УХВАЛА

"13" жовтня 2025 р. с-ще Тиврів 145/1467/25

1-кп/145/167/2025

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с-ща Тиврів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000073 від 29.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шершні Тиврівського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, станочника деревообробних верстатів, раніше судимого,

ВСТАНОВИВ:

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000073 від 29.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України та клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 13.10.2025 призначено підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Обвинувальний акт затверджений прокурором i містить відомості, визначені у ч. 2 ст. 291 КПК України.

До обвинувального акту додані документи, передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України.

Під час підготовчого судового засідання не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини 3 статті 314 КПК України.

Крім того, прокурор просить продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 днів, так як встановлений йому строк тримання під вартою закінчується 15.10.2025.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи засудженим 23.05.2017 Могилів-Подільським міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 71 КК України та 16.03.2017 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 70 КК України за що судимість не знято та не погашено, за невстановлених досудовим слідством обставин, у невстановлений час, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно розуміючи, що посів і вирощування нарковмісних рослин (конопель) без передбаченого законом спеціального дозволу, заборонено чинним законодавством України, маючи прямий умисел, направлений на незаконне вирощування рослин конопель, всупереч Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" та Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними", діючи з наміром, направленим на незаконний посів та вирощування конопель для особистого вживання, умисно посадив за вищевказаною адресою у заздалегідь підготовлені ємності господарських приміщень та на присадибній ділянці насіння коноплі, які в подальшому періодично вирощував, поливав та просапував, маючи мету доведення зазначених рослин до стадії дозрівання і придатності їх в майбутньому для особистого вживання як наркотичний засіб, без мети збуту. В результаті вказаного посіву та вирощування на присадибній ділянці та у заздалегідь підготовлених ємностях господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , згодом виросли 16 рослин роду Коноплі.

29.07.2025 сектором дізнання ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, в період часу з 23:20 год по 00:02 год 30.07.2025 проведено огляд домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , де в присутності понятих, на присадибній ділянці та у господарських приміщеннях у відведених ємностях вказаного домоволодіння виявлено та вилучено 16 рослин роду Коноплі.

Крім того, ОСОБА_4 , вчинив умисний злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах, за невстановлених досудовим слідством обставин, у невстановленому місці та невстановлений час, діючи умисно, всупереч Законам України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори" та "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів та психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними", незаконно придбав речовину рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним, обіг якого заборонено - маковою соломою, масою (у перерахунку на висушену речовину) 604 г, яку поклав на зберігання, з метою подальшого вживання без мети збуту у великих розмірах у приміщення домоволодіння за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого вживання без мети збуту, тим самим, незаконно придбав та зберігав вказаний наркотичний засіб для власних потреб без мети збуту у великих розмірах.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах та кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, тобто незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, особою, яка була засуджена за цією статтею чи яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 309 КК України.

15.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України.

17.09.2025 ОСОБА_4 ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області обрано міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що 07.08.2025 був скасований Вінницьким апеляційним судом та ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 15.10.2025 з одночасним визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб .

Однак, ризики які встановлені слідчим суддею під час досудового розслідування, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не змінились та продовжують існувати, а саме: ОСОБА_4 не має офіційного та стабільного джерела доходів і у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, вчинив рецидив злочинів під час перебування під адміністративним наглядом, у період непогашеної судимості, а тому він може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання, при цьому усвідомлюючи загрозу застосування реальної міри покарання у разі визнання його винним судом, може здійснити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України; за відсутності жодного контролю ОСОБА_4 вільно пересуваючись, може незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 з якою останній знайомий, з метою спонукання шляхом погроз, вмовляння до дачі неправдивих показань або відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування та його результати, оскільки у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 уже визнавався винним 17.09.2025 Тиврівським районним судом Вінницької області, у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_6 , що є ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України; може продовжити вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що ОСОБА_4 ніде офіційно не працює, не має постійного місця проживання, а також вчинив два епізоди кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, перебуваючи під адміністративним наглядом, після засудження та відбування покарання в місцях позбавлення волі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.307, 309 КК України, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

За даних обставин прокурор просить продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою строком ще на 60 днів, із можливістю внесення застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав з підстав, викладених у ньому, та просить його задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечують щодо задоволення клопотання прокурора. Так, пояснили, що обвинувачений не переховувався від слідства та суду, з`являвся на усі виклики, має постійне місце проживання, мешкає разом із співмешканкою, має на утримання одну малолітню дитину, офіційно працевлаштований. Просили обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час підготовчого судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

У той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, суд під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість підозрюваного (обвинуваченого) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, продовжити свою злочинну діяльність, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також особу підозрюваного (обвинуваченого).

Установлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, та у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.310 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Станом на теперішній час, ризики, які стали підставою обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на досудовому слідстві не змінились та не зменшились. Обвинувачений з огляду на суворість покарання, яке йому може бути призначено за вироком суду у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а саме двох епізодів кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, а також відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, свідчать про те, що він може переховуватись від суду.

Суд вважає, що суворість покарання сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду у співставленні до особи обвинуваченого та інших обставин справи (ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом усного допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Разом з цим, станом на теперішній час розгляд кримінального провадження судом тільки розпочинається, отож достатня вірогідність того, що ОСОБА_4 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні зі свідками, з якими є знайомим, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі та може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню (ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Обставини викладені в обвинувальному акті щодо вчинення ОСОБА_4 вчинив два епізоди кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, перебуваючи під адміністративним наглядом, після засудження та відбування покарання в місцях позбавлення волі за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, передбачених ст.307, 309 КК України, свідчать, що особа не робить належних висновків та може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення (ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При вирішенні даного клопотання відповідно до приписів ст. 178 КПК України, суд враховує дані, що характеризують обвинуваченого як особу.

Також судом установлено що ОСОБА_4 неодружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, проживає зі співмешканкою, яка є свідком кримінального провадження та щодо якої останній вчиняв домашнє насильство, що не може бути свідченням наявності у нього стійких соціальних зв`язків та факторів стримуючого характеру, які на нього могли б впливати та запобігати вчиненню протиправних дій у подальшому.

Суд враховує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого суд вважає, що наразі, такі підстави відсутні, отож з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, стадії судового провадження, незважаючи на існування презумпції невинуватості, суд зазначає, що інший більш м`який запобіжний захід не спроможний запобігти вказаним вище ризикам, існування яких доведено та забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

За таких обставин, суд вважає, що клопотання слід задовольнити.

Відповідності до ст. 183, 194 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні за наявності певних обставин.

Суд вважає за необхідне залишити визначений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07.10.2024 (справа №145/1073/25) розмір застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього, з покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, даних про його особу, ризиків доведених у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 197, 199, 331, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Завершити підготовку справи до судового розгляду.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000073 від 29.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309 КК України, у відкритому судовому засіданні на 13:30 год 22 жовтня 2025 року, в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області в с-щі Тиврів.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.

У судове засідання викликати учасників судового розгляду.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задоволити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити на строк 60 діб, тобто до 11 грудня 2025 року включно.

Розмір застави в сумі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок визначений ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року (справа №145/1073/25) залишити без змін.

У разі внесення застави підозрюваним чи іншим заставодавцем відповідно до ч. 5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- не покидати межі Вінницького району Вінницької області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин інкримінованих кримінальних правопорушень;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків до 11 грудня 2025 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обвинуваченим покладених на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

У решті ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити для виконання до ДУ «Вінницької установи виконання покарань (№1)», вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Суддя ОСОБА_1