ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2128/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 08 липня 2023 року за №0001357, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року, якою

ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 383, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 17 листопада 2025 року, без визначення розміру застави,-

ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст 189, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст 263 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 17 листопада 2025 року, без визначення розміру застави,-

ОСОБА_10 , обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 17 листопада 2025 року, без визначення розміру застави,-

ОСОБА_11 , обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 17 листопада 2025 року, без визначення розміру застави,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 08 липня 2023 року за №0001357, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 383, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 353, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування щодо обвинувачених ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в порядку, передбаченому ст.315 КПК України, було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 17 листопада 2025 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року, якою обвинуваченій ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, ухвалити нове рішення, яким визначити їй запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування посилається на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, зазначені прокурором в заявленому ним клопотанні щодо ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні є недоведеними.

Вказує, що ОСОБА_11 не має наміру переховуватись від суду та слідства, впливати на свідків, а перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченої ОСОБА_11 немає можливості.

Також, зазначає, що ОСОБА_11 раніше не судима, має соціальні зв`язки, мешкає разом із батьками, які мають низку хвороб та потребують постійного догляду. Водночас, сама обвинувачена має хронічні захворювання, які супроводжують її довгий період життя, лікування яких в умовах слідчого ізолятору не є можливим.

Захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, ухвалити нове рішення, яким змінити їм запобіжний захід на більш м`який, зокрема, домашній арешт, або встановити розмір застави.

В обґрунтування посилається на те, що клопотання про продовження застосування запобіжного заходу грунтується на припущеннях, оскільки не зазначено, які саме докази доводять існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Зазначає, що з огляду на ті обставини, що сторона обвинувачення вже завершила досудове розслідування у формі звернення до суду з обвинувальним актом, тобто, зібрала усі необхідні на її думку докази, у такому разі обвинувачені не в змозі щось створити чи спотворити.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисники в судовому засіданні просили їх апеляційні скарги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників на підтримку апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Мотиви суду

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. ЄСПЛ підкреслив, що саме на національні судові органи покладається обов`язок дотримання розумності строків досудового тримання під вартою та встановлення існування вказаного суспільного інтересу з одночасним врахуванням принципу презумпції невинуватості.

Відповідно до вимог ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як убачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 383, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Частина інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Виходячи із фактичних обставин пред`явлених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачень, їх специфіки, що стосується кримінальних правопорушень, зокрема, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти здоров`я населення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, не є безпідставними висновки суду першої інстанції, що заявлені ризики продовжують існувати. При цьому, існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання їм загрожує, вони можуть вдатися до втечі та переховуватися від суду.

В своїй ухвалі суддя обґрунтовано зазначив, що ризики, передбачені у п.1, п.2, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України до теперішнього часу не зменшилися. Тобто, судом враховані: особистість обвинувачених, обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованого злочину, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також превалювання суспільного інтересу над особистим (приватним) інтересом у даному кримінальному провадженні. Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом слушно зазначено, що запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

Моніторингова місія ООН з прав людини в Україні звертає увагу на те, що досудове тримання під вартою не повинно бути обов`язковим для всіх обвинувачених в конкретному злочині без урахування індивідуальних обставин.

Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Сулаоя проти Естонії), § 64) та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Ноймайстер проти Австрії).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.2015 року Європейський суд у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, прокурор повинен довести, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку сторони обвинувачення, з якою слушно погодився суд першої інстанції, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики щодо переховування обвинуваченого від суду та продовження злочинної діяльності.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. В рішеннях у справах «Маріянчук та інші проти України» ЄСПЛ зауважив, що безпідставне тримання під вартою є виправданим лише за умови наявності суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім цього, у рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року ЄСПЛ зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи. Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що підозрюваний, обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні. Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційних скарг захисників щодо відсутності ризиків, передбачених п.1, п.2, п.3, п.5 ч. 1 ст.177 КПК України, є непереконливими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що на даний час продовжують існувати та не зменшилися певні ризики, передбачені п.1, п.2, п.3, п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачені обвинувачуються, зокрема, у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, та у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу з огляду на це у сукупності з даними про їх особи та іншими обставинами кримінального провадження, можуть переховуватись від суду, ухилитись від виконання своїх процесуальних обов`язків. Ці обставини можуть спровокувати останніх на вчинення інших кримінальних правопорушень і втечу, та мають перевагу над їх соціальними характеристиками.

Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні і стороною захисту апеляційному суду також не надані. А тому доводи апелянтів про незаконність судового рішення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисників щодо недоведеності ризиків, оскільки відомості, наявні в матеріалах судового провадження, свідчать про протилежне, та об`єктивно спростовують апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, незаконного впливу на свідків та можливості вчинення інших кримінальних правопорушень.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_11 має проблеми зі здоров`ям, пов`язані з лікуванням поза межами слідчого ізолятору, колегія суддів на цей час відхиляє, оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» , медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює щодо процесуального права обвинуваченої подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень обвинуваченого, в тому числі, стосовно стану здоров`я.

Відсутність висновку судово-медичних експертів позбавляє процесуальної можливості суд апеляційної інстанції враховувати зазначені доводи, як підстави для скасування або зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої.

Разом із тим, наявність у обвинуваченої ОСОБА_11 соціальних зв`язків, постійного місця мешкання, хворих батьків, які потребують допомоги, враховуючи обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованих злочинів, не є підставою для змінення обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який, не спростовує правильності прийнятого судом рішення, жодним чином не впливає на його висновки.

Окрім цього, в своїй ухвалі суд обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, висновки суду щодо не визначення розміру застави є цілком законними та обґрунтованими.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія судів приходить до висновку, що враховуючи тяжкість обвинувачення, специфіку і фактичні обставини вчинення злочинів, наявна необхідність у збереженні обвинуваченим міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеним строком у межах 60 днів. Також відсутні підстави, які б спростовували тих вагомих ризиків, які обґрунтовують подальше їх тримання під вартою, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та виключити ризики, пов`язані із звільненням їх з під варти.

За таких обставин, ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування та обрання іншого виду запобіжного заходу ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про що йде мова в апеляційних скаргах захисників, колегія суддів не вбачає.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали, в даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2025 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 17 листопада 2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4