Провадження №11-сс/801/940/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: Волошин
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2025, якою змінено запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000158 , внесеного до ЄРДР 04.10.2023, за ознаками за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2025 підозрюваному ОСОБА_7 було змінено запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що під час ознайомлення з матеріалами клопотання захисника були встановлені обставини, які свідчать про наявність у підозрюваного тяжких та хронічних захворювань, що унеможливлюють його подальше перебування під вартою. Із наданих медичних документів амбулаторної карти (Форма 025/о) та медичної карти стаціонарного хворого (Форма 003/о), виданих ДУ «ЦОЗ ДКВС України у Вінницькій області», убачається, що ОСОБА_7 під час перебування під вартою постійно скаржився на своє самопочуття: головний біль, слабкість, задишку, біль у ділянці серця, запаморочення та інші симптоми, які свідчать про суттєве погіршення стану здоров`я. Медичні документи містять підтверджені діагнози стенокардію напруження, хронічну ішемічну хворобу серця, перенесене гостре порушення мозкового кровообігу, гіпертонічну хворобу II стадії з ускладненнями. Крім того, слідчим суддею було враховано, що органом досудового розслідування вже зібрано всі матеріали, необхідні для складання обвинувального акта, а тому відпали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України можливість знищення, приховування чи спотворення речей і документів, які мають істотне значення для кримінального провадження. Також, слідчим суддею були враховані відомості, які характеризують особу. За таких обставин суд дійшов переконання про необхідність негайного звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2025, прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, якою змінено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2025 про зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та без належної оцінки фактичних обставин кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що слідчим суддею не враховано характер та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 . Підозра стосується кількох епізодів злочинної діяльності, у тому числі завдання ТОВ «Козятин-млин» матеріальної шкоди на загальну суму понад 12,6 млн грн, що підтверджується висновками судових товарознавчих та економічних експертиз. Окрім цього, своїми умисними діями підозрюваний спричинив підприємству додаткову матеріальну шкоду у розмірі 98 752,71 грн, що також не враховано судом.

Прокурор вказує, що ОСОБА_7 , використовуючи службове становище, неодноразово вчиняв дії з розпорядження майном товариства всупереч інтересам служби, а також діяв у змові з іншими особами, що свідчить про високий рівень ризиків незаконного впливу на свідків, експертів та інших учасників кримінального провадження у разі перебування на волі. Слідчий суддя необґрунтовано дійшов висновку, що такі ризики відсутні або зменшилися.

Окрім цього, прокурор наголошує, що після повідомлення про підозру 10.06.2025 ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування, не з`являвся за викликами, змінив місце перебування без повідомлення, у зв`язку з чим 24.06.2025 був оголошений у державний розшук. Лише 10.09.2025 він був фактично виявлений у житлі своєї доньки під час проведення обшуку у домоволодінні останньої. Ці обставини, на думку прокурора, свідчать про наявність реального ризику його ухилення від суду та слідства.

Також прокурор зазначає, що на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний не мав постійного місця роботи, доходів чи інших факторів, які могли б забезпечити його належну процесуальну поведінку при застосуванні більш м`якого заходу. На переконання прокурора, слідчий суддя не навів достатніх підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Не враховано також і те, що завдана підприємству матеріальна шкода в особливо великому розмірі до теперішнього часу підозрюваним не відшкодована. Натомість слідчий суддя поклав в основу рішення медичні документи, надані захистом, які не містять висновків про неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою.

Прокурор наголошує, що суд першої інстанції безпідставно визнав достатніми підстави для зміни запобіжного заходу, хоча ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишилися актуальними. Обставини кримінального провадження та поведінка підозрюваного свідчать про неможливість забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у разі перебування під домашнім арештом.

У зв`язку з цим прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нове рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовільнити та скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2025, позиції захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2025 не відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного обвинуваченого та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Вінницькій області під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 від 04.10.2023, були встановлені наступні обставини.

Зокрема, що ОСОБА_7 , відповідно до протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Козятин-млин» (далі ТОВ «Козятин-млин», товариство, підприємство) № 13 від 01.03.2019 призначений на посаду директора. Згідно із наказом директора підприємства від 04.03.2019 за № 1-К ОСОБА_7 з 05.03.2019 вступив на посаду директора ТОВ «Козятин-млин» (, юридична адреса: м. Вінниця, вул. Замостянська, 35; фактична адреса: Вінницька область, м. Козятин, вул. О. Довженка, 1).

Відповідно до Статуту товариства, затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «Козятин-млин» (протокол від 14.01.2022 року), органами управління підприємства є загальні збори учасників та директор.

Директор товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції директора належить вирішення всіх питань, пов?язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства. Директор товариства може діяти від імені товариства без довіреності. Директор представляє інтереси товариства у відносинах зі всіма вітчизняними і іноземними юридичними особами та громадянами, розпоряджається майном товариства, крім випадків віднесених до компетенції загальних зборів учасників, укладає договори, в тому числі і трудові, видає доручення, відкриває в банках поточні та інші рахунки, користується правом розпорядження коштами, видає накази і дає вказівки, обов?язкові для всіх робітників товариства. Директор товариства повинен діяти добросовісно і розумно в інтересах товариства. Директор товариства несе відповідальність перед товариством за збитки, заподіяні товариству його винними діями або бездіяльністю. Головний бухгалтер та керівники підрозділів призначаються на посаду і звільняються з посади директором.

Таким чином, ОСОБА_7 обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарський функцій, тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України був службовою особою.

ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, здійснив розтрату товарно-матеріальних цінностей ТОВ «Козятин-млин» за наступних обставин.

У березні 2019 року, точної дати слідством не встановлено, у директора підприємства ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на незаконне витрачання майна ТОВ «Козятин-млин», шляхом зловживання службовим становищем.

Так, ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, порушуючи службові повноваження та використовуючи свої організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції директора, всупереч інтересам служби, шляхом незабезпечення належного ведення бухгалтерського обліку та обліку товарно-матеріальних цінностей, у період часу з 05.03.2019 по 29.09.2023, за невстановлених слідством обставин, передав іншим особам борошно першого ґатунку, борошно вищого ґатунку, висівки пшеничні, відходи кормові пшеничні, чим спричинив ТОВ «Козятин-млин» матеріальної шкоди в особливо великих розмірах, яка згідно висновку судово-економічної експертизи № 743/24-21 від 05.05.2025 становить 12 498 452,99 грн.

10 червня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто розтрати чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах.

Дослідивши матеріали поданого клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2025 є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а наведені в ній мотиви не узгоджуються з установленими обставинами та не підтверджують можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів зазначає, що при обранні та, у подальшому, застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен об`єктивно, повно та всебічно оцінювати наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Це включає перевірку того, чи підтверджуються матеріалами провадження передбачені ст. 177 КПК України ризики, що можуть виправдовувати застосування найсуворішого запобіжного заходу, а також оцінку їх реальності, обґрунтованості та ступеня інтенсивності з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного та стадії досудового розслідування.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що на цій стадії кримінального провадження суд не вирішує питання про доведеність вини особи у вчиненні інкримінованого діяння та не оцінює зібрані докази з точки зору їх достатності для постановлення обвинувального вироку. Завдання слідчого судді полягає у перевірці достатності та узгодженості доказів, поданих стороною обвинувачення, для обґрунтування підозри в розумінні вимог ст. 183 КПК України, а також у визначенні наявності чи відсутності реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть перешкоджати належному здійсненню кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Підозра ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються обґрунтовується наступними доказами: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000158 від 04.10.2023; повідомлення про підозру від 10.06.2025; постанови слідчого про оголошення підозрюваного в розшук від 24.06.2025; ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2025 по справі №127/19846/25; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину на виконання ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 10.09.2025; протоколу обшуку від 10.09.2025; висновку експерта №743/24-21 від 05.05.2025; протоколу допиту потерпілого; протоколів допитів свідків; інших матеріалів досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2025 до підозрюваного ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром заставою.

Дана ухвала була перевірена Вінницьким апеляційним судом та ухвалою від 18.09.2025 була залишена без змін.

Надалі, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2025 підозрюваному ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27.11.2025.

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що слідчий суддя не надав належної оцінки характеру та ступеню тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, а також обставинам, які свідчать про наявність визначених законом ризиків.

Як вбачається із матеріалів вище, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а встановлений розмір завданих збитків у сумі понад 12,6 млн грн, а також додатково встановлені збитки у розмірі 98 752,71 грн, свідчать про особливо великий масштаб заволодіння майном, вчиненого шляхом зловживання службовим становищем.

За санкцією ч. 5 ст. 191 КК України особі загрожує покарання від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що відповідно до ст. 178 КПК України є самостійним чинником, який посилює ризик ухилення від органів слідства і суду та перешкоджає можливості забезпечення належної процесуальної поведінки шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Колегія суддів також враховує, що після повідомлення про підозру 10.06.2025 ОСОБА_7 не з`являвся за викликами органів досудового розслідування, залишив місце проживання, не повідомив про зміну адреси, у зв`язку з чим 24.06.2025 був оголошений у державний розшук і виявлений лише 10.09.2025 у помешканні своєї доньки під час проведення обшуку.

Ці факти підтверджують реальність, а не формальність ризику ухилення від слідства та суду, а тому спростовують висновок слідчого судді про його нібито зменшення.

Крім того, слідчим суддею не оцінено належним чином встановлені обставини щодо тривалої службової діяльності ОСОБА_7 на посаді директора ТОВ «Козятин-млин», що передбачала здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у межах яких він мав безпосередній вплив на працівників підприємства, багато з яких є свідками у провадженні.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

З огляду на службові зв`язки підозрюваного, а також характер учинених дій створюють реальну можливість незаконного впливу на свідків, спеціалістів та інших осіб, що прямо охоплюється змістом ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Існування даних ризиків спростовує можливість забезпечення мети запобіжного заходу шляхом застосування домашнього арешту. При цьому той факт, що значна матеріальна шкода підприємству не відшкодована, а підозрюваний не має ані постійного джерела доходів, ані стабільного місця роботи, лише підсилює ризики переховування та перешкоджання кримінальному провадженню.

Посилання слідчого судді на медичні документи не можуть бути визнані достатніми та переконливими, оскільки такі документи не містять висновків про неможливість утримання ОСОБА_7 у слідчому ізоляторі. Крім того, в установі виконання покарань функціонує медична частина, укомплектована фаховим медичним персоналом, який у разі необхідності має реальну можливість і обов`язок забезпечити підозрюваному кваліфіковану та своєчасну медичну допомогу. Тому стан здоров`я ОСОБА_7 не є перешкодою для подальшого утримання його під вартою та не може розцінюватися як підстава для застосування більш м`якого запобіжного заходу. А тому, викладені у довідках відомості не спростовують встановлених ризиків та не можуть бути поставлені вище за інтереси кримінального провадження та забезпечення його належного ходу.

Фактично слідчий суддя змінив запобіжний захід без установлення будь-яких нових або істотних обставин, які могли б свідчити про зменшення чи усунення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Жодних даних, що підтверджують зміну поведінки підозрюваного, стабілізацію його процесуальної дисципліни, відсутність впливу на свідків або зменшення ймовірності ухилення від суду, часткове або повне відшкодування завданих збитків суд першої інстанції не встановив і в ухвалі не навів. Натомість матеріали провадження свідчать про протилежне: ОСОБА_7 тривалий час переховувався, не з`являвся за викликами, змінював місце перебування без повідомлення слідчого, був оголошений у розшук, матеріальну шкоду ні частково, ані в повному розмірі не відшкодував, що підтверджує актуальність та реальний характер зазначених ризиків. За таких умов висновок слідчого судді про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ґрунтується не на об`єктивних фактах, а на припущеннях, які не підкріплені жодним доказом.

Такий підхід суперечить вимогам ст. 194 КПК України, відповідно до яких суд, ухвалюючи рішення щодо застосування запобіжного заходу, зобов`язаний навести чіткі, переконливі та достатні мотиви, що свідчать про те, що застосування більш суворого заходу є надмірним та не відповідає меті кримінального провадження. Ухвала слідчого судді таких мотивів не містить, не обґрунтовує, чому тримання під вартою перестало бути необхідним, а ризики актуальними, що свідчить про її невідповідність вимогам закону.

Таким чином, у сукупності встановлені фактичні дані свідчать про те, що ризики не зменшилися, а навпаки залишаються актуальними та підтвердженими матеріалами провадження. За таких умов зміна запобіжного заходу на домашній арешт є передчасною, необґрунтованою та такою, що суперечить загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 задовільнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.11.2025, якою змінено запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_7 скасувати.

У клопотанні ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2