Справа № 466/568/23
Провадження № 1-кп/466/636/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«17» листопада 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003059 від 08.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності

в с т а н о в и в:

12.01.2023 року прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 звернулась в Шевченківський районний суд м. Львова із клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003059 від 08.09.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що в провадженні СВ ВП № 1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0003059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, розпочате за фактом заволодіння шахрайським способом грошовими коштами ОСОБА_5 .

Відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено на підставі звернення ОСОБА_5 .

Так, встановлено що 09.08.2012 по пр. В. Чорновола в м.Львові біля клубу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_6 шляхом обману заволодів коштами ОСОБА_5 в сумі 80000,00грн.

У ході проведення досудового розслідування проведено комплекс слідчих та процесуальних дій, спрямованих на повне і об`єктивне дослідження обставин вчиненого правопорушення, надання їм належної правової оцінки, однак, підстав для повідомлення конкретній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України в порядку, визначеному п.3 ч.1 ст.276 КГІК України, не встановлено.

Оскільки, під час досудового розслідування не здобуто доказів для оголошення підозри особі, тому питання щодо притягнення будь кого до кримінальної відповідальності не вирішувалось.

Відповідно до п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Статтею 49 КК України, передбачено, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, згідно ч. 4 ст. 12 КК України віднесено до нетяжких злочинів є передбачене цим кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді обмеження волі на строк від 2 до 5 років або позбавлення волі на той самий строк, а тому строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення минув.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 січня 2023 року, клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003059 від 08.09.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задоволено. Кримінальне провадження №0003059 від 08.09.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України на підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - закрито.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28.11.2023, ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 січня 2023 року залишено без змін.

Постановою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.03.2025, касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 задоволено частково. Ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 січня 2023 року та ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28 листопада 2023 року про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

16.04.2025 на розгляд судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 надійшло вказане клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003059 від 08.09.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, оскільки строки давності притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення сплинули. Зазначила, що не здійснення слідчих розшукових дій не перешкоджає закриттю кримінального провадження і закриття провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України є обов`язком суду. А тому просила таке задовольнити.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_4 клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003059 від 08.09.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності заперечила, підтримавши письмові пояснення, долучені до матеріалів справи. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши думку прокурора, представника потерпілого, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ ВП №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області перебувало кримінальне провадження №0003059 від 08 вересня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, розпочате на підставі звернення ОСОБА_5 , за фактом заволодіння шахрайським способом грошовими коштами останнього.

Частиною 2 ст. 190 КК України визначено кримінальну відповідальність за шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Санкція вказаної правової норми передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від 1 до 2 років, або обмеження волі на строк до 5 років, або позбавлення волі на строк до 3 років, отже, відповідно до положень ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 ч.1 ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до п. 1-1 ч.2 ст. 284 КПК України з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті кримінальне провадження закривається судом.

Згідно з ч.4 вказаної статті закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Аналізуючи клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження №0003059 від 08 вересня 2015 року, суд приходить до висновку про невідповідність поданого клопотання вимогам закону з огляду на наступне.

Статтею 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність відповідно до ч. 2 ст.9 КПК України, зокрема, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

А публічність, відповідно до вимог ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч.1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст. 9, 25 КПК України.

Крім того, в ч. 5 ст. 38 КПК України вказано, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При чому, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів в їх сукупності.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546 км 21).

З наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР за №0003059 від 08 вересня 2015 року.

Відповідно до матеріалів провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судових розглядів було встановлено, що: 09 серпня 2012 року на АДРЕСА_1 , поблизу клуба « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ОСОБА_6 шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 у сумі 80 000 грн; потерпілий надав органу досудового розслідування чіткі дані про особу, яка скоїла злочин.

Органом досудового розслідування допитано потерпілого ОСОБА_5 , неодноразово допитано як свідка ОСОБА_6 , також допитано ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , здійснено тимчасовий доступ до документів і вилучено державний акт на право власності на земельну ділянку та технічну документацію на неї. Крім того, здійснено низку запитів, зокрема у ІНФОРМАЦІЯ_5 , у ІНФОРМАЦІЯ_6 , у ІНФОРМАЦІЯ_7 . Однак, вжитими заходами не встановлено особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та не здобуто будь-яких інших доказів вчинення злочину.

Крім того, на стадії досудового розслідування потерпілий звертався до слідчого з клопотаннями: про перекваліфікацію злочину на ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки розмір завданої йому ОСОБА_6 шкоди становив 66 000 дол. США; внесення відомостей до ЄРДР за ст. 358 КК України на підставі того, що ОСОБА_6 користувався паспортом на ім`я ОСОБА_13 ; проведення пред`явлення для впізнання свідкам ОСОБА_14 і ОСОБА_12 особи ОСОБА_6 на предмет того, чи відома їм ця особа як ОСОБА_13 ; допит свідків на предмет продажу будинку ОСОБА_13 , з наданням їм для огляду копії паспортів ОСОБА_6 і ОСОБА_13 з метою встановлення особи, яка здійснювала купівлю будинку (який за договором купівлі-продажу придбав ОСОБА_13 ); здійснення виїмки в порядку ст. 160 КПК України всіх документів, пов`язаних з указаним договором, та проведення інших слідчих (розшукових) дій, зазначених у клопотаннях потерпілого від 12 вересня, 07 жовтня 2016 року та 07 липня 2017 року, які проігнорував слідчий.

При цьому потерпілий неодноразово звертався до органу досудового розслідування з клопотаннями про ознайомлення з матеріалами справи і проханням повідомити про виконані слідчі дії або зазначити причини їх невиконання, які також були залишені поза увагою, внаслідок чого було подано скарги на бездіяльність слідчого, про наявність яких прокурор не вказав у своєму клопотанні.

Крім того, матеріали кримінального провадження містять доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, в період з червня 2021 року по червень 2022 року та рапорти на виконання вказаних доручень, відповідно до яких свідків даної події встановити не вдалося та камер відеоспостереження на прилеглій території вчинення даного злочину виявлено не було.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що активні дії по встановленню обставин кримінального провадження вчинялися до березня 2020 року, наступні ж дії під час досудового розслідування носили формальний характер, мали на меті створити видимість активної діяльності по встановленню обставин вказаного кримінального провадження. Відтак, враховуючи таку тривалу пасивність досудового розслідування, висновок про дотримання вимог всебічності, повноти і об?єктивності при дослідженні обставини кримінального провадження не може вважатися обґрунтованим.

Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2025 року, як на підставу для скасування ухвали ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 січня 2023 року та ухвали ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28 листопада 2023 року про закриття кримінального провадження №0003059 від 08.09.2015 року на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, з поміж іншого послався на те, що відповідно до матеріалів провадження, у ході досудового розслідування проведено допит ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , останній указував, що особа, яка називалася на ім`я ОСОБА_15 , користувалася паспортом іншої особи, а саме ОСОБА_13 , проте таку особу, як ОСОБА_13 органи досудового розслідування не встановили й не допитали, підстав невиконання зазначених дій не вказано; у матеріалах справи містилася розписка про отримання грошових коштів, написана зазначеною у заяві про вчинення кримінального правопорушення особою, проте встановити, що її написав саме ОСОБА_6 за допомогою знань лише слідчого не представлялось можливим, оскільки для встановлення всіх обставин справи виникала необхідність у проведенні почеркознавчої експертизи, яку проведено не було.

Однак, після скасування ухвал Верховним Судом та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, прокурором проігноровані наведені вище порушення, а отже під час досудового розслідування не було здійснено всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка відображена в постановах від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061 км 22), 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327 км 23), 22 червня 2023 року (справа № 552/5408/22, провадження № 51-1585 км 23), у провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а в разі її встановлення про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи. У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Відповідно до практики Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007 км 23), закриття кримінального провадження, де потерпілий наполягає на вчиненні кримінального правопорушення щодо нього конкретною особою, на яку в передбачений КПК України спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в контексті приписів статей 370, 412 КПК України.

Так, зі змісту клопотання прокурора видно, що останній не зазначив, які саме слідчі (розшукові) дії було проведено, а також не відтворив позиції потерпілого, який указував на конкретну особу, що шляхом обману заволоділа його грошовими коштами та не повернула їх.

Також, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, прийняту 01.12.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 264/4166/20 (провадження № 51-5722ск20),- де суд зазначив, що за змістом статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, умовами для закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.

Крім того, вивчаючи зміст клопотання, що вирішується за суттю, беручи до уваги особливості та обставини вчинення цього кримінального правопорушення, та постановляючи ухвалу, суд убачає, що воно є передчасним, не повно обґрунтованим, не містить всі необхідні відомості, які закон вважає за потрібне, а, отже, не у повній мірі відповідає вимогам чинного Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України.

На переконання суду, за таких обставин закриття кримінального провадження на підставі вимог підпункту 1-1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини 1 цієї статті, є порушенням порядку закриття кримінального провадження, що призведе до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у статті 2 кримінального процесуального кодифікованого закону України, оскільки правовим наслідком такої дії суду буде порушення прав потерпілого на справедливий суд.

Також, суд звертає увагу на те, що у будь-якому випадку та незважаючи на час редакції норми кримінального права, визначеної кримінальним кодифікованим законом у його статті 190 як шахрайство, важливим питання постає розмір шкоди, завданої цим кримінальним правопорушенням.

Як встановлено у підготовчому судовому засіданні підставою звернення прокурора із клопотанням, що розглядається судом, є закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Здебільшого строк давності це передбачений статтею 49 Кримінального кодексу України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Тобто вказані строки обмежують повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення.

Ці строки диференційовані залежно від категорії вчиненого кримінального правопорушення, тобто його тяжкості.

Відповідно до приписів частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Класифікація кримінальних правопорушень наведена у статті 12 вказаного вище кодифікованого акту України.

Так, як убачається з положень частин 1 і 3 цієї статті кримінальними правопорушеннями є кримінальні проступки і злочини , які у свою чергу по ступеню тяжкості поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

При цьому згідно з правилом, викладеним у частинах 2, 4 6 статті 12 кримінального кодифікованого закону України: а) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі; б) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років; в) тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років; г) та особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин (частина 7 статті 12 Кримінального кодексу України).

Таким чином, від розмиру завданої кримінальним правопорушенням шкоди залежить кваліфікація дій винної особи, віднесення вчиненого нею до категорії кримінального правопорушення за тяжкістю, тобто або до проступку, або до нетяжкого, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, й, як наслідок, строк, впродовж якого вона може бути піддана кримінальному покаранню.

Однак, беззаперечно встановити у підготовчому провадженні, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003059 від 08.09.2015 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України, про те, що вчинене слід віднести до категорії нетяжких злочинів неможливо, адже в ході досудового розслідування не встановлений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вказане підтверджується тим, що на стадії досудового розслідування потерпілий звертався до слідчого з клопотаннями про перекваліфікацію злочину на ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки розмір завданої шкоди становив 66 000 дол. США, однак таке клопотання було проігнороване слідчим.

Відтак, незважаючи на те, що з часу вчинення кримінального правопорушення й до дня прийняття судового рішення, що ухвалюється, минуло більше п`яти років, провадження у справі не зупинялось, строки давності, у відповідності до частини 2 статті 49 Кримінального кодексу України, не переривалися, жодну особу не повідомлено про підозру, натомість визначитись із строком спливу давності притягнення до кримінальної відповідальності не являється за можливе через неможливість визначитись із правовою кваліфікацію вчиненого.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі Євген Петренко проти України (заява N 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 …для того, щоб розслідування могло вважатися ефективним, воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.

Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини Юрій Іларіонович Щокін проти України від 03.10.2013 року, заява N 4299/03 …державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах Начова та інші проти Болгарії (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та Рамсахай та інші проти Нідерландів (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Враховуючи дані обставини, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування не було вжито належних заходів для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, а тому, за таких обставин досудове розслідування не може вважатися повним, всебічним та об`єктивним, а закриття провадження буде суперечити зазначеним завданням та засадам кримінального провадження.

Крім того, суд наголошує, що орган досудового розслідування після проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування наділений повноваженнями закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України у разі, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення чи на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Суд вважає, що закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, при наявності інших підстав для закриття кримінального провадження порушує принцип верховенства права, відповідно до якого, ніхто не може бути покараним державою, крім як за порушення закону, і що ніхто не може бути засудженим за порушення закону іншим чином, ніж у порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв"язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не підлягає задоволенню, а матеріали кримінального провадження №0003059 від 08.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України слід повернути для подальшого проведення досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 9, 25, 38, 284, 371-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003059 від 08.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0003059 від 08.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, повернути прокурору Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 для подальшого проведення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 19 листопада 2025 року о 16.00год. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Львова (м. Львів, вул. Січових Стрільців, 12).

Суддя ОСОБА_1