СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/846/26
ун. № 759/1641/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час здійснення у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001257 від 23.10.2025, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України;

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

неповнолітній потерпілий: ОСОБА_5 ,

законний представник неповнолітнього потерпілого: ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор подав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , яке обґрунтоване наявністю ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та просила задовольнити подане клопотання.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 підтримали клопотання прокурора, просили його задовольнити.

Обвинувачений висловив прохання застосувати до нього запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

На час отримання та розгляду судом клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_4 є особою, до якої такий вид запобіжного заходу вже застосовано, строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 28.01.2026, у зв`язку з чим суд констатує, що по суті прокурором ставиться питання про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою.

ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 1 ст. 296 КК України в тому, що 22.10.2025 приблизно 19 год. 20 хв. він, перебуваючи неподалік озера «Верховинна», що розташоване поблизу готельно-ресторанного комплексу «Верховинна», що по проспекту Берестейському, 135 у м. Києві, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинив хуліганські дії, які виразилися у заподіянні тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, 22.10.2025, ОСОБА_4 , приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи біля озера «Верховина», що по проспекту Берестейському, 135 у м. Києві, проводив дозвілля разом із своїми знайомими в кількості трьох осіб чоловічої статі.

У цей час, повз компанію, серед яких перебував ОСОБА_4 , проходив неповнолітній ОСОБА_7 , що також проводив дозвілля біля озера «Верховина» із друзями. Побачивши незнайому особу, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій.

З цією метою, ОСОБА_4 відокремився від компанії своїх знайомих та, нехтуючи елементарними правилами поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільств, почав йти за ОСОБА_7 , тим самим скорочувати дистанцію. При цьому, маючи при собі пневматичний газобалонний пістолет «ПМ49» № НОМЕР_1 , калібру 4,5 мм, почав стріляти з нього в повітря, чим привернув увагу неповнолітнього ОСОБА_8 .

Після того, як неповнолітній ОСОБА_7 , почувши постріли, зупинився та обернувся, ОСОБА_4 почав штучно провокувати конфлікт шляхом розігрування ситуації «по затриманню злочинця, а саме: особи, що здійснює розповсюдження наркотичних засобів». З цією метою, ОСОБА_4 почав вимагати показати йому кишені одягу та пред`явити мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», який перебував у руках неповнолітнього ОСОБА_8 , «для перевірки» на предмет наявності sms-переписок по розповсюдженню «закладок».

Після того, як потерпілий ОСОБА_7 , відмовився добровільно віддати свій мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, наніс один удар правою рукою, зігнутою в кулак в область обличчя потерпілого, внаслідок чого останній розвернувся та почав тікати, а ОСОБА_4 , в свою чергу, почав наздоганяти потерпілого.

Після того, як неповнолітній ОСОБА_7 , перечепившись, впав на землю обличчям вниз, ОСОБА_4 , наздогнавши його, наніс ще декілька ударів ногами в область тулуба потерпілого, потім руками, перевернув його обличчям до себе, сів на його ноги в області вище колін, обмеживши таким чином можливість рухатись, та наніс ще не менше двох ударів правою рукою зігнутою в кулак в область верхньої губи та щелепи потерпілого, а потім, повторив свою вимогу віддати мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro».

Користуючись безпорадним станом неповнолітнього ОСОБА_8 , який, будучи обмеженим у рухах та можливості чинити опір, ОСОБА_4 взяв з рук потерпілого телефон марки «Iphone 15 Pro», та, зі словами: «Я залишаю його собі», почав рухатись у невідомому напрямку.

При цьому, на вимогу потерпілого ОСОБА_8 повернути належний йому мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», ОСОБА_4 , утримуючи в руках пневматичний газобалонний пістолет «ПМ49» № НОМЕР_1 , калібру 4,5, в якому, на той момент, вже закінчився балон, почав погрожувати його застосуванням як предметом для нанесення тілесних ушкоджень, після чого, з місця злочину зник у невідомому напрямку.

Своїми вищевказаними протиправними діями, неповнолітній ОСОБА_4 умисно заподіяв неповнолітньому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синця на спинці носа з розповсюдженням на підочні ділянки більш справа, гематома (синець) верхньої губи, переломами кісток лицевого скелету черепа (перелом лобних відростків верхньої щелепи, перелом носових кісток)

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 1 ст. 122 КК України в тому, що 22.10.2025 приблизно о 19 год. 20 хв. він, перебуваючи неподалік озера «Верховинна», що розташоване поблизу готельно-ресторанного комплексу «Верховинна», що по проспекту Берестейському, 135 у м. Києві, умисно заподіяв неповнолітньому ОСОБА_9 , середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`ю.

Так, 22.10.2025, ОСОБА_4 , приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи біля озера «Верховина», що по проспекту Берестейському, 135 у місті Києві, проводив дозвілля разом із своїми знайомими в кількості трьох осіб чоловічої статі.

У цей час, повз компанію, серед яких перебував ОСОБА_4 , проходив неповнолітній ОСОБА_7 , з яким ОСОБА_4 вирішив штучно спровокувати конфлікт.

З цією метою, ОСОБА_4 , маючи при собі пневматичний газобалонний пістолет «ПМ49» № НОМЕР_1 , калібру 4,5 мм, почав стріляти з нього в повітря, чим привернув увагу неповнолітнього ОСОБА_8 , який, почувши постріли та повернувся.

Перебуваючи на відстані витягнутої руки, між ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_7 стався словесний конфлікт, в ході якого, внаслідок раптово виниклої особистої неприязні, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто діючи умисно, своєю правою рукою, зігнутою в кулак, наніс один удар в область обличчя неповнолітнього, внаслідок чого останній розвернувся та почав тікати, а ОСОБА_4 , в свою чергу, почав наздоганяти потерпілого.

Після того, як неповнолітній ОСОБА_7 , перечепившись, впав на землю обличчям вниз, ОСОБА_4 наніс ще декілька ударів ногами в область тулуба потерпілого, потім руками, перевернув його обличчям до себе, сів на його ноги в області вище колін, обмеживши таким чином можливість рухатись, та наніс ще не менше двох ударів правою рукою зігнутою в кулак в область верхньої губи та щелепи потерпілого, повторивши свою вимогу віддати мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro».

Після того, як неповнолітній ОСОБА_7 , будучи в безпорадному стані, добровільно віддав свій мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», ОСОБА_4 з місця злочину зник.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 07.01.2026, у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: скелетно-лицева травма: синець на спинці носа з розповсюдженням на підочні ділянки більш справа, гематома (синець) верхньої губи, переломами кісток лицевого скелету черепа (перелом лобних відростків верхньої щелепи, перелом носових кісток), які, у своїй сукупності, відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Разом з тим, ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 4 ст. 186 КК України в тому, що маючи судимість за вчинення кримінальних правопорушень, достовірно знаючи, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався і триває на даний час, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та 22.10.2025 приблизно о 19 год. 20 хв., знаходячись біля озера «Верховина», розташованого неподалік готельно-ресторанного комплексу «Верховинна», що по проспекту Берестейському, 135 у місті Києві, в умовах воєнного стану, відкрито викрав мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro» imeil: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , вартістю 51000 грн., що належить неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив матеріальну шкоду останньому на зазначену суму.

Так, 22.10.2025, ОСОБА_4 , приблизно о 19 год. 00 хв., проводячи дозвілля в районі озера «Верховина» що по проспекту Берестейському, 135 у місті Києві із своїми знайомими, побачив раніше невідомого неповнолітнього ОСОБА_8 , що проходив повз, та, відносно якого вирішив штучно спровокувати конфлікт шляхом розігрування ситуації «по затриманню злочинця, а саме: особи, що здійснює розповсюдження наркотичних засобів».

З цією метою, ОСОБА_4 , маючи при собі пневматичний газобалонний пістолет «ПМ49» № НОМЕР_1 , калібру 4,5 мм, почав стріляти з нього в повітря, чим привернув увагу неповнолітнього ОСОБА_8 .

Почувши постріли, неповнолітній ОСОБА_7 зупинився та обернувся до ОСОБА_4 , який почав вимагати показати йому кишені одягу та пред`явити мобільний телефон марки «Iphone 15», «для перевірки» на предмет наявності sms-переписок по розповсюдженню «закладок».

Після того, як потерпілий ОСОБА_7 відмовився добровільно віддати свій мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», ОСОБА_4 наніс один удар рукою, зігнутою в кулак в область обличчя потерпілого, внаслідок чого останній розвернувся та почав тікати, а ОСОБА_4 , в свою чергу, почав наздоганяти потерпілого.

Після того, як неповнолітній ОСОБА_7 , перечепившись, впав на землю обличчям вниз, ОСОБА_4 наніс ще декілька ударів ногами в область тулуба потерпілого, потім руками, перевернув його обличчям до себе, сів на його ноги в області вище колін, обмеживши таким чином можливість рухатись, та наніс ще не менше двох ударів правою рукою зігнутою в кулак в область верхньої губи та щелепи потерпілого, подолавши таким чином волю потерпілого, а потім повторив свою вимогу віддати мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro».

Неповнолітній ОСОБА_7 , в свою чергу, сприймаючи погрози ОСОБА_4 , як реальні та побоюючись за своє життя, дістав із кишені своєї куртки мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro» та добровільно віддав його ОСОБА_4 .

У цей час у ОСОБА_4 , який продовжував утримувати в руках мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», належний потерпілому ОСОБА_7 , виник злочинний умисел на заволодіння даним мобільним телефоном. З цією метою, ОСОБА_4 почав вимагати код доступу до мобільного телефону для його розблокування.

Отримавши від потерпілого ОСОБА_8 , що продовжував лежати на землі в безпорадному стані, пароль від телефону, ОСОБА_4 за допомогою коду-доступу, названого потерпілим, зайшов до його мобільного та через застосунок «Налаштування», вийшов з облікового запису ОСОБА_8 , отримавши таким чином можливість подальшого користування мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro».

Відкрито заволодівши в такий спосіб мобільним телефоном марки «Iphone 15 Pro», належним неповнолітньому ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, зі словами: «Я залишаю його собі», з місця скоєння злочину зник, тим самим розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Оцінюючи доводи прокурора про збереження ризиків, суд приймає до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, зокрема: за ч. 1 ст. 296 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків; за ч. 1 ст. 122 КК України, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів; за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Наведена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» та п. 36 у справі «Москаленко проти України» де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, існує реальний ризик залишення обвинуваченим місця проживання в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, за даними обвинувального акту, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 04.11.2025 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків суд призначив йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 20 (двадцять) днів. Наявність вироку суду, що набрав законної сили, яким ОСОБА_4 призначене покарання у виді позбавлення волі, яке від повинен відбувати, суттєво посилюють ризик переховування обвинуваченого від суду. Відтак суд вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків незаконного впливу на неповнолітніх свідків та неповнолітнього потерпілого в даному кримінальному провадженні, враховуючи характер інкримінованих ОСОБА_4 дій та їх мотивів. Даний ризик є реальним, оскільки обвинувачений, перебуваючи на свободі та знаючи про фактичне місце проживання потерпілого та свідків, допит яких судом ще не проведений з огляду на стадію кримінального провадження, може незаконно впливати на них, змушуючи змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі показань. Тому на даній стадії кримінального провадження ризики впливу зі сторони ОСОБА_4 на потерпілих та свідків є реальними.

Крім того, ОСОБА_4 , який має судимість за низкою вироків, в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні нових кримінальних правопорушень невдовзі після ухвалення попереднього вироку. Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає, що ОСОБА_4 може вчинити також інші кримінальні правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому суд не стверджує про винуватість обвинуваченого у вчиненні протиправних дій, а лише констатує, що є підвищена ступінь ймовірності того, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 вдасться до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 не працевлаштований, він не має законного джерела заробітку, неодружений, дітей на утриманні не має, тобто міцні соціальні зв`язки в обвинуваченого відсутні.

Обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом на даному етапі не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України обвинувачений є особою, до якої може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає, що на даній стадії провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який хоча і є винятковим, проте, враховуючи встановлену сукупність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які продовжують існувати та не зменшилися, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Тяжкість та обставини інкримінованих обвинуваченому правопорушень, які вчинялися із застосуванням насильства щодо неповнолітньої особи, а також характер встановлених ризиків свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією обвинуваченого, не здатний на даній стадії судового провадження нівелювати наявні ризики, у зв`язку з чим на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 26 березня 2026 року (включно), з утриманням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 30 січня 2026 року.

Суддя ОСОБА_10