ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 127/26633/23

провадження № 51-1766км25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000515, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в тому АДРЕСА_2 , раніше судимого, останнього разу за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2019 року засудженого за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, звільненого 29 грудня 2021 року у зв`язку з відбуттям покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 307 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. Вінницький міський суд Вінницької області вироком від 12 грудня 2024 року засудив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 роківз конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.

2. На підставі ст. 72 КК суд зарахував ОСОБА_7 у строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 08 червня 2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

3. Як зазначено у вироку суду, ОСОБА_7 у не встановлений досудовим розслідуванням час з метою подальшого збуту через мережу «Telegram» придбав особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено, в особливо великих розмірах- PVP масою 36,6825 г і 4-ММС (4-метилметкатинон) масою 26,0486 г, які отримав 08 червня 2023 року в поштоматі «Нова пошта», розташованому поряд із магазином «АТБ» на вул. Ватутіна, 35 у м. Вінниці, і незаконно зберігав при собі до вилучення працівниками поліції того ж дня о 15:50.

4. Вінницький апеляційний суд ухвалою від 18 лютого 2025 року змінив вирок, виключив з мотивувальної та резолютивної його частин указівку про застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, а також доповнив мотивувальну частину вказівкою про визнання рецидиву злочину обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 . У решті вирок залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала

5. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 лютого 2025 року, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 3 ст. 309 КК і призначити йому покарання в межах санкції указаної статті. Наголошує на тому, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні дані, які би беззаперечно доводили умисел ОСОБА_7 на збут психотропних речовин, сам обвинувачений заперечував це і твердив, що мав намір придбане вживати особисто протягом тривалого часу, оскільки є залежним від заборонених речовин, і вказане підтверджено висновком експертизи про перебування його на час затримання у стані сп`яніння внаслідок вживання амфетаміну та фенцикліну, однак суд першої інстанції не звернув на зазначене уваги й ухвалив незаконне рішення. А апеляційний суд належним чином не перевірив наведених в апеляційних скаргах сторони захисту доводів щодо відсутності в обвинуваченого умислу на збут психотропних речовин, погодився з викладеними у вироку висновками місцевого суду, при цьому не навів в ухвалі належних та достатніх мотивів і підстав такого рішення, чим порушив приписи статей 370, 419 КПК.

Позиції учасників судового провадження

6. Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні суду касаційної інстанції підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.

7. Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без зміни.

Мотиви Суду

8. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

9. Як передбачено ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

10. Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

11. Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

12. Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи винуватою у вироку, крім іншого, мають бути наведені докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченогоч. 3 ст. 307 КК, достатньо викладено у вироку.

13. Визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, місцевий суд виконав вимоги ст. 94 КПК і належним чином проаналізував показання самого засудженого, який у суді підтвердив, що його в стані наркотичного сп`яніння, затримали працівники поліції одразу після одержання посилки з психотропною речовиною, яку особисто замовив через телеграм-канал «Лотос» і передплатив через платіжний термінал; показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які суду пояснили, що, маючи оперативну інформацію про розповсюдження ОСОБА_7 наркотичних засобів шляхом розкладання закладок, затримали останнього з посилкою, в якій, як пояснив обвинувачений, містилася психотропна речовина, після чого викликали слідчо-оперативну групу, що виявила в засудженого два пакетики з кристалічною речовиною близько по 50 г у кожному; показання свідка ОСОБА_11 , який був понятим у ходізатримання ОСОБА_7 ; дані висновків експертиз від 09 червня 2023 року № СЕ-19/102-23/10636-НЗПРАП, від

25 серпня 2023 року № СЕ-19/102-23/10875-НЗПРАП; дані протоколів затримання та обшуку; речові та письмові докази в провадженні, оцінивши їх точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

14. Як правильно зазначив суд першої інстанції, вказаними доказами беззаперечно підтверджено, що ОСОБА_7 незаконно придбав і зберігав два види особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великому розмірі.

15. Вирішуючи питання про умисел засудженого на збут указаних речовин, місцевий суд керувався приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», згідно з якими про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин може свідчити, зокрема, великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо. А також суд узяв до уваги правовий висновок Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 203/337/19 (провадження № 51-4688км20) стосовно того, що умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування і розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо. При цьому, якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то в такому разі повинні бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться у володінні особи, та її розфасування. Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у власному вживанні, то в такому разі може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться у її володінні (як у випадку зі знахідкою), то умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

16. Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, попри твердження обвинуваченого про те, що придбав і зберігав виявлені в нього психотропні речовини з метою власного вживання, за даними висновку експертизи, його стан сп`яніння був обумовлений вживанням інших речовин - амфетаміну та фенцикліну. На час обшуку ОСОБА_7 при собі зберігав одночасно два види особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великому розмірі,а отже переслідував мету збуту, а не особистого вживання. Речові докази у справі (квитанції Нової пошти, записи з відеокамер) свідчать про те, що вказані психотропні речовини в ОСОБА_7 опинилися не випадково, а він сам їх свідомо замовив (придбав) й отримав. Особливо великий розмір речовин також не був випадковим для обвинуваченого, а є результатом його цілеспрямованих дій. ОСОБА_7 такого виду речовини не вживає, а навіть якщо б і вживав, їх кількість об`єктивно перевищує потреби однієї особи у власному вживанні через особливо великий розмір.

17. Також місцевий суд слушно звернув увагу на те, що обвинувачений, за його словами, заплатив за вказану речовину 2500 грн. У той час як її вартість на чорному ринку становить близько 50 000 грн. ОСОБА_7 не зміг повідомити суду дійсну вартість цієї речовини, а це означає, що вона йому невідома і він не сплачував коштів за речовину, а перерахував так звану заставу за її отримання для подальшої реалізації. Зазначене пояснює і показання ОСОБА_7 про одержання нібито в подарунок ще 30 г речовини. Отже, за показаннями обвинуваченого, він оплатив 40 г, а отримав майже вдвічі більше, тобто не вчиняв дій з купівлі її для власного вживання, а одержав безоплатно для подальшого збуту. Крім того, у телефоні ОСОБА_7 було виявлено сім видалених фотографій зроблених ним закладок для збуту заборонених речовин, що він здійснив протягом однієї години в одному місці з неоднаковим фасуванням різних речовин.

18. Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що всі зазначені обставини свідчать про умисел ОСОБА_7 на збут психотропних речовин.

19. Апеляційний суд, перевіряючи вирок в апеляційному порядку з урахуванням приписів статей 404, 405 КПК, належним чином перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі, та небезпідставно постановив рішення про відповідність постановленого стосовно ОСОБА_7 вироку вимогам статей 370, 374 КПК.

20. Фактичні обставини кримінального провадження були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження, у тому числі за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , доводи в яких є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі. У ході провадження колегія суддів апеляційного суду допитала обвинуваченого, заслухала доводи прокурора із запереченнями стосовно задоволення скарг сторони захисту про відсутність умислу обвинуваченого на збут психотропних речовин, перевірила матеріали справи, провела судові дебати та надала обвинуваченому останнє слово. Поділяючи викладені у вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 висновки і мотиви прийнятого рішення, апеляційний суд законно й обґрунтовано постановив залишити цей вирок без змін, із чим погоджується і колегія суддів касаційного суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

21. Так, на спростування доводів захисникащодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи апеляційний суд в ухвалі послався, зокрема, на показання самого засудженого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 .Апеляційний суд зважив на дані протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 08 червня 2023 року; дані висновків експертиз про те, що виявлені в ОСОБА_7 кристалічні речовини містять психотропні речовини PVPвагою 36,6825 г і 4-ММС (4-метилметкатинон) вагою 26,0486 г, які належать до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, в особливо великих розмірах; дані протоколу про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 03 серпня 2023 року, згідно з якими на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області від 19 червня 2023 року під час досудового розслідування, а саме 12 липня 2023 року в ході зняття інформації з електронних інформаційних систем з мобільного термінала «Xiaomi Redmi9T», яким користувався ОСОБА_7 , виявлено сім видалених фотознімків із зображенням так званих закладок; а також на інші письмові докази, які є належними, допустимими, достовірними і в сукупності - достатніми для необхідної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, поза розумним сумнівом.

22. Апеляційний суд визнав хибною версію сторони захисту про відсутність у діях засудженого мети збуту, зауваживши, що сукупність зібраних у справі даних, зокрема, про вживання ОСОБА_7 препаратів, відмінних від тих, що в нього вилучили працівники поліції, одномоментне зберігання обвинуваченим в одному місці й один час асортименту з двох видів речовин в особливо великому розмірі, який перевищує потреби однієї особи для власного вживання, придбання цих речовин засудженим унаслідок здійснення цілеспрямованих дій, до того ж отримання ним психотропних речовин у кількості, вартість якої значно перевищувала сплачену за них обвинуваченим, свідчить продоведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні, зберіганні особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах саме з метою збуту.

23. Спростовуючи доводи захисника про те, що сторона обвинувачення не надала жодних письмових доказів фактичного вчинення обвинуваченим незаконного збуту психотропних речовин, а також не навела аргументів про те, що проведений обшук житла ОСОБА_7 підтверджує його показання про придбання ним психотропних речовин для власного споживання, а не для збуту, суд апеляційної інстанції справедливо зауважив, що збут є одним з альтернативних діянь об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК, водночас мета збуту є загальною для всіх цих діянь, тобто особа не обов`язково має здійснити збут, щоб її було притягнуто до відповідальності за цієї статтею, але обов`язковою є наявність мети збуту як ознаки суб`єктивної сторони складу цього кримінального правопорушення.

24. Визнаючи неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що сторона обвинувачення не встановила жодної особи, яка б могла засвідчити, що ОСОБА_7 раніше збував психотропні речовини чи мав на меті їх збувати, колегія суддів зазначила, що цей факт не спростовує висновків про незаконне придбання і зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, адже висновок суду про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого правопорушення базується на інших доказах, які в сукупності та взаємозв`язку підтверджують учинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.

25. Також суд апеляційної інстанції визнав хибними доводи сторони захисту про щире каяття ОСОБА_7 і допомогу слідству в розкритті злочину. Цей суд обґрунтовано наголосив на тому, що щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має доводитися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах справи, чого з матеріалів кримінального провадження та з поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачається. Це ж стосується і допомоги слідству, адже лише завдяки діям працівників правоохоронних органів було розкрито кримінальне правопорушення і встановлено особу ОСОБА_7 , а останній, усвідомлюючи неминучість викриття його злочинних дій, вимушений був повідомити про наявність у нього заборонених психотропних речовин.

26. Тож за результатами апеляційного розгляду цей суд правильно зазначив, що місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 307 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років, дотримався вимог статей 50, 65 КК, узяв до уваги фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку скоєного злочину, його тяжкість, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення в період незнятої та непогашеної судимості, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання; відсутність обставин, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка згідно зі ст. 67 КК його обтяжує, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманювальних засобів. Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів, із чим також погоджується Верховний Суд.

27. Стосовно твердження адвоката про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив доказів, про повторне дослідження яких просила сторона захисту, а самепротоколу затримання ОСОБА_7 від 08 червня 2023 року та довідки з КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР № 427 від 09 червня 2023 року, з тих підстав, що вказані докази суд першої інстанції дослідив неповністю, то воно є неспроможним.

28. У контексті положень ч. 3 ст. 404 КПК під час апеляційного перегляду в суду не виникає обов`язку досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених судом першої інстанції. У частині 2 ст. 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах чи документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але в разі коли місцевий суд дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то останній не зобов`язаний знову досліджувати ці ж докази в тому ж порядку, як це зробив суд першої інстанції.

29. Апеляційний суд погодився з тим, що районний суд ретельно, належним чином дослідив усі докази, які сторони надали в судовому провадженні, дав їм належну оцінку, у зв`язку із чим не мав потреби повторно досліджувати вже встановлені обставини, а сторона захисту не навела переконливих аргументів щодо необхідності повторного дослідження цих доказів.

30. Зокрема, визнаючи безпідставним зазначене клопотання адвоката, суд апеляційної інстанції зауважив, що обґрунтування сторони захисту повторного дослідження доказів фактично зводиться до необхідності надання апеляційним судом доказам іншої юридичної оцінки, за відсутності будь-яких доказів того, що суд першої інстанції дослідив їх неповно або з порушенням кримінального процесуального закону, а тому не вбачає причин для повторного дослідження зазначених письмових доказів.

31. Суд не має підстав уважати ухвалу апеляційного суду постановленою всупереч вимогам КПК.

32. Також, на думку Суду, є недоречним посилання захисника в касаційній скарзі на правові позиції Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17), від 07 листопада 2018 року у справі № 418/689/16-к (провадження № 51-6610км18), від 30 травня 2019 року у справі № 572/843/17 (провадження № 51-9282км18),від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к (провадження № 51-2383км19), від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17 (провадження № 51-2568км19), від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 (провадження № 51-5060км19), оскільки ці правові позиції стосуються обставин, які не є релевантними обставинам кримінального провадження, що є предметом розгляду.

33. Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку, що за результатами розгляду касаційної скарги не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які могли б потягнути скасування оскаржених судових рішень. Касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню, отже судові рішення стосовно ОСОБА_7 необхідно залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3