ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

16 січня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про застосування відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на стадії підготовчого судового засідання знаходиться кримінальне провадження №0001570 від 11.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 10.09.2025 року було задоволено клопотання прокурора, надано дозвіл на затримання обвинуваченої ОСОБА_4 з метою її приводу до Приморського районного суду м. Одеси для участі в розгляді клопотання про застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою та оголошено у розшук останню. 16.01.2026 року обвинувачену ОСОБА_4 було доставлено до суду.

Враховуючи неявку потерпілого, суд вирішує лише клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , у зв`язку з його невідкладністю.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із можливістю внесення застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, жодного разу не прибула у судові засідання, про причини неявки суд не повідомила, офіційно не працевлаштована, не одружена, що свідчить про існування ризиків можливого переховування обвинуваченої від суду та вчинення іншого, в тому числі аналогічного кримінального правопорушення.

Обвинувачена заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила застосувати відносно неї більш м`який запобіжний захід, посилаючись на те, що вона не могла з`явитись до суду, оскільки перебувала в колонії. Окрім того, зазначила, що в неї є постійне місце проживання у м. Одесі, вона має проблеми зі здоров`ям та потребує лікування.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_4 у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, за який перебачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; вік та стан здоров`я обвинуваченої щодо якої відсутні документально підтверджені відомості, які б перешкоджали триманню її під вартою.

Окрім того, судом враховується неналежна процесуальна поведінка обвинуваченої під час судового провадження, зокрема обвинувачена ОСОБА_4 неодноразово не з`являлась у судові засіданні та жодних причин її неявки, які б були поважними суду не надано. Більш того, застосований судом привід не дав змоги забезпечити участь обвинуваченої у судовому засіданні, у зв`язку із чим вона була оголошена у розшук та в подальшому була доставлена примусово до суду на підставі ухвали суду від 10.09.2025 року.

Вищевикладені обставини свідчать про існування в даному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливе переховування обвинуваченої від суду.

Також, з огляду на те, що обвинувачена ОСОБА_4 раніше неодноразово судима, офіційно не працевлаштована, тобто джерела її існування невідомі, при цьому обвинувачується у вчиненні злочину корисливої направленості, свідчить про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що в даному кримінальному проваджені існують доведені стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливе переховування обвинуваченої від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, а тому суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 та запобігти вище вказаним ризикам, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із цим, суд приймає до уваги твердження обвинуваченої ОСОБА_4 щодо наявності в неї проблем із здоров`ям, зокрема згідно наданої неї виписки №2519220 з медичної картки стаціонарної хворої в неї гнійний артрит колінного суглобу, водночас останній рекомендовано нагляд травматолога в поліклініці за місцем перебування, а тому суд зауважує, що відсутні обставини, які б свідчили про критичний стан обвинуваченої та вказували на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Частиною 1 ст. 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Зазначені обставини на думку суду є такими, що застосовуються і під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, оскільки ОСОБА_4 є особою, яка тримається під вартою та потребує забезпечення права на надання належної медичної допомоги.

Враховуючи зазначені обвинуваченою обставини щодо стану її здоров`я, суд вважає за необхідне в рамках розгляду кримінального провадження зобов`язати начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де обвинувачена утримується під вартою, здійснити у разі необхідності заходи щодо конвоювання філією ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях обвинуваченої та проведення медичного обстеження та за потреби інтенсивного лікування обвинуваченої ОСОБА_4 в медичній частині зазначеної установи та у разі необхідності в спеціалізованих закладах МОЗ України.

Разом із цим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотання сторони захисту.

Вирішуючи у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України питання про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд враховує наступне.

У відповідності до вимог ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченої, яка за твердженням сторони обвинувачення вчинила злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

З урахуванням наведеного, враховуючи майновий стан обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, не одружена, наявність постійного місця проживання, суд вважає за необхідне визначити розмір застави, у мінімальному розмірі, визначеному п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятим з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 березня 2026 року.

Визначити обвинуваченій ОСОБА_4 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

Обвинувачена ОСОБА_4 звільняється з-під варти після внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачена ОСОБА_4 , вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинувачену ОСОБА_4 після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до суду, яким розглядається кримінальне провадження, протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та/або проживає без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченій наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться до суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинувачену обов`язків, в разі внесення застави, становить до 16 березня 2026 року.

Зобов`язати начальника Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях забезпечити організацію проведення необхідного медичного обстеження та лікування (за необхідності) обвинуваченої ОСОБА_4 у зв`язку із скаргами на стан здоров`я та повідомити суд про результати проведення медичного обстеження та/або лікування обвинуваченої ОСОБА_4 в письмовому виді з долученням копій відповідних медичних документів у разі проведення лікувальних процедур.

У разі наявності вимоги Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, зобов`язати адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» забезпечити вивіз обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вказаної установи (у випадку неможливості конвоювання до головної філії), для проведення обстеження та за необхідності лікування, в узгоджений медичним закладом час.

Підготовче судове засідання призначити на 12:00 год. 19 січня 2026 року, в залі судового засідання №108 Приморського районного суду м. Одеси.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/845/25

Номер провадження № 1-кп/ 522/1840/26

Головуючий суддя ОСОБА_1