справа № 202/7404/22
провадження № 51-653км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольського Скопинського району Рязанської області Російської Федерації, громадянина України, який зареєстрований та постійно проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вирокомІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 114-2 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
2. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2025 року зазначений вирок залишено без змін.
3. Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
4. Так, із квітня 2014 року одним із керівників силового блоку так званої «ДНР» був призначений громадянин Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_8 , який з метою забезпечення можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду за вчинювані ним злочини використовував псевдонім « ОСОБА_9 ». Зокрема, вказана особа обіймала «посади»: керівника терористичних підрозділів, відповідальних за захоплення м. Слов`янська; міністра оборони «ДНР»; головнокомандувача «народного ополчення Донбасу». Досудове розслідування щодо ОСОБА_8 здійснюється в інших кримінальних провадженнях. Станом на травень 2022 року ОСОБА_8 виступає «військовим експертом», бере постійну участь в організації участі «добровольців» із числа громадян РФ у бойових діях проти Збройних Сил України (далі - ЗСУ) та інших утворених відповідно до закону збройних формувань, а також, маючи широке коло знайомств та авторитет у колах учасників незаконних збройних формувань, здійснює збір, накопичення, аналіз та передачу вказаним особам відомостей про пересування і дислокацію збройних підрозділів України для використання цієї інформації у здійсненні збройної агресії РФ проти України, тобто фактично є їхнім представником.
5. У середині березня 2022 року (більш точної дати не встановлено), діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці збройних сил РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народно господарче та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації України, добровільно погодився надавати інформацію щодо розташування та переміщення особового складу та техніки ЗСУ представнику не передбачених законом збройних формувань окупаційної адміністрації РФ, що діють в інтересах останньої на тимчасово окупованій території Донецької області, тобто фактично є представниками іноземної держави - Російської Федерації, а саме раніше невідомій йому особі - ОСОБА_8 (досудове розслідування проводиться в іншому кримінальному провадженні) у соціальній мережі «Одноклассники», для проведення підривної діяльності проти України.
6. З цією метою ОСОБА_6 надав згоду ОСОБА_8 у соціальній мережі «Одноклассники» та домовився про передачу останньому за допомогою поштового клієнта mail.ru самостійно зібраної інформації про дислокацію підрозділів ЗСУ та інших військових формувань України, розташованих у містах Краматорську та Слов`янську Донецької області, маршрутів їх руху, з метою їх подальшої передачі іншим представникам не передбачених законом збройних формувань окупаційної адміністрації РФ, що повинно було допомогти вказаним формуванням здійснювати акти військової агресії на боці збройних сил РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України.
7. Зокрема, ОСОБА_6 надсилав цій людині інформацію про розташування військовослужбовців ЗСУ, а саме, у своїх повідомленнях надав таку інформацію:
- 27.03.2022 о 05:03 - щодо розміщення блок-постів у м. Слов`янськ: 1) на перехресті вул. Літературної (з позначкою «На перекрестке дежурят ВСУ») з координатами 48.891038, 37.565246; 2) між м. Слов`янськ та с. Мирне на перехресті з координатами «48.878279, 37.561541»; 3) у с. Мирне у точці з координатами 48.866084, 37.531863; 4) на перехресті вул. Заводська і Свободи у точці з координатами 48.838578, 37.626162; 5) на вул. Свободи перед мостом через р. Казений Торець у точці з координатами 48.837139, 37.630123; 6) на автошляху Т0514 між містами Краматорськ та Слов`янськ у точці з координатами 48.805143, 37.613150 (із позначкою «Они то стоят, то их нет»); 7) на виїзді з м. Слов`янська по вул. Райгородоцькій у точці з координатами 48.872930, 37.666561; 8) на перехресті по вул. Сучасній у точці з координатами 48.846760, 37.676635.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на однобічність та упередженість судового розгляду, невідповідність викладених у судових рішеннях попередніх інстанцій висновків фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримання. Даючи власний аналіз доказам у кримінальному провадженні, захисник вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, не доведена, а висновки судів ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах.
9. Зокрема, зазначає, що у ході судового розгляду не підтвердився факт передачі ОСОБА_6 будь-яким чином інформації про розташування і переміщення особового складу та техніки ЗСУ представнику збройних формувань РФ, відповідна інформація відсутня на його телефоні та комп`ютері, з ОСОБА_8 він не знайомий, мотив і мета інкримінованих йому дій не встановлені, не перевірено твердження ОСОБА_6 про несанкціонований доступ сторонніх осіб до його поштової скриньки, не виявлено, з якого пристрою та з використанням якої Ip-адреси він до неї входив; наголошує, що VPN на комп`ютері ОСОБА_6 не був установлений. Також не були враховані дані щодо працевлаштування та сімейного стану ОСОБА_6 , які позитивно характеризують його особу.
10. Крім цього, захисник оспорює допустимість як доказу даних у протоколі за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 08.08.2022. Мотивує тим, що в матеріалах цього кримінального провадження відсутні документи про надання дозволу на проведення зазначеної слідчої дії, витяг із ЄРДР у кримінальному провадженні, в рамках якого вона проводилась, до матеріалів справи не долучено.
11. Стверджує, що апеляційний суд не усунув порушень, допущених судом першої інстанції, та, відхиляючи апеляційну скаргу сторони захисту, не перевірив із достатньою повнотою викладені у ній доводи і не навів у своїй ухвалі належних мотивів на їх спростування.
Позиції учасників судового провадження
12. На касаційну скаргу сторони захисту надійшло заперечення прокурора.
13. У судовому засіданні суду касаційної інстанції засуджений та захисник підтримали касаційну скаргу.
14. Прокурор протизадоволення касаційної скарги заперечила.
Мотиви Суду
15. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
16. За приписами ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
17. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК Українипідставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
18. Відповідно до ст. 370 КПК Українисудове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
19. Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
20. Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України).
21. Судові рішення попередніх інстанцій у цьому кримінальному провадженні свідчать про те, що судами ретельно перевірені доводи, аналогічні тим, що викладені в касаційній скарзі сторони захисту. Зазначені в них мотиви про відхилення цих доводів колегія суддів касаційного суду вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
22. Із мотивувальної частини вироку убачається, що висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, за яке його засуджено, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з дотриманням вимог ст. 94 КПК України.
23. За результатами процедури апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість засудження ОСОБА_6 та безпідставність апеляційних вимог сторони захисту. Залишаючи апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, апеляційний суд належним чином мотивував своє рішення в ухвалі, зміст якої відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
24. Так, на підтвердження факту збору та передачі ОСОБА_6 інформації про розташування і переміщення особового складу та військової техніки ЗСУ суди послалися у тому числі на дані, отримані за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем, які зафіксовані у протоколі зазначеної негласної слідчої дії від 08.08.2022. Згідно з цими даними у ході зняття інформації з електронних інформаційних систем, яка надходить, зберігається, відправляється з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені текстові, фото, відео файли, які містять матеріали щодо спілкування ОСОБА_6 з особою під псевдонімом « ОСОБА_10 », яким виявився гр. ОСОБА_8 , та передачі ним останньому інформації (фото, відео, координат) щодо розташування блок-постів, переміщення військовослужбовців і техніки ЗСУ.
25. Участь і роль ОСОБА_8 у діяльності незаконних збройних формувань є загальновідомими фактами, він є фігурантом численних кримінальних проваджень на території України, у тому числі за кримінальні правопорушення проти громадської безпеки та громадського порядку і моральності. На підтвердження цих фактів судом також було досліджено протокол від 11.10.2022 огляду інтернет-сторінки сайту «Миротворець». Вищевказані НСРД проводились у межах кримінального провадження щодо ОСОБА_8 і в ході їх проведення було виявлено повідомлення ОСОБА_6 та встановлено суть і зміст переданої ним інформації. Достовірність цієї інформації підтверджена даними у листі заступника командувача ОСА Головнокомандувача ЗСУ полковника ОСОБА_11 , який також було досліджено у ході судового розгляду судом першої інстанції. Офіційна публікація інформації про розташування військовослужбовців, бойової техніки ЗСУ та інших військових формувань і їхніх блок-постів на території міст Слов`янська та Краматорська, яка передавалася ОСОБА_6 , Генеральним штабом ЗСУ не здійснювалась і у відкритому доступі не перебувала, а її передача представникам спецслужб, збройних формувань та окупаційної адміністрації РФ могла нанести шкоду державній безпеці України, підірвати стан боєготовності військових формувань України чи нести загрозу життю та здоров`ю їх військовослужбовців.
26. Під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 було виявлено та вилучено його телефони, системний блок, флеш-носії з інформацією, а також зошит із виконаним обвинуваченим обліковим записом і паролем, за допомогою яких здійснено вхід до електронної поштової скриньки ОСОБА_6 , встановлено факт листування останнього з особою під псевдонімом « ОСОБА_10 » та зафіксовано шляхом відеозйомки зміст цього листування.
27. За результатами проведеної комп`ютерно-технічної експертизи встановлено наявність на флеш-носії фотографії ОСОБА_6 та відеоматеріалів, аналогічних до тих, що містяться в матеріалах НСРД. Також виявлено наявність на комп`ютері ОСОБА_6 файлів, які вказують на те, що на цьому комп`ютері було встановлено VPN. Як убачається з даних протоколу за результатами зняття інформації з електронних інформаційних систем, про використання VPN, а також знищення слідів листування з метою конспірації, зазначав і сам ОСОБА_6 у своїх електронних листах, адресованих особі під псевдонімом « ОСОБА_10 ».
28. Дозвіл на використання у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 матеріалів НСРД за результатами зняття інформації з електронних інформаційних систем, отриманих в іншому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , надано ухвалою слідчого судді Дніпровського апеляційного суду від 07.10.2022. Зазначена ухвала та клопотання прокурора про надання відповідного дозволу містяться в матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та відкриті стороні захисту на підставі ст. 290 КПК України.
29. Відповідно до ч. 1 ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора. Слідчий суддя розглядає клопотання згідно з вимогами статей 247 та 248 цього Кодексу і відмовляє у його задоволенні, якщо прокурор, крім іншого, не доведе законність отримання інформації та наявність достатніх підстав вважати, що вона свідчить про виявлення ознак кримінального правопорушення.
30. З наведеного слідує, що слідчий суддя у межах своїх повноважень, до яких належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, перевіряє законність отримання в результаті проведення НСРД інформації та, за наявності достатніх підстав, дає дозвіл на її використання у іншому провадженні.
31. З огляду на наведене, суд касаційної інстанції вважає, що долучення стороною обвинувачення до матеріалів досудового розслідування при виконанні вимог ст. 290 КПК України ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на використання результатів НСРД з іншого кримінального провадження, в ході проведення якої були виявлені ознаки кримінального правопорушення, яке розслідується у даному кримінальному провадженні, свідчить про виконання органом досудового розслідування в повному обсязі положень ч. 12 ст. 290 КПК України та є достатньою правовою підставою для використання результатів НСРД, навіть за відсутності в матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення вказаної НСРД.
32. Відповідний висновок щодо застосування норм права, передбачених ч. 1 ст. 257 та ч. 12 ст. 290 КПК України, у їх взаємозв`язку з положеннями ст. 86 цього Кодексу сформульований Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2023 року (справа № 465/2671/17) і обґрунтовано врахований судами у цьому кримінальному провадженні під час вирішення питання щодо допустимості як доказів матеріалів НСРД, отриманих в іншому кримінальному провадженні. Відсутність у справі витягу з ЄРДР у зазначеному кримінальному провадженні (щодо ОСОБА_8 ) не становить порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки його долучення нормами КПК України не вимагається.
33. Відхиляючи доводи сторони захисту щодо невстановлення мети і мотиву дій обвинуваченого, апеляційний суд у своїй ухвалі зазначив, що метою дій ОСОБА_6 було передання в умовах воєнного стану незаконним збройним формуванням інформації про переміщення, рух та розташування ЗСУ, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом ЗСУ, і ця злочинна мета була ним досягнута. Водночас мотив вчинення обвинуваченим інкримінованих йому дій не має значення для їх кваліфікації. Разом із тим колегія суддів апеляційного суду, з огляду на зміст електронного листування ОСОБА_6 , у якому він повідомляв « ОСОБА_12 », що є його «співвітчизником (росіянином) з окупованого ЗФУ Краматорська», обґрунтовано виснувала, що ОСОБА_6 є людиною з усталеними проросійськими та антиукраїнськими поглядами, а відтак його дії були обумовлені бажанням надати допомогу незаконним збройним формуванням та державі-агресору, а також заподіяти шкоду державі Україна. У цьому контексті апеляційний суд також цілком підставно зазначив, що встановлення конкретної особи, з якою відбувалося листування, а саме чи був це особисто ОСОБА_8 , або інший представник (інші представники) незаконних збройних формувань, які використовували поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я " ОСОБА_10 ", не має істотного значення для кваліфікації дій ОСОБА_6 та доведеності його винуватості.
34. Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).
35. За встановлених у цьому кримінальному провадженні фактичних обставин колегія суддів касаційного суду вбачає підстави для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада в умовах воєнного стану. Однак, з огляду на вищевказані положення ст. 337 КПК України щодо визначення меж судового розгляду, Суд позбавлений можливості вийти за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, оскільки ч. 2 ст. 111 зазначеного Кодексу передбачає більш суворе покарання і її застосування призведе до погіршення становища засудженого.
36. Відтак колегія суддів погоджується з кримінально-правовою оцінкою дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 114-2 КК України і вважає призначене йому за цим законом покарання таким, що згідно з приписами статей 50, 65 КК України відповідає ступеню тяжкості зазначеного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 указаного Кодексу є особливо тяжким злочином, особі обвинуваченого та конкретним обставинам кримінального провадження. Вважати це покарання несправедливим унаслідок надмірної суворості підстав не вбачається, адже під час його обрання судами, крім іншого, було справедливо враховано, що ОСОБА_6 втратив почуття обов`язку перед державою, громадянином якої він є, і суспільством, а його дії, вчинені в умовах воєнного стану, несуть особливу небезпеку для оточуючих та інтересів держави Україна. Що ж стосується посилання у касаційній скарзі сторони захисту на сімейний статус ОСОБА_6 та факт його працевлаштування, то судами правильно зазначено, що на обґрунтованість його засудження вони жодним чином не впливають.
37. Також касаційний суд погоджується з іншими аргументами, наведеними в судових рішеннях судів попередніх інстанцій щодо ОСОБА_6 , і вкотре зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizToriya v. Spaine) від 09 грудня 1994 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року).
38. Доводи у касаційній скарзі сторони захисту по суті зводяться до незгоди з оцінкою доказів судами попередніх інстанцій. Водночас на жодні нові докази, крім тих, які вже були досліджені та яким надана відповідна правова оцінка, захисник не посилається, а фактично викладає власну оцінку обставин справи, відмінну від їх оцінки судами.
39. Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржених судових рішень у цьому кримінальному провадженні, колегією суддів касаційного суду не виявлено.
40. З огляду на вищенаведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 необхідно залишити без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3