на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , у період часу з 28 грудня по 29 грудня 2022 року самовільно залишив місце служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків до 12.11.2025, тобто до моменту затримання.

Також судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, те, що він неодружений, раніше не судимий. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що вказане не зменшує перелічених вище істотних ризиків та не є підставою для зміни чи скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Достатніх обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даний час не встановлено, а стороною захисту та обвинуваченим не наведено.

У разі застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою (особисте зобов`язання, домашній арешт), вказане не забезпечить у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою в умовах слідчого ізолятора.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких обвинувачений та його захисник просять скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч.1 статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою строком на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого,а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 тримання під вартою, як про це просить обвинувачений та захисник.

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Більш того, запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 обрано у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2026 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: