Провадження № 1-кс/344/7350/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого-криміналіста 2 відділення слідчого відділу УСБ України в Івано-Франківській області майора юстиції ОСОБА_3 , яке погоджено із прокурором Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000099 від 23.09.2025, в тому числі за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням,яке погоджено із прокурором в обґрунтування якого зазначив, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000099 від 23.09.2025, в тому числі за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Як зазначено у клопотанні, відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення) Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

В той же час, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 22.09.2025, не пізніше 18 год. 30 хв. громадяни України ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , з метою вчинення дій, спрямованих на перешкоджання роботі ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснили блокування споруди та роботи підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 , пошкодили його майно, внаслідок чого було порушено роботу підрозділу, зірвано процес мобілізації.

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 22.09.2025, не пізніше 18 год. 30 хв., перебуваючи поблизу приміщення підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 намагались безпідставно потрапити у вказане приміщення для вчинення дій, спрямованих на перешкоджання працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Переслідуючи свою мету, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , для залякування військовослужбовців, змусити їх припинити мобілізаційну діяльність, витягли на вулицю із приміщення військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 та нанесли останньому тілесні ушкодження.

Надалі, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 продовжили вчиняти дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, зокрема, фактично заблокували приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого проникли всередину, нанесли тілесні ушкодження військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 та розпочали пошкодження майна роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є військовим формуванням, задіяним у процесі мобілізації, внаслідок чого порушили нормальне функціонування підрозділу, а також перервано процес мобілізації, що фактично призвело до зриву виконання завдань покладених на мобілізаційний підрозділ,. На вимогу працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 припинити вчинення протиправні дії, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 наносили фізичні тілесні ушкодження.

В той день, внаслідок результату протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 змушені були припинити мобілізаційні заходи та будь-яку іншу діяльність, пов`язану із забезпеченням виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

25 вересня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кропивник затриманий в порядку ст. 615 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

26 вересня 2025 року, в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження, громадянину України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України. Цього ж дня, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак, у зв`язку із станом здоров`я останній не був доставлений до УВП №12, а був поміщений на лікування у Калуську ЦРЛ.

20 жовтня 2025 року від оперативного підрозділу отримано інформацію, що підозрюваний ОСОБА_5 , ввівши в оману оперативного співробітника, який здійснював його охорону, самостійно покинув Калуську ЦРЛ, усвідомлюючи, що стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за злочин, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

20 жовтня 2025 року підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 205 КПК України.

Під час затримання ОСОБА_5 добровільно видав належний йому мобільний телефон марки «Nokia 6070» (серійний номер НОМЕР_1 ) з сім-картою ПрАТ «Київстар» з серійним номером НОМЕР_2 .

Вищевказані речі мають значення для проведення подальшого досудового розслідування, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому постановою слідчого від 20.10.2025 визнані речовими доказами.

Слідчий подав заяву у якій просив розгляд клопотання здійснювати без його участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, просить клопотання задовольнити.

Власник майна подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо накладення арешту на майно яке зазначене у клопотанні не заперечує.

Дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних(розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановлено, що слідчий звернувся з вказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар. Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З клопотання вбачається, що 26 вересня 2025 року, в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження, громадянину України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.09.2025 року у справі №344/17090/25 підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак, у зв`язку із станом здоров`я останній не був доставлений до УВП №12, а був поміщений на лікування у Калуську ЦРЛ.

20 жовтня 2025 року від оперативного підрозділу отримано інформацію, що підозрюваний ОСОБА_5 , ввівши в оману оперативного співробітника, який здійснював його охорону, самостійно покинув Калуську ЦРЛ, усвідомлюючи, що стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за злочин, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

20 жовтня 2025 року підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 205 КПК України.

Під час затримання ОСОБА_5 добровільно видав належний йому мобільний телефон марки «Nokia 6070» (серійний номер НОМЕР_1 ) з сім-картою ПрАТ «Київстар» з серійним номером НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 20.10.2025 року мобільний телефон марки «Nokia 6070» (серійний номер НОМЕР_1 ) з сім-картою ПрАТ «Київстар» з серійним номером НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000099 від 23.09.2025.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Крім того, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.

Якщо ж майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештовано виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа - суб`єкт спеціальної конфіскації).

Слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, зазначене у клопотанні , відповідно до ст. 98 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для задоволення клопотання, та з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю,що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного яке добровільно видане 20.10.2025 під час затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Nokia 6070» (серійний номер НОМЕР_1 ) з сім-картою ПрАТ «Київстар» з серійним номером НОМЕР_2 , з метою збереження речових доказів.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 27.10.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1