Справа № 362/4535/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4032/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ( у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Комсомольськ Лохвицького району Полтавської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, пенсіонера, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 120 000 грн., процесуальні витрати у розмірі 5 000 грн., а усього на суму 125 000 грн., стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Гардіан» (ідентифікаційний код 35417298) на корить цивільного позивача ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 160 000 грн., а також процесуальні витрати в сумі 5 000 грн., усього на суму 165 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 795 876 грн., процесуальні витрати в сумі 5 000 грн., усього на суму 800 876 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3 029,12 грн. Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, 09 травня 2024 року близько 09:00 години водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «RENAULT KANGOO», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись на 67 км автодороги «М-05» сполученням Київ-Одеса в напрямку до м. Києва, поблизу розташування будинку АДРЕСА_2, в порушення вимог пункту 1.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), де вказано: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; пункту 1.5 ПДР, де вказано: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; пункту 2.3 (б) ПДР, де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; пункту 10.1 ПДР, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; пункту 10.3 ПДР, де вказано: «У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися»; пункту 12.1 ПДР, в якому зазначено: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; пункту 12.3 ПДР, де вказано: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не вірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність та бездіяльність, перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху ліворуч, при цьому в разі перестроювання ліворуч не дав дорогу та допустив зіткнення з автомобілем «DODGE DURANGO», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався по лівій смузі руху та мав перевагу в русі, оскільки рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку перестроївся водій ОСОБА_7 . Внаслідок вказаного зіткнення автомобіль «DODGE DURANGO», державний номерний знак НОМЕР_2 , по інерції відкинуло на стоячі ліворуч від нього, в смузі гальмування, для виконання маневру лівого розвороту автомобіль «TOYOTA YARIS», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 , автомобіль «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_14 ,й автомобіль «RENAULT KANGOO», державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_15 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир переднього сидіння автомобіля «DODGE DURANGO», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді крайового перелому основи V плеснової кістки, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк - більш ніж з тижні.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3(6), 10.1,10.3, 12.1, 12.3 ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

В обґрунтування апеляційної скарги, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, зазначає, що за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених ч.1 ст.69 КК України , може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої санкції статті Особливої частини цього Кодексу, а тому враховуючи, що санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то мінімальний розмір покарання у виді штрафу, який міг бути призначений обвинуваченому, має складати 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38250 грн.

Разом з тим, вказує, що у оскаржуваному вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.286 КК України, в порушення вищевказаних норм кримінального закону, призначив покарання в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок змінити в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди потерпілому ОСОБА_10 , зменшивши розмір стягнення на користь останнього до 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заподіяної йому моральної шкоди, а тому суд, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 120 000 грн, не дотримався принципу справедливості, розумності та виваженості.

Вказує, що судом не враховано матеріальне становище обвинуваченого, який є пенсіонером, отримує пенсійне забезпечення за віком, розмір пенсії в місяць складає 7306,01 грн., окрім пенсій, він та дружина інших доходів не мають.

Крім того зазначає, що поза увагою суду залишилися ті обставини, що обвинувачений теж зазнав тілесних ушкоджень в результаті ДТП, знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділені Білоцерківської міської лікарні.

Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілих осіб, і не повинен призводити до їх безпідставного збагачення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, захисника, прокурора, які підтримали апеляційні скарги, представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України у апеляційному порядку не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги прокурора є слушними.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Судом першої інстанції призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому, за правилами ч.1 ст.69 КК України, при призначенні покарання нижче від найнижчої межі можливо призначати основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції даної правової норми..

За таких обставин, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 повинно бути призначено покарання за ч.1 ст.286 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 грн.

Також колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України особі, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до іншої фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, потерпілим ОСОБА_10 в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_7 було подано цивільний позов, згідно змісту якого ОСОБА_10 просив стягнути з ОСОБА_7 в якості відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. та процесуальні витрати у розмірі 20 000 тис. грн.

Вироком позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 120 000 грн. а також процесуальні витрати в сумі 5000 грн., усього на суму 125 000 грн.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц зазначено, що визнаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в редакції від 27 лютого 2009 року судам роз`яснення, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрата немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Захисником у апеляційній скарзі не оспорюється та обставина, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_10 заподіяна моральна шкода, пов`язана з отриманням внаслідок дорожньо-транспортної події тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, зокрема, крайового перелому основи V плеснової кістки.

Проте, визначаючи розмір грошового еквіваленту заподіяної моральної шкоди у 120 000 грн., суд першої інстанції не у повній мірі врахував принципи розумності, справедливості та співмірності.

Колегія суддів, враховуючи характер і глибину душевних, емоційних і моральних страждань, перенесених потерпілим, характер отриманої травми, дані про матеріальний стан особи винного, вважає необхідним визначити розмір моральної компенсації потерпілому, яка підлягає стягненню з обвинуваченого, у розмірі 70 000 грн.

Саме таки розмір компенсації моральної шкоди колегія суддів вважає відповідним характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що розмір моральної шкоди має становити 10 000 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначена сума не є достатньою для відшкодування моральних втрат потерпілого.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок підлягає скасуванню в частині призначеного основного покарання та вирішення цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.404,405,407,420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди скасувати.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн., процесуальні витрати у розмірі 5000 грн., а усього 75 000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: