Справа № 454/3583/25
УХВАЛА

слідчого судді

м. Сокаль 13.10.2025 року

Слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю :

секретаря ОСОБА_2 ,

заявниці ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність відділення поліції №2 Шептицького районного відділу поліції Головного управління національної поліції Львівській області,

в с т а н о в и в:

Заявник звернулася до суду та просить зобов`язати слідчого передати кримінальне провадження №0000304 за підслідністю до Державного бюро розслідувань, постановити окрему ухвалу щодо можливих неправомірних дій слідчих та процесуальних прокурорів, зобов`язати орган досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальну правопорушення, передбачені ч.3 ст.146, ч.3 ст.365, ч.2 ст.127, ч.2 ст.115, ч.1 ст.396 КК України, зобов`язати орган досудового розслідування забезпечити її права як потерпілої.

Скарга мотивована тим, що її батька ОСОБА_4 доставили до ІНФОРМАЦІЯ_1 де він утримувався, звідки його було доставлено до закладу охорони здоров`я з травмами, від яких настала його смерть.

Після смерті батька в медичному закладі слідчий отримав від неї заяву про кримінальне правопорушення. Вона заявляла слідчому клопотання передати кримінальне провадження за підслідністю до Державного бюро розслідувань, на яке він зазначив, що ще розмірковує над цим питанням.

Вважає, що в даному кримінальному провадженні наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.3 ст.365, ч.2 ст.127, ч.2 ст.115, ч.1 ст.396 КК України, оскільки працівники ТЦК та СП незаконно затримали та незаконно позбавили волі її батька, застосовували до нього фізичну силу та катували, умисно спричинили смерть не вжили дій щодо збереження життя останнього, а слідчі не вчинили дій для повного та об`єктивного розслідування кримінальних правопорушень, чим приховують ці злочини.

Їй не роз`яснено її прав як потерпілої, не надано копії її заяви про кримінальні правопорушення

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала.

Слідчий в судове засідання не прибув, надіслав суду матеріали кримінального провадження.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, доходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що відділенням поліції №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України щодо факту смерті ОСОБА_4 05.09.2025р. близько 06.30год. в КНП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради», який був доставлений туди 04.09.2025р. з ІНФОРМАЦІЯ_2 з травмами голови.

З матеріалів кримінального провадження, наданих органом досудового розслідування на виконання ухвали суду, встановлено, що слідчим допитано ОСОБА_3 як свідка щодо обставин даного кримінального провадження.

Також з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 перебував в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , був визнаний придатним до військової служби та його включено в команду для відправки у війська. В приміщенні ТЦК та СП в нього погіршився стан здоров`я, він неодноразово падав на підлогу та отримав тілесні ушкодження, звідки його було доставлено до закладу охорони здоров`я та де настала його смерть.

ОСОБА_3 заявляла клопотання про визнання її потерпілою в даному кримінальному провадженні та забезпечення її права як потерпілої, в задоволенні якого слідчий відмовив.

Якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний протягом п`яти робочих днів з дня внесення таких відомостей з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до відповідного органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування (ч.7 ст.214 КПК України).

Відповідно до ч.4 ст.216 КПК України, слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень:

1) вчинених Президентом України, повноваження якого припинено, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, народним депутатом України, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, Директором Національного антикорупційного бюро України, Директором Бюро економічної безпеки України, Генеральним прокурором, його першим заступником та заступником, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, суддею, працівником правоохоронного органу, особою, посада якої належить до категорії "А", крім випадків, коли досудове розслідування цих кримінальних правопорушень віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті;

2) вчинених службовими особами Національного антикорупційного бюро України, заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури або іншими прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, крім випадків, коли досудове розслідування цих кримінальних правопорушень віднесено до підслідності детективів підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України згідно з частиною п`ятою цієї статті;

3) проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), крім кримінальних правопорушень, передбачених статтею 422 Кримінального кодексу України.

Дане кримінальне провадження стосується кримінального правопорушення щодо особи, яка визнана придатним до військової служби під час мобілізація та перебувала в приміщенні Територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де відбулися події, за яких останній отримав тілесні ушкодження.

Таким чином, дане кримінальне провадження протягом п`яти днів з дня внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягало направленню за підслідністю до Державного бюро розслідувань.

Однак, таке було проігноровано слідчим, а тому скарга в цій частині підлягає задоволенню, оскільки слідчий не вчинив дій у визначений Кримінальним процесуальним кодексом строк і така бездіяльність може бути оскаржена заявницею на підставі ст.303 КПК України.

Що стосується вимоги ОСОБА_5 про постановлення окремої ухвали щодо слідчих та процесуальних прокурорів, то слідчий суддя зазначає наступне.

Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено процесуального документу «окрема ухвала».

Також, рішення, дії, бездіяльність органу досудового розслідування можуть бути оскаржені в порядку, визначеному ст.303 КПК України і ОСОБА_5 скористалася таким правом.

Враховуючи зазначене, слідчим суддею не встановлено підстав задоволення такої вимоги заявниці.

Пункт 5 ч. 5ст.214КПК України містить поняття «попередня правова кваліфікація».

Це свідчить про те, що правова кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, який у цьому аспекті розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння.

Точність правової кваліфікації кримінального правопорушення має суттєве значення для кримінального провадження, зокрема, для цілей визначення належної його підслідності, підсудності, визначення правового режиму здійснення негласних слідчих (розшукових) дій в конкретному кримінальному провадженні, застосування запобіжних заходів тощо.

Необхідність зміни правової кваліфікації не завжди обумовлена встановленням нових фактичних даних, які на неї впливають. Іноді вона викликана необхідність виправити допущену помилку при встановленні попередньої кваліфікації злочину.

Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне (ч. 1, 3ст. 110 КПК України).

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та здійснення функції обвинувачення покладено на прокурора (ст.36КПК України). Зокрема, прокурор уповноважений скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих (п.7ч.2ст.36 КПК України).

Слідчий суддя- суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України).

На даний час здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000304, що свідчить про можливість (та обов`язок сторони обвинувачення) подальшого збирання доказів у цьому провадженні, що, у свою чергу, не виключає можливості як подальшого уточнення правової кваліфікації кримінального правопорушення.

На процес збирання доказів можуть впливати й інші учасники кримінального провадження, зокрема, заявник та потерпілий, їх представники, шляхом подання на підтвердження своєї заяви речей і документів (п. 2 ч. 2ст. 60 КПК №0000304), подання доказів слідчому, прокурору, слідчому судді, суду, заявлення клопотань, надання пояснень тощо (ч.1 ст.56 КПК України).

У той же час, ні заявник, ні потерпілий, ні слідчий суддя не уповноважені спрямовувати хід досудового розслідування, зокрема, шляхом нав`язування слідчому та прокурору саме тієї кваліфікації кримінального правопорушення, яка є бажаною для них, чи яку вони вважають правильною.

Також, заявник та потерпілий, їх представники відповідно до п.10 ч.1ст.303 КПК України позбавлені права оскаржувати слідчому судді повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру, зокрема, з мотивів незгоди із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, та позбавлені можливості впливати на зміст обвинувального акту в частині кваліфікації кримінального правопорушення (ст. 291 КПК) інакше, ніж шляхом висловлення своєї позиції слідчому чи прокурору в рамках відповідних звернень, клопотань тощо; (2) можливість здійснення потерпілим функції обвинувачення передбачена КПК лише на етапі судового розгляду обвинувального акту (ст. 340 КПК), тобто після затвердження прокурором обвинувального акту та спрямування його до суду.

За таких підстав, слідчим суддею не встановлено підстав для зміни правової кваліфікації кримінального провадження, оскільки така може бути уточнена та доповнена під час досудового розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_4 за однією адресою, вона слідкувала за останнім в період його перебування в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також в закладі охорони здоров`я. Також остання стверджує, що перенесла сильні хвилювання з приводу смерті ОСОБА_4 .

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим безпідставно не вручено ОСОБА_3 пам`ятки про процесуальні права потерпілого та не визнано її потерпілою в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.306, 307 КПК України,

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні №0000304.

Зобов`язати слідчого відділення поліції №2 Шептицького районного відділу поліції Головного управління національної поліції Львівській області ОСОБА_6 вирішити питання про передачу кримінального провадження №0000304 за підслідністю до відповідного Територіального управління Державного бюро розслідувань в порядку.

В задоволенні решти вимого ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1