Дата документу 16.02.2026
Справа № 334/9365/24
Провадження № 1-кс/334/550/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001205, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2024 за частиною другою статті 190, частиною першою статті 358 КК України,

за участю: слідчого ОСОБА_3 , власниці майна ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_7 , в якому слідчий просить накласти арешт на автомобіль «MERCEDES-BENZ C180», державний номерний знак НОМЕР_1 , у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та користування, який належить та перебуває у власності ОСОБА_4 , з метою збереження речового доказу.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про огляд та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримав. Додатково пояснив, що в теперішній час ОСОБА_4 активно користується даним автомобілем, через що він втрачає товарну вартість.

Представник власниці майна адвокат ОСОБА_5 проти клопотання заперечив. Зазначив, що питання про арешт автомобіля неодноразово вирішувалось слідчими суддями. Зокрема, ухвалою слідчого судді від 18.07.2025 накладений арешт на автомобіль без заборони користування ним. Вказана ухвала набрала законної сили і виконується в теперішній час. Клопотання не містить відомостей про те, що змінились обставини, які стали підставами для накладення арешту на автомобіль. Власниця майна завжди сприяє досудовому слідству. При цьому вона користується вказаним автомобілем, оскільки має двох малолітніх дітей та є вагітною третьою дитиною, а отже заборона користування автомобілем суттєво вплине на її права.

Власниця майна ОСОБА_4 підтримала позицію свого представника.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Слідчими СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування кримінального № 0001205, внесеного 11.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною другою статті 190, частиною третьою статті 358 КК України. Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя.

Досудовим розслідування встановлено, що в період з 11.07.2024 до 12.07.2024 невстановлена досудовим слідством особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, використовуючи заздалегідь виготовлені підроблені офіційні документи щодо виникнення права комісії у ЗФ ТОВ «АВТО-СТАТУС», перебуваючи в будівлі № 12 бульвар Парковий в місті Запоріжжі протиправно заволоділа автомобілем «Mercedes-Benz C180», VIN: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_8 .

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що у квітні 2023 року познайомилась зі ОСОБА_9 , який орендував частку приміщення на підприємстві, де вона працює, там він займався столярними роботами. В період з серпня 2024 на прохання ОСОБА_9 для оплати оренди виробництва, потерпіла ОСОБА_8 надавала грошові позики ОСОБА_9 і на 01.01.2024 борг останнього склав 4000 доларів США. У вересні 2023 року ОСОБА_9 розповів, що має знайомого, який займається пригоном автомобілів з Литви і запропонував їй придбати авто за нижчою ціною, після чого у подальшому продати його дорожче, покривши борг різницею від продажу. Далі ОСОБА_8 за рекомендацією ОСОБА_9 , через його знайому ОСОБА_10 , придбала автомобіль «MERCEDES-BENZ C180», 2004 року випуску за грошові кошти у сумі 2850 доларів США, додатково оплатила його розмитнення і транспортування в с сумі 700 доларів США. Після розмитнення, 08.09.2023 право власності на автомобіль «MERCEDES-BENZ C180» зареєстровано за ОСОБА_8 у Сервісному центрі № 2341, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, бульв. Парковий, 12, де потерпілою особисто було отримано свідоцтво про реєстрацію Т3 на її ім?я та номерні знаки НОМЕР_1 . Жодних інших документів, які не стосувалися розмитнення або оформлення ТЗ вона не заповнювала та не підписувала. Третім особам документи не передавала. У жовтні 2023 року ОСОБА_9 повідомив їй, що для продажу необхідно віддати йому авто та свідоцтво про реєстрацію Т3, щоб він мав змогу на ньому пересуватись, на що вона погодилась. 13.07.2024 ОСОБА_8 виявила, що у додатку «Дія» з розділу електронних документів зникло Свідоцтво про реєстрацію вищезазначеного Т3, після чого дізналася, що автомобіль було перереєстровано 12.07.2024 на іншу особу без її відома.

Опитаний ОСОБА_9 , пояснив, що знайомий з ОСОБА_8 з 2023 року. Під час спілкування ОСОБА_9 повідомив їй, що у нього не вистачає грошей на купівлю автомобіля та переоформлення, ОСОБА_8 погодилась надати йому грошову позику. ОСОБА_9 придбав автомобіль «MERCEDES-BENZ C180». Після розмитнення ОСОБА_8 запропонувала оформити автомобіль на неї, у якості гарантії до повернення боргу. Весь цей час автомобіль був у користуванні ОСОБА_9 , ОСОБА_8 жодного разу не їздила на вказаному авто, не вимагала його повернути у користування. 24.01.2024 у ОСОБА_9 була потрібна сума грошей, щоб віддати борг ОСОБА_8 , він передав останній грошові кошти готівкою у сумі 75 000 грн, вона у свою чергу власноруч написала про це розписку. В подальшому 11.07.2024 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зустрілись біля ТОВ «Авто сервіс» в м. Запоріжжя, бульв. Парковий, 12, переоформили автомобіль на дружину ОСОБА_9 - ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку експерта від 26.11.2024 № СЕ-19/108-24/22542-ПЧ підпис, який знаходиться у графі « ОСОБА_8 » у акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 7513/24/1/002026 від 11.07.2024 виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою.

Згідно з висновком експерта від 27.11.2024 № СЕ-19/108-24/22536-ПЧ відповісти на запитання - чи виконаний підпис, який знаходиться у графі « ОСОБА_8 у договорі комісії № 7513/24/1/002026 від 11.07.2024 ОСОБА_8 або іншою особою не виявилось можливим через неспівставність досліджуваного підпису зі зразками підпису ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку експерта від 14.05.2025 № СЕ-19/108-25/10006-ПЧ підпис, який міститься у графі « ОСОБА_8 у акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 7513/24/1/002026 від 11.07.2024 виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою; підпис, який міститься в графі « ОСОБА_8 » у договорі комісії № 7513/24/1/002026 від 11.07.2024, виконаний не ОСОБА_8 , а іншою особою.

Згідно з відомостями з ЕДР МВС ТЗ власником автомобіля «Mercedes-Benz C180», державний номерний знак НОМЕР_1 , з 29.09.2023 по 11.07.2024 була ОСОБА_8 , а з 12.07.2024 по теперішній час - ОСОБА_4 .

Постановою від 19.11.2024 автомобіль «Mercedes-Benz C180», VIN: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 18.07.2025 у провадженні № 1-кс/334/1770/25 накладений арешт для забезпечення збереження речових доказів на транспортний засіб - автомобіль «MERCEDES-BENZ C180», номерний знак НОМЕР_3 , який належить та перебуває у власника ОСОБА_4 , в частині позбавлення права на відчуження, включаючи продаж, дарування або інше відчуження, неможливість перереєстрації, збереження.

02.12.2025 представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 звернувся до слідчого з клопотанням про накладення додаткового арешту на автомобіль «Mercedes-Benz C180», державний номерний знак НОМЕР_1 , в частині заборони користування ним. В обґрунтування клопотання представник потерпілої зазначив, що зазначений автомобіль під час експлуатації втрачає ринкову вартість, крім того дана обставина є порушенням самого завдання арешту майна, оскільки відсутня заборона на користування відповідним автотранспортним засобом.

На стадії досудового розслідування у слідчих виникла необхідність в арешті вищевказаного автомобіля, яке необхідне для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Слідчий суддя встановив, що автомобіль відповідає критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій, передбачених частиною другою статті 190 КК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.

При цьому слідчий суддя враховує, що на автомобіль вже був накладений арешт ухвалою слідчого судді від 18.07.2025, з тимчасовим позбавленням права на відчуження та розпорядження ним.

Слідчий суддя також враховує, що клопотання про арешт майна не містить посилання на жодні обставини, за яких існуючий арешт автомобіля не здатен запобігти можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зазначена слідчим обставина про втрату автомобілем товарної вартості у зв`язку з користування ним власницею майна не є завданням арешту майна відповідно до частини першої статті 170 КПК України.

Також відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власниці майна ОСОБА_4 , яка є добросовісним його набувачем та не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні. Також користування автомобілем їй необхідне, у тому числі, для захисту інтересів двох її дітей.

Згідно з частиною першою статті 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про те, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 17 лютого 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1