Справа № 352/743/25
Провадження № 1-кп/352/192/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000068 від 12.03.2025 р. про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лози, Збаразького району, Тернопільської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , неофіційно працюючого різноробочим по найму, не одруженого, утриманці відсутні, з базовою середньою освітою, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, депутатам будь-якої не обирався, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,-

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна. Крім того, підсудний ОСОБА_4 , вчинив незаконне заволодіння паспортом.

Вказані злочини підсудний вчинив при таких обставинах:

24 лютого 2022 р. указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому Указами Президента України дію воєнного стану на всій території України неодноразово продовжувалося і він діє по даний час.

09.03.2025 р. приблизно о 15 год, ОСОБА_4 , перебуваючи на прибудинковій території за адресою АДРЕСА_1 , під час розпиття алкогольних напої, побачив у ОСОБА_5 гаманець чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 2000 гривень і 100 доларів США, та в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення крадіжки майна, яке належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, а також усвідомлюючи, що майно, належить іншій особі, та розуміючи, що ця особа може шукати це майно, щоб поновити над ним контроль, ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу таємно викрав гаманець чорного кольору вартістю 53,83 грн, грошові кошти в сумі 2000 гривень та 100 доларів США, що згідно курсу НБУ, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, становило 4127,42 грн.

Після цього, ОСОБА_4 , заховав гаманець під деревом по вул. Весняна в с. Загвіздя, Загвіздянської ТГ, Івано-Франківського району, попередньо забравши із гаманця грошові кошти, та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 6181,25 грн.

Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_4 09.03.2025 р. приблизно о 15 год 10 хв, перебуваючи в АДРЕСА_1 , маючи умисел на викрадення чужого майна, у гаманці ОСОБА_5 , віднайшов ID-картку паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_5 , дійсний до 21.08.2023, який відповідно до постанови КМУ від 21.10.2022 року № 1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» вважається дійсним в період воєнного стану та підлягає обміну протягом 30 календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану.

В цей час, ОСОБА_4 , який усвідомлював, що паспорт є важливим особистим документом, втрата якого істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, вирішив незаконно заволодіти ним для власного використання.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне обернення чужого майна у свою користь, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав важливий особистий документ ОСОБА_5 , а саме ID-картку - паспорт громадянина України № НОМЕР_1 на ім`я потерпілого, та отримавши реальну можливість розпорядитись вказаним важливим документом, довів у такий спосіб вчинення кримінального правопорушення до кінця.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явлених йому в обвинувальному акті злочинів визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілим дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєних ним кримінальних правопорушень вищенаведених у вироку. Також суду показав, що дуже шкодує за наслідками скоєного. Йому соромно за скоєне перед потерпілим та знайомими односельчанами. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища, а всі заподіяні потерпілому матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпілий ОСОБА_5 , подав суду письмову заяву, змістом якої стверджується, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував спричинену йому злочинами шкоду, жодних претензій до останнього не має. Просить суд суворо обвинуваченого не карати та призначити йому покарання на власний розсуд. Окрім того, просив кримінальне провадження розглядати за його відсутності.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду свої доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185. ч. 3 ст. 357 КК України, так як він в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна. Крім того, підсудний ОСОБА_4 , вчинив незаконне заволодіння паспортом.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні потерпілому своїми неправомірними діяннями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку потерпілого щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 , як і те, що останній вкрай негативно ставиться до вчиненого; неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища; працюючи хоч і неофіційно проте займаються суспільно-корисною працею; має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; зі слів має незадовільний стан здоров`я; раніше не судимий.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, даних про особу ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Питання щодо обрання чи заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:

за ст. 185 ч. 4 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років;

за ст.. 357 с. 3 КК України, у виді обмеження волі строком на два роки.

Згідно ст. 70 КК України, остаточно визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 : обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 прокласти на орган пробації за місцем проживання останнього.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме (а.с. 54) один DVD-R диск з відеозаписами з бодікамери слідчо-оперативної групи - зберігати при матеріалах даного кримінального провадження; інші речові докази (а.с 52) повернути за приналежністю потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1591,80 грн. понесених НДЕКЦ МВС України в Івано-Франківській області судових витрат на проведення судової товарознавчої експертизи.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_6