Провадження №11-кп/824/2323/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2024 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 27 липня 2024 року, близько 17:30 год, ОСОБА_10 , перебуваючи на кладовищі в АДРЕСА_1 , тобто знаходячись у громадському місці, маючи при собі предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а саме кухонну сокиру, грубо порушуючи громадський порядок, із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виразилися в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, побачив потерпілу ОСОБА_9 , та застосовуючи предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, а саме кухонну сокиру, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 ззаду та наніс останній не менше чотирьох ударів сокирою в область голови та тіла потерпілої, чим спричинив тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку.

Згідно з висновком експерта № 184/Д від 26 серпня 2024 року у потерпілої ОСОБА_9 мались 4 різані рани потилиці, лівого плеча, ліктя, передпліччя. Описані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для загоєння ран необхідний термін більше 6, але менше 21 дня.

Таким чином, ОСОБА_10 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2024 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з одночасним застосуванням примусових заходів медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 20, 94 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, до набрання цим вироком законної сили залишено без зміни.

Початок відбування строку покарання обвинуваченому ОСОБА_10 рахувати з 28 липня 2024 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Вирішено питання речових доказів та арешту майна.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2024 року змінити призначивши останньому мінімально можливе покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст. 75 КК України із мінімально можливим іспитовим строком.

В обґрунтуванням апеляційної скарги, апелянт зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаявся, потребує лікування, жалкує про вчинене, вибачився перед потерпілою.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження,

пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження,

пояснення потерпілої ОСОБА_9 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, та викладені у вироку.

Дії ОСОБА_10 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України вірно та апелянтом в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_10 , врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, врахував дані про особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, зі слів обвинуваченого розлучений та має малолітню дитину, яка проживає з матір`ю, працює не офіційно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується негативно, шкоду завдану кримінальним правопорушенням не відшкодував.

Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 за вчинене вибачився, згідно з довідкою КНП «Вишнівська міська лікарня» від 07.08.2024 перебуває на обліку у лікаря-психіатра та відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 312 від 07.08.2024 ОСОБА_10 страждав під час скоєння інкримінованих йому дій на шизотиповий розлад (F 21за МКХ-10), не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час страждає на шизотиповий розлад (F 21 за МКХ-10), на даний час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_10 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Також, суд першої інстанції врахував відсутність обставини, які обтяжують його покарання, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є психічний стан обвинуваченого.

Крім того, під час апеляційного розгляду колегією суддів було частково задоволено клопотання сторони захисту про дослідження характеризуючих особу даних, зокрема, медичних документів, що стосуються стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 .

Врахувавши всі обставин кримінального провадження, особу ОСОБА_10 , суд першої інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_10 покарання за 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яке наближене до мінімальної межі, у вигляді 4 років позбавлення волі з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не виправдовують поведінки обвинуваченого та не впливають на можливість звільнення ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення злочинів.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2024 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4