Справа №522/1845/25
Провадження №1-кп/522/1472/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(на підставі угоди)

10 жовтня 2025 року Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0001496 від 26.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Богуслав Обухівського району Київської області, громадянина України, освіта вища, інженера комп`ютерних систем ПРАТ «Оператор ГТС України», одруженого, має на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб спільно із ОСОБА2 та головою Громадської організації «Легіон Свої» ОСОБА 1, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 1, 12 Закону України «Про гуманітарну допомогу», абз. 1 п. 1, абз. 3 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №174 від 01.03.2022 «Деякі питання пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану», 02.07.2024 приблизно о 13 годині 30 хвилин, з метою отримання незаконного прибутку, перебуваючи біля будинку за адресою: м.Одеса, вул.Жуковського, буд.32, здійснив продаж транспортного засобу Volkswagen T-Roc 2019р. (д/н НОМЕР_1 ; він код WVGZZZA1ZKV040026), який є товаром (предметом) гуманітарної допомоги, що ввезений 25.09.2023 на територію України за декларацією про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою для потреб ГО «Легіон Свої» громадянці ОСОБА_6 за грошові кошти на загальну суму 15 000 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 02.07.2024 складало 609 619, 5 грн., що згідно з п.2 примітки до ст.201-2 КК України у триста п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та становить значний розмір.

За наведених обставин ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.201-2 КК України: продаж товарів(предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинений у значному розмірі, за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану.

Згідно угоди про визнання винуватості від 31.01.2025 року, укладеної між прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.472 КПК України, сторони кримінального провадження дійшли згоди про те, що обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Одночасно сторони угоди про визнання винуватості погодилися на призначення покарання за скоєний злочин, а саме із застосуванням ч.1 ст.69 ККУ у виді штрафу у розмірі 18230 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 309910 гривень на користь держави.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, визнав та зазначив що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні вказаної угоди.

Прокурор ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості від 31.01.2025, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 ..

Суд, перевіривши надані матеріали, заслухавши учасників судового розгляду, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином, яким шкода завдана лише державним інтересам.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.3 ст.201-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: продаж товарів(предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинений у значному розмірі, за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом.

Дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши у обвинуваченого чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчинені якого його обвинувачують, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників підготовчого судового засідання та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст.473 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_3 відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди є добровільним, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання не встановлені.

Судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 5 ст.12 КК України є тяжким злочином, особу ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та позитивно характеризується за місцем проживання

Крім того судом враховано наступне.

Положеннями статті 69 Кримінального кодексу України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях (зокрема, у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17, провадження № 51-8413км18). Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст.69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Відповідно до ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Крім того стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровим (несправедливим), а особа потребує поблажливого ставлення.

Через це суд вбачає можливість призначити покарання ОСОБА_3 відповідно до індивідуальних особливостей даного кримінального провадження.

Судом враховано, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, беззастережно визнав свою винуватість, взяв на себе зобов`язання щодо співпраці із правоохоронними органами по викриттю цього злочину, вчиненого також іншими особами та ступінь співучасті ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Зважаючи на всі зазначені вище обставини, ретельно проаналізувавши поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, приймаючи до уваги його щире каяття, відсутність тяжких наслідків від злочину, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, його молодий вік, зваживши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що всі вони значно пом`якшують покарання винного та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому покарання обвинуваченій слід призначити з застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.201-2 КК України.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1- 476 КПК України, 1-90 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 31.01.2025 року, укладену між прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_3 - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 ККУ у виді штрафу у розмірі 18230 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 309910 гривень на користь держави.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді застави скасувати.

Заставу у розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят ) гривень, сплаченої згідно квитанції № від 18.07.2024 року на рухунок Державної казначейської служби повернути засаводавцю ОСОБА_10 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 12271 ( дванадцять тисяч двісті сімдесят одна ) гривня 50 копійок.

Речові докази - вважати повернутими за належністю ОСОБА_3 ..

Скасувати арешт, накладений на нерухоме майно:

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судом також роз`яснено обвинуваченому наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України. Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: