ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 520/16589/19

провадження № 51-2097км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій» ОСОБА_7

на ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000062, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Чорноморськ Одеської області, жительки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2023 року

ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3

ст. 197-1 КК та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з недоведеністю, що в її діянні є склад кримінального правопорушення.

Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_8 у самовільному будівництві будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці (ч. 3 ст. 197-1 КК) за таких обставин.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії

ЯМ 216638 від 28 грудня 2012 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу

від 29 серпня 2011 року (зареєстрованого в реєстрі за № 8130), та державного акта

на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 774679 від 28 грудня 2012 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2011 року, (зареєстрованого в реєстрі за № 8125), ОСОБА_8 на праві приватної власності належать дві суміжні земельні ділянки площею 0,0720 га кожна (ділянки № 7 та 8 відповідно) на АДРЕСА_2.

17 квітня 2001 року Одеська міська рада ухвалила рішення № 2405-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення ТОВ «Водолій» документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою площею 1,0434 га за адресою:

АДРЕСА_2 , для експлуатації та обслуговування домоволодіння».

28 грудня 2001 року Одеська міська рада ухвалила рішення № 3052-XXIII, яким зі складу раніше наданої ТОВ «Водолій» () земельної ділянки було вилучено її частину площею 0,782 га та передано у власність громадянам, тобто фактично в постійному користуванні цього товариства залишилася земельна ділянка площею 0,2614 га на АДРЕСА_2.

Приблизно у 2012 році (більш точний час встановити не виявилося можливим),

у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки за вказаною адресою, яка перебувала в постійному користуванні ТОВ «Водолій», для здійснення надалі самовільного будівництва на ній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , достовірно усвідомлюючи той факт, що суміжна земельна ділянка з належними їй на праві власності земельними ділянками № 7 та 8 на АДРЕСА_2 належить ТОВ «Водолій», розуміючи, що в неї відсутній дозвіл на право користування чи право власності на зазначену земельну ділянку та законні підстави їх виникнення і набуття, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подальшого самовільного будівництва на ній, всупереч вимогам ст. 14 Конституції України, статей 116, 125, 126, 211 Земельного кодексу України, вчинила самовільне зайняття зазначеної земельної ділянки загальною площею 0,1549 га шляхом самовільного будівництва на ній за таких обставин.

05 червня 2012 року ОСОБА_8 на підставі наданих містобудівних розрахунків, розроблених ФОП ОСОБА_9 , отримала в Управлінні архітектури та містобудування Одеської міської ради містобудівні умови та обмеження № 196

і 197 на забудову земельних ділянок за № 7 та 8 на

АДРЕСА_2 з будівництва блокованих житлових будинків площею 245 кв. м кожний.

11 червня 2012 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю

в Одеській області (далі - Інспекція) зареєструвала декларації про початок будівельних робіт на замовлення ОСОБА_8 з будівництва двох блокованих житлових будинків на АДРЕСА_2 площею 245 кв. м кожний (на земельних ділянках № 7 і 8), у зв`язку з чим ОСОБА_8 як забудовник набула право на виконання будівельних робіт.

Одночасно ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, замовила та отримала у ФОП ОСОБА_9 робочий проєкт житлової забудови

11 таунхаусів «ІНФОРМАЦІЯ_2» за адресою: АДРЕСА_5 (ділянки № 7 та 8), відповідно до якого ОСОБА_8 далі фактично здійснила нове будівництво готельного комплексу.

Так, ОСОБА_8 , у період з листопада 2012 року по січень 2013 року умисно, шляхом виконання будівельних робіт без відповідних дозвільних документів на право

їх проведення, здійснила нове будівництво 11 таунхаусів загальною площею

1455,3 кв. м на земельних ділянках № 7 та 8 загальною площею 0,1440 га на

АДРЕСА_2 та на самовільно зайнятій земельній ділянці загальною площею 0,1549 га, належній ТОВ «Водолій», яка на сьогодні складаєтьсяз двох сформованих у Державному земельному кадастрі України земельних ділянок площею 0,0639 га на АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,091 га на

АДРЕСА_4 (матеріали досудового розслідування за фактом незаконного оформлення й заволодіння зазначених земельних ділянок групою невстановлених осіб виділено в окреме провадження).

15 та 16 січня 2013 року Інспекція зареєструвала декларації про готовність об`єктів до експлуатації на замовлення ОСОБА_8 з будівництва двох блокованих житлових будинків площею 241,2 та 241,4 кв. м на АДРЕСА_2 на земельних ділянках за № 7 і 8 відповідно як закінчених будівництвом об`єктів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_8 , діючи в період з листопада 2012 року по січень 2013 року, здійснила самовільне будівництво 11 таунхаусів загальною площею 1455,3 кв. м. на самовільно зайнятій ділянці площею 0,0639 га, ринкова вартість якої становить 883519,74 грн, та на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,091 га, ринкова вартість якої становить 1306514 грн, тобто загальною площею 0,1549 га, за адресою: АДРЕСА_5, чим завдала значної майнової шкоди її законному володільцю - ТОВ «Водолій».

Одеський апеляційний суд ухвалою від 27 березня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 залишив без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2024 року скасовано ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 березня 2024 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 21 липня 2025 року скасував вирок Київського районного суду м. Одеси від 20 липня 2023 року, звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК

у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Вирішено питання щодо: скасування арешту майна; процесуальних витрат; цивільного позову.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення інших учасників провадження

Представник потерпілого, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що апеляційний суд усупереч практиці Верховного Суду дійшов передчасного висновку щодо закінчення строків давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 197-1 КК, оскільки інкриміноване їй кримінальне правопорушення триває дотепер.

Вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно встановив час припинення злочинного діяння, оскільки ОСОБА_8 після його вчинення продовжувала користуватися самовільно зайнятою земельною ділянкою та зведеною на ній спорудою.

З огляду на викладене, стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає приписам ст. 419 КПК, оскільки суд не навів переконливих обґрунтувань і мотивів щодо ухваленого судового рішення.

Особа, провадження щодо якої закрито - ОСОБА_8 подала заперечення, у яких просила касаційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення,

а оскаржене судове рішення - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримала доводи касаційної скарги представника потерпілого.

Захисник особи, провадження щодо якої закрито ОСОБА_8 - адвокат

ОСОБА_6 , просив відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга представника потерпілого не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

У касаційній скарзі представник потерпілого вказує, що апеляційний суд дійшов помилкових висновків про можливість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 197-1 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки інкриміноване їй протиправне діяння є триваючим злочином та фактично продовжується і по день звернення ним до Верховного Суду.

На думку Суду ці доводи є безпідставними.

Так, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 197-1 КК, полягає у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці полягає у веденні на такій ділянці без належного дозволу будівельних робіт, виконанні монтажних робіт по спорудженню певних будівель, споруд тощо.

З початку ведення самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК, є закінченим

і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту припинення або переривання кримінального правопорушення.

За таких обставин, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК,

є триваючим злочином, а тому днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення єдень його фактичного припинення (завершення триваючого злочинного діяння за волею винного) або переривання (завершення такого діяння

з причин, що не залежали від волі винного).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК, відповідно до ст. 12 КК,

є нетяжким злочином.

Строк давності за вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК складає три роки.

Апеляційний суд дійшов висновку, що моментом припинення вчинення ОСОБА_8 інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК,

є січень 2013 року, коли Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю

в Одеській області зареєстровані декларації готовності об`єктів до експлуатації

на замовлення ОСОБА_8 з будівництва двох блокованих житлових будинків площею 241, 2 кв. м. та 241, 4 кв. м. по АДРЕСА_2 на земельних ділянках № 7 та № 8 відповідно, як закінчених будівництвом об`єктів.

Однак, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені 03 грудня 2015 року на підставі

заяви ОСОБА_10 про те, що керівництвом готелю «ІНФОРМАЦІЯ_3» під час

здійснення будівництва готелю незаконно захоплені об`єкти нерухомості, які

належать територіальній громаді м. Одеси та розташовані за адресою: АДРЕСА_2

Тобто, станом на 03 грудня 2015 року ОСОБА_8 перебувала у злочинному стані

і закінчене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК, тривало.

Відповідно до постанови об`єднаної палати ККС ВС від 09 вересня 2024 року (справа

№ 353/999/23, провадження № 51-523кмо24), однією з форм завершення триваючого кримінального правопорушення є його переривання, тобто завершення діяння

з причин, що не залежали від волі винного, що за обставин цього провадження відбулося в день внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З огляду на викладене, хоча суд апеляційної інстанції й неправильно визначив день початку перебігу строку давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності (січень 2013 року), однак, ураховуючи те, що на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (21 липня 2025 року), відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК строк притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 197-1 КК сплинув, колегія суддів доходить висновку, що вказане порушення за обставин цієї справи, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й не може бути підставою для скасування ухвали Одеського апеляційного суду

від 21 липня 2025 року, адже таке скасування й призначення нового розгляду в цьому суді не призведе до інших результатів, а «процес заради процесу» не відповідає вимогам статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такий підхід щодо обрахунку строків притягнення до кримінальної відповідальності

за ст. 197-1 КК повністю узгоджується із принципом правової визначеності, який

є елементом принципу верховенства права і на якому ґрунтуються інші законодавчі положення та відповідає висновку об`єднаної палати ККС ВС, викладеному у постанові від 09.09.2024 (справа № 353/999/23, провадження № 51-523 кмо24), а також практиці Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 26 листопада 2025 року у справі № 754/17740/23, провадження № 51-2476 км25).

Разом з цим, запропонований у касаційній скарзі представника потерпілого підхід до вирішення цього питання, на переконання Верховного Суду, по суті призвів би до того, що особу можна було би притягнути до кримінальної відповідальності протягом невизначеного періоду.

У зв`язку з цим, Суд не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судових рішень, або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться в касаційній скарзі представника потерпілого, а тому його касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу представника потерпілого Товариства з обмеженою відповідальністю «Водолій» ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 - без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3