Провадження № 1-кп/756/2150/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м.Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

провівши підготовче судове засідання по кримінальному провадженню за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Оболонського районного суду м.Києва надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України разом з угодою про визнання винуватості.

У підготовчому судовому засіданні прокурор повідомив про те, що між ним та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, яку просив затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він згоден з умовами угоди, йому відомі наслідки укладення угоди, він визнає себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, згоден і в змозі виконати умови угоди та визначене покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особи про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, крім випадків надання усіма потерпілими згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як видно із обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, внаслідок його вчинення матеріальної шкоди нікому не заподіяно.

Згідно угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, а саме: із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, на державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 1 рік, та застосуванням ст.75,76 КК України звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Разом з цим, в угоді не зазначено чому слід звільнити обвинуваченого не лише від основного покарання чи, також від додаткового у виглядіпозбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, на державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 1 рік.

Також, суд вважає, що таке покарання не є конкретним, оскільки в угоді не зазначено які саме певні посади(пов`язані з якою діяльністю) слід позбавити права займати обвинуваченого та чому. Суд вважає, що він зобов`язаний у вироку чітко вказати, які саме посади чи види діяльності забороняються, щоб покарання мало реальний зміст і відповідало меті запобігання майбутнім злочинам, пов`язаним зі службовим становищем чи зловживанням певною діяльністю.

Окрім цього, запропоноване в угоді застосування ст.69 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до вказаної норми Закону, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті).

У постанові Верховного Суду у справі № 591/2221/19 (провадження № 51-4503км19) зазначено, що суду необхідно враховувати наявність зв`язку між пом`якшуючими обставинами і метою та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Обставини (сукупність обставин), які пом`якшують покарання, повинні бути не лише формальними, а мають стосуватися конкретних ознак складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується засуджений, а також обставин його вчинення, безпосередньо впливаючи на суспільну небезпеку кримінального правопорушення, та/або особи, яка його вчинила (зокрема, ролі особи у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки під час виконання об`єктивної сторони, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення).

Як видно із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості в них вказуються такі обставини, що пом`якшують покарання: шире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Але, на підставі яких саме даних були зроблено висновок про наявність таких обставин в обвинувальному акті та угоді не зазначено, тому для з`ясування їх реальної наявності необхідно проведення судового розгляду, оскільки суду треба дослідити докази, які підтверджують наявність цих обставин. Також, лише під час судового розгляду суд може дослідити усі докази щодо особи обвинуваченого та лише після цього умотивувавши своє рішення, застосувати ст.69 КК України, призначивши основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що умови угоди суперечать вимогам КПК та КК України, тому слід відмовити у її затвердженні.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України, підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне з рішень, передбачених частиною 3 цієї статті, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

У разі незгоди однієї із сторін із продовженням судового провадження у загальному порядку досудове розслідування продовжується в загальному порядку.

Таким чином, для з`ясування думки сторін щодо повернення кримінального провадження прокурору чи призначення обвинувального акту до судового розгляду слід продовжити проведення підготовчого судового засідання.

Керуючись ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором Оболонської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Ухвала не оскаржується.

Головуючий ОСОБА_1