МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 171/4592/25
Провадження № 1-кп/210/376/26
У Х В А Л А

іменем України

17 лютого 2026 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони та учасники кримінального провадження, які приймають участь у судовому розгляді: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 342, частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, відомості про яке 12.08.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003099 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Металургійному районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 342, частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернулася з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Адвокат ОСОБА_5 заперечував з приводу продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на менш суворий, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, зазначив, що ризики зазначені прокурором не обґрунтовані. Дійсно був у СЗЧ, проте від органів досудового розслідування не переховувався, має постійне місце проживання.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, доводи захисника та обвинуваченого, прийшов до наступних висновків.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд на стадії судового розгляду не здійснює оцінку обґрунтованості підозри, оскільки обґрунтованість підозри вже була визнана при застосуванні до обвинувачених на стадії досудового розслідування запобіжних заходів

Тому в контексті питання про зміну запобіжного заходу чи продовження його дії, суд оцінює як підстави, що слугували для обрання запобіжного заходу, так і їх чинність на етапі вирішення питання про його продовження, а так само оцінити обставини, на які сторона покликається в обґрунтування підстав для зміни запобіжного заходу на стадії судового розгляду.

На переконання сторони обвинувачення, очікування можливого суворого покарання саме по собі є реальним мотивом та підставою переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.

При оцінці ризику переховування, в контексті вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 чи його зміну, суд враховує той факт, що існування вищевказаного ризику знаходиться у взаємозв`язку з іншими факторами, зокрема характеру обвинувачення та особи обвинуваченого, а саме:

- ризик переховування від суду (п. 1 ч.1 ст. 177 КПК), в цьому провадженні високий, оскільки ОСОБА_4 покинув місце несення служби, а саме військової частини НОМЕР_1 , у правоохоронні органи, ОРТЦК та СП, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про вчинене ним самовільне залишення військової частини та про причини не повідомляв. ОСОБА_4 не має міцних соціальних зав`язків, офіційно не працевлаштований, а також спосіб та суспільна небезпека вчиненого ним кримінального правопорушення, строк покарання, який йому загрожує в разі визнання винним вказує на високий ступінь ризику переховування від суду;

- ризик незаконного впливу на свідків (п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України), який обумовлюється тим, що достовірно знаючи анкетні дані свідків, їх місце проживання, ОСОБА_4 зможе прямо або опосередковано із використанням інших осіб здійснювати моральний або фізичний вплив на свідків з метою зміни останніми показань та недопущення викриття ОСОБА_4 у вчиненні злочину. Оскільки свідки мають бути допитані судом підчас судового розгляду, вказаний ризик на стадії судового розгляду має високий ступінь;

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5, ч.1 ст. 177 КПК України) достатньо обґрунтований, та є цілком вірогідним. Цей ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 , офіційно не працевлаштований, не має постійного законного джерела доходу, раніше неодноразово судимий, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема вчинити корисливий злочин. Відносно ОСОБА_4 до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області скеровано обвинувальний акт за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України для розгляду по суті, в якому 22.01.2024 року прийнято рішення про зупинення кримінального провадження, до звільненням обвинуваченого з військової служби.

- ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) обумовлюється тим, що ОСОБА_4 має можливість використовувати свої знання для ухилення від суду шляхом вибору способів і місць переховування, а також попереджати інших військовослужбовців, які можуть бути допитані як свідки, з метою узгодження з ними показань, створювати перешкоди для встановлення істини шляхом поширення неправдивої інформації серед особового складу чи подання до командування неправдивих пояснень та рапортів.

Автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та нетяжкого злочину, в той час як в іншому суді на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень різного ступеня тяжкості, у т.ч. й за ч. 3 ст. 186 КК України.

З урахуванням характеру висунутого обвинувачення, достатньо підстав вважати що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винним у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. В той же час, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а так само й покарання, яке може бути призначено, з урахуванням особи обвинуваченого, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені під час обрання слідчим суддею запобіжного заходу ризики.

Суд погоджується і з доводами прокурора про те, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, виходячи із характеру пред`явленого обвинувачення та попередніх судимостей обвинуваченого. Суд також враховує, що ОСОБА_4 відбував покарання в умовах позбавлення волі, та через не тривалий період після звільнення з Синельниковської ВК № 94, знову був притягнутий до кримінальної відповідальності.

Доводи захисника про відсутність ризиків, які б безпосередньо вказували на можливість втечі обвинуваченого та/або вчинення нового злочину спростовуються даними про особу обвинуваченого, який не має не міцних соціальних зв`язків, самовільно залишив місце несення військової служби, що свідчить про відсутність будь-яких стримуючих обставин, які б могли запобігти переховуванню останнього від суду. Будь-яких доказів на підтвердження слів обвинуваченого про можливість перебувати під домашнім арештом за місцем проживання ОСОБА_4 суду не надано.

У цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

Суд вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК - ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на свідків, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяця.

Щодо альтернативного заходу.

За змістом частини 8 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Досліджені під час судового засідання ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і руху кримінального провадження.

Приймаючи до уваги встановлені обставини в їх сукупності, суд доходить висновку, що тримання під вартою є необхідним і пропорційним заходом забезпечення кримінального провадження. Тому клопотання в цій частині слід задовольнити.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, на стадії досудового розслідування засава як альтернативний запобіжний захід не визначався.

Оцінюючи можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд виходить із такого. Застосування запобіжних заходів є однією з гарантій кримінального провадження, тому основною метою застави є забезпечення підозрюваним покладених на нього обов`язків і забезпечення здійснення кримінального провадження. Разом з тим застава у кримінальному провадженні вважається процесуальним примусом, який застосовується до підозрюваного та накладає відповідні зобов`язання не тільки на підозрюваного, а також на іншу особу, яка погодилась внести заставу за підозрюваного (заставодавця).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, становить від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України (ч. 4 ст 183 КПК УКраїни).

Таким чином, право визначення застави належить до дискреції судді, у свою чергу саме на сторону обвинувачення покладено обов`язок довести відсутність підстав для визначення розміру застави у кожному конкретному випадку.

Саме по собі покликання у клопотанні про застосування запобіжного заходу на положення частини 4 статті 183 КПК України не зобов`язує суддю не визначити заставу як альтернативу. При цьому, клопотання не містить обґрунтування, з покликанням на положення статтей 176 і 178 КПК України, які саме обставини мають бути враховані слідчим суддею для оцінки можливості відступити від встановленого частиною 3 статті 183 КПК України обов`язку при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи майновий стан обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має законних джерел доходу, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у випадку визнання його винуватим, який немає міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, у сукупності із встановленими ризиками, суддя приходить до переконання про необхідність застосування застави у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 133 120,00 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) гривень, оскільки саме вказаний розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинуваченого, під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.

Підстав для незастосування застави суд не вбачає.

Керуючись статями 130, 131, 170-174, 314-317, 350,372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3" строком на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 16 квітня 2026 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід, а саме заставу, на рівні 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 133 120,00 (сто тридцять три тисячі сто двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, наступні процесуальні обов`язки (ст. 194 КПК України): прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та/або проживає без дозволу суду ; повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи, контактних номерів мобільного телефону ; докласти зусиль до пошуку роботи.

Термін дії обов`язків у разі внесення застави визначити два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

Роз`яснити, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Роз`яснити , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа ДУ "Криворізька установа виконання покарань №3" негайно має здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово Металургійний районний суд міста Кривого Рогу.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави особа вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Зобов`язати Державну установу "Криворізька установа виконання покарань (№3)" доставити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в судові засідання згідно вимог про доставку в зал судових засідань №309 (м. Кривий Ріг, пр-т Миру, 24).

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18 лютого 2026 року .

Суддя: ОСОБА_1