Справа № 571/2152/25
Провадження №1-кп/571/212/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року селище Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2025 року за №0000089 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, солдата, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.240-1 КК України,

встановив:

07 листопада 2022 року на виконання указу Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року ОСОБА_4 призваний на військову службу за мобілізацією на особливий період до лав Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28 січня 2023 року №28 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення, вважається таким, що посаду старшого водія-гранатометника відділення підвозу боєприпасів 2-го мінометного взводу 2-ї мінометної батареї 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен громадянин зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та Законів України, виконувати свої службові обов`язки, що визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, сумлінно вивчати військову справу, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно, бути дисциплінованим, пильним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно п. 1 до Додатку №1 "Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України", затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07 червня 1992 року №2471-701 "Про право власності на окремі види майна", боєприпаси (крім боєприпасів до мисливської, спортивної зброї) не можуть перебувати у власності громадян.

Разом із тим, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, обіймаючи посаду старшого водія-гранатометника відділення підвозу боєприпасів 2-го мінометного взводу 2-ї мінометної батареї 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, не маючи відповідного передбаченого Законом дозволу (ліцензії) на придбання і зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, діючи із прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак, не пізніше 04 січня 2024 року, перебуваючи поблизу міста Авдіївка, Донецької області, в районах проведення активних бойових дій, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого, бойові припаси а саме: 376 (триста сімдесят шість) боєприпасів вогнепальної стрілецької зброї - проміжні бойові патрони калібру 5,45x39 мм з кулями із сталевим осердям (7Н6 7Н6М) зразка 1974 року, 33 (тридцять три) боєприпаси до вогнепальної стрілецької зброї - проміжні бойові патрони калібру 5,45x39 мм з кулями із кулями із збільшеною пробивною здатністю (7Н10 7Н10М) зразка 1992 року, 25 (двадцять п`ять) боєприпасів до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - бойові пістолетні патрони калібру 9x18 мм із кулями зі сталевим осердям (57-Н-181С) зразка 1951 року, 6 (шість) оборонних осколкових гранат Ф-1, 6 (шість) корпусів наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та 7 (сім) запалів УЗРГМ (УЗРГМ-2); вибухові речовини, пластичну вибухову речовину (промислового виготовлення) на основі органічної нітросполуки гексоген загальною масою - 273 грама, 2 (дві) імітаційні шашки ШИРАС-М, 6 (шість) додаткових зарядів для мінометних мін калібру 60 мм, 1 (один) корпус 30-мм осколкової гранати гранатометного пострілу ВОГ-17 (ВОГ-17М); вибухові пристрої: 2 (дві) запалювальні трубки ЗТП-150 та 1 (одну) запалювальну трубку ЗТП-50, які для поставлення на облік у військову частину не здав, у правоохоронні органи не повідомив, а навпаки приніс за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де почав їх незаконно зберігати.

Однак, 08 квітня 2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками правоохоронних органів виявлено та вилучено бойові припаси, а саме: 376 (триста сімдесят шість) боєприпасів вогнепальної стрілецької зброї - проміжні бойові патрони калібру 5,45x39 мм з кулями із сталевим осердям (7Н6 7Н6М) зразка 1974 року, 33 (тридцять три) боєприпаси до вогнепальної стрілецької зброї - проміжні бойові патрони калібру 5,45x39 мм з кулями із кулями із збільшеною пробивною здатністю (7Н10 7Н10М) зразка 1992 року, 25 (двадцять п`ять) боєприпасів до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - бойові пістолетні патрони калібру 9x18 мм із кулями зі сталевим осердям (57- Н-181С) зразка 1951 року, 6 (шість) оборонних осколкових гранат Ф-1, 6 (шість) корпусів наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та 7 (сім) запалів УЗРГМ (УЗРГМ-2); вибухові речовини: пластичну вибухову речовину (промислового виготовлення) на основі органічної нітросполуки - гексоген загальною масою - 273 грама, 2 (дві) імітаційні шашки ШИРАС-М, 6 (шість) додаткових зарядів для мінометних мін калібру 60 мм, 1 (один) корпус 30-мм осколкової гранати гранатометного пострілу ВОГ-17 (ВОГ-17М); вибухові пристрої: 2 (дві) запалювальні трубки ЗТП-150 та 1 (одну) запалювальну трубку ЗТП-50, які ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав, без передбаченого законом дозволу.

Органом досудового розслідування вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Разом із тим, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, обіймаючи посаду старшого водія - гранатометника відділення підвозу боєприпасів 2-го мінометного взводу 2-ї мінометної батареї 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , діючи у порушення ст.ст. 1, 11, 12 Закону України "Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними", у невстановлений досудовим розслідування час, однак, не пізніше 08 квітня 2025 року, перебуваючи у лісовому масиві поблизу лісового масиву, що на межі з Олевським районом Житомирської області (точне місце не встановлено) незаконно придбав шляхом привласнення знайденого каміння бурштину-сирцю загальною масою - 1, 28197 кілограма та за відсутності документів, що підтверджують законність його походження приніс за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де почав його незаконно зберігати.

Однак, 08 квітня 2025 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками правоохоронних органів виявлено та вилучено бурштин в сировині, загальною масою - 1, 28197 кілограми вартістю - 2 114 гривень 84 копійки, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», «Переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №827 від 12 грудня 1994 року відноситься до дорогоцінного каміння органогенного творення та є корисною копалиною загальнодержавного значення та які ОСОБА_4 придбав та зберігав за відсутності відповідних документів, що підтверджують законність його походження.

Органом досудового розслідування вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 240-1 КК України, як придбання та зберігання бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини, викладені в обвинувальому акті. Додатково пояснив, що шкодує про вчинене, зробив для себе належні висновки та обіцяв, що більше такого не повториться.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 240-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки по ч. 1 ст. 240-1 КК України та 4 роки позбавлення волі по ч. 1 ст. 263 КК України з призначенням остаточного покарання по даних статтях на підставі ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Також просив до речових доказів, а саме бурштину, відповідно ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, застосувати спеціальну конфіскацію.

Отже, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 ..

Судом зроблено висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому кваліфікація його дій за ч.1ст.240-1 КК України, як придбання та зберігання бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами та за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 240-1 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікуються, як нетяжкий злочин та передбачене ч. 1 ст. 263 КК України - як тяжкий злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період 07 листопада 2022 відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" у військовій частині НОМЕР_1 оперативного - тактичного з`єднання 1-го корпусу Національної гвардії України «Азов» (том 4 а.с.178), посередньо характеризується по місцю служби та по місцю проживання (том 2 а.с. 115, 130), на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває (том 2 а.с. 124), раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (том 2 а.с. 125), повністю визнав свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях; а також обставини, які пом`якшують покарання, якими, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При цьому, обставин, які обтяжують покарання, що передбачені ст.67 КК України, суд визнає вчинення з використанням умов воєнного стану.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У п. 4 вказаної постанови №7, Верховний Суд України зазначив, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Разом з тим, наведений у ч. 1 ст. 67 КК перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею.

Відповідно до п. 1 постанови №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети: кари, виправлення винної особи і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти росії" від 09.06.2005, "Фрізен проти росії" від 24.03.2005, "Ісмайлова проти росії" від 29.11.2007).

Тобто, суд має призначити покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання з урахуванням справедливості відносно конкретної особи, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 50 КК України).

Таким чином, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, надав показання, як в ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні щодо обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали, тому вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статтей інкримінованих за вказані кримінальні правопорушення та з урахуванням ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом з тим, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання у виді позбавлення волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 ..

Майнової шкоди кримінальним правопорушення не заподіяно.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Питання про речові докази та розподіл процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Враховуючи, що санкція інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 240-1 КК України - передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, суд вважає за необхідне відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати до обвинуваченого заходи кримінально-правового характеру у вигляді спеціальної конфіскації, яка полягає у конфіскації у обвинуваченого у власність держави каміння бурштину.

Крім цього, суд, вважає за необхідне зняти арешт з речових доказів по справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 09 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області накладено арешт на корпус гранати Ф-1 - 6 од., корпус гранати РГД-5 - 6 од., запал типу УЗРГМ - 13 од., корпус гранатометного пострілу ВОГ-17 без підривача - 1 од., запальна трубка типу ЗТП-150 - 2 од., запальна трубка типу ЗТП-50 - 1 од., пластична вибухова речовина типу ПВР-4 - 2 од. (вагою -0,066, 0,208 кг, електросірник - 3 од., накольний механізм НМ-71 - 1 од., метальний пороховий заряд - 6 од. (вагою 30г), імітаційна шашка типу ШИРАС - 2 од., вибуховий пакет - 2 од., ручна димова граната типу РДГ-55ч - 1 од., ручна димова граната типу РДГ-2 - 1 од., димова шашка типу П-18 - 1 од., 140 патронів калібру 5.45 мм, 25 патронів калібру 9 мм, 270 патронів калібру 5,45 мм (9 упаковок по 30 шт.), бурштин-сирець вагою близько 1,3 кг.

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на зазначене майно, оскільки зняття вказаного обтяження не перешкоджає виконанню судового рішення в майбутньому.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 174, 349, 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 240-1, ч. 1 ст. 263 КК України, призначивши покарання:

за ч. 1 ст. 240-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 240-1, ч. 1 ст. 263 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснювати командиром військової частини № НОМЕР_1 НГУ.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати, що в сукупності становить 213936 грн. (двісті тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість гривень).

Скасувати арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Рокитнівського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2025 року.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України в порядку спеціальної конфіскації конфіскувати у власність держави: каміння бурштину загальною вагою 1,28197 г., яке упаковано в спецпакет Експертна служба МВС України №3115959 та передане на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області.

Речові докази:

- корпус гранати Ф-1 - 6 од., корпус гранати РГД-5 - 6 од., запал типу УЗРГМ - 13 од., корпус гранатометного пострілу ВОГ-17 без підривача - 1 од., запальна трубка типу ЗТП-150 - 2 од., запальна трубка типу ЗТП-50 - 1 од., пластична вибухова речовина типу ПВР-4 - 2 од. (вагою -0,066, 0,208 кг, електросірник - 3 од., накольний механізм НМ-71 - 1 од., метальний пороховий заряд - 6 од. (вагою 30г), імітаційна шашка типу ШИРАС - 2 од., вибуховий пакет - 2 од., ручна димова граната типу РДГ-55ч - 1 од., ручна димова граната типу РДГ-2 - 1 од., димова шашка типу П-18 - 1 од., 140 патронів калібру 5.45 мм, 25 патронів калібру 9 мм, 270 патронів калібру 5,45 мм (9 упаковок по 30 шт.), які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рокитнівський районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1