Справа № 448/366/25
Провадження №1-кп/944/1092/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2025м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 від 13.01.2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Млиниська Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

судом визнано доведеним, що 04 січня 2025 року у невстановлений час, але не пізніше 07 год 40 хв, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, спрямованим на викрадення офіційного документу, перебуваючи у приміщенні житлового будинку потерпілого ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу із внутрішньої кишені куртки потерпілого, таємно викрав банківську картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), видану на ім`я ОСОБА_5 , яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05.04.2001, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-Ш від 07.12.2000 та згідно примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, з метою її подальшого використання для особистого збагачення, шляхом викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив привласнення офіційного документа з корисливих мотивів, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України.

В подальшому, 04 січня 2025 року о 07 год 40 хв ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України № 740/2024 від 28 жовтня 2024 року, затвердженим Законом України № 4024-ІХ від 29 листопада 2024 року), перебуваючи поблизу будівлі №13, що на площі Івана Франка, м.Судова Вишня, Яворівського району Львівської області, діючи з прямим умислом, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи, що на банківському рахунку ОСОБА_5 можуть знаходитися грошові кошти, які є чужим майном, використовуючи викрадену ним банківську картку № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітовану АТ КБ «Приватбанк» та видану на ім`я ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, таємно викрав з банківського рахунку останнього кошти в сумі 4000 гривень, шляхом зняття їх в банкоматі АТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м.Судова Вишня, пл. І.Франка,13 Яворівського району Львівської області, попередньо попросивши про допомогу у знятті коштів, невідому йому особу, яку в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, якій надав викрадену ним банківську картку та повідомив пін-код від вказаної картки, проте не повідомляючи про свій злочинний намір, та після отримання від невстановленої особи знятих нею коштів та банківської картки, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не зупинившись на досягнутому, ОСОБА_4 продовжив свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку грошових коштів, що знаходились на банківській картці № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітованої АТ КБ «Приватбанк» та виданої на ім`я ОСОБА_5 . Так, 05 січня 2025 року у період часу з 13 год 01 хв по 13 год 03 хв, ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу, таємно викрав з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_5 кошти в сумі 4000 гривень, шляхом зняття їх чотирма транзакціями по 1000 гривень в банкоматі АТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м. Судова Вишня, пл. І. Франка, 13 Яворівського району Львівської області, попередньо попросивши про допомогу у знятті коштів, невідому йому особу, встановлену як ОСОБА_6 , якій надав викрадену ним банківську картку та повідомив пін-код від вказаної картки, проте не повідомляючи про свій злочинний намір, та після отримання від останньої знятих нею коштів та банківської картки, викраденим розпорядився на власний розсуд, а банківську картку 05 січня 2025 року у невстановлений час, перебуваючи в помешканні потерпілого ОСОБА_5 , таємно повернув у місце її зберігання. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 8000 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього, 08 січня 2025 року у невстановлений час, але не пізніше 18 год 13 хв, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, спрямованим на викрадення офіційного документу, перебуваючи у приміщенні житлового будинку потерпілого ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу із внутрішньої кишені куртки потерпілого, таємно викрав банківську картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), видану на ім`я ОСОБА_5 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05.04.2001, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-Ш від 07.12.2000 та згідно примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, з метою її подальшого використання для особистого збагачення, шляхом викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив привласнення офіційного документа з корисливих мотивів, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України.

В подальшому, 08 січня 2025 року о 18 год 13 хв ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України № 740/2024 від 28 жовтня 2024 року, затвердженим Законом України № 4024-ІХ від 29 листопада 2024 року), перебуваючи поблизу будівлі №13, що на площі Івана Франка, м.Судова Вишня, Яворівського району Львівської області, діючи з прямим умислом, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи, що на банківському рахунку ОСОБА_5 можуть знаходитися грошові кошти, які є чужим майном, використовуючи викрадену ним банківську картку № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітовану АТ КБ «Приватбанк» та видану на ім`я ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_5 кошти в сумі 5000 гривень, шляхом зняття їх в банкоматі АТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м. Судова Вишня, пл. І. Франка, 13 Яворівського району Львівської області, попередньо попросивши про допомогу у знятті коштів, невідому йому особу, встановлену як ОСОБА_7 , якій надав викрадену ним банківську картку та повідомив пін-код від вказаної картки, проте не повідомляючи про свій злочинний намір, та після отримання від останньої знятих нею коштів та банківської картки, викраденим розпорядився на власний розсуд, а банківську картку 08 січня 2025 року у невстановлений час, перебуваючи в помешканні потерпілого ОСОБА_5 , таємно повернув у місце її зберігання. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього, 11 січня 2025 року у невстановлений час, але не пізніше 09 год 27 хв, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, спрямованим на викрадення офіційного документу, перебуваючи у приміщенні житлового будинку потерпілого ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу із внутрішньої кишені куртки потерпілого, таємно викрав банківську картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), видану на ім`я ОСОБА_5 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05.04.2001, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-Ш від 07.12.2000 та згідно примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, з метою її подальшого використання для особистого збагачення, шляхом викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив привласнення офіційного документа з корисливих мотивів, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України.

В подальшому, 11 січня 2025 року о 09 год. 27 хв. ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України № 740/2024 від 28 жовтня 2024 року, затвердженим Законом України № 4024-ІХ від 29 листопада 2024 року), перебуваючи поблизу будівлі №13, що на площі Івана Франка, м.Судова Вишня, Яворівського району Львівської області, діючи з прямим умислом, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи, що на банківському рахунку ОСОБА_5 можуть знаходитися грошові кошти, які є чужим майном, використовуючи викрадену ним банківську картку № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітовану АТ КБ «Приватбанк» та видану на ім`я ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_5 кошти в сумі 5000 гривень, шляхом зняття їх в банкоматі АТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м. Судова Вишня, пл. І. Франка, 13 Яворівського району Львівської області, попередньо попросивши про допомогу у знятті коштів, невідому йому особу, встановлену як ОСОБА_8 , якому надав викрадену ним банківську картку та повідомив пін-код від вказаної картки, проте не повідомляючи про свій злочинний намір, та після отримання від останнього знятих ним коштів та банківської картки, викраденим розпорядився на власний розсуд, а банківську картку 11 січня 2025 року у невстановлений час, перебуваючи в помешканні потерпілого ОСОБА_5 , таємно повернув у місце її зберігання. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Також, 13 січня 2025 року у невстановлений час, але не пізніше 08 год 01 хв, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, спрямованим на викрадення офіційного документу, перебуваючи у приміщенні житлового будинку потерпілого ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу із внутрішньої кишені куртки потерпілого, таємно викрав банківську картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), видану на ім`я ОСОБА_5 , яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХІІ від 02.10.1992, п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05.04.2001, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-Ш від 07.12.2000 та згідно примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, з метою її подальшого використання для особистого збагачення, шляхом викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив привласнення офіційного документа з корисливих мотивів, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України.

В подальшому, 13 січня 2025 року о 08 год 01 хв ОСОБА_4 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України діє правовий режим воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України № 740/2024 від 28 жовтня 2024 року, затвердженим Законом України № 4024-ІХ від 29 листопада 2024 року), перебуваючи поблизу будівлі №13, що на площі Івана Франка, м.Судова Вишня, Яворівського району Львівської області, діючи з прямим умислом, протиправно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, усвідомлюючи, що на банківському рахунку ОСОБА_5 можуть знаходитися грошові кошти, які є чужим майном, використовуючи викрадену ним банківську картку № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітовану АТ КБ «Приватбанк» та видану на ім`я ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_5 кошти в сумі 5000 гривень, шляхом зняття їх в банкоматі АТ КБ «Приватбанк», що знаходиться за адресою: м.Судова Вишня, пл.І.Франка,13 Яворівського району Львівської області, попередньо попросивши про допомогу у знятті коштів, невідому йому особу, яку в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, якій надав викрадену ним банківську картку та повідомив пін-код від вказаної картки, проте не повідомляючи про свій злочинний намір, та після отримання від невстановленої особи знятих нею коштів та банківської картки, викраденим розпорядився на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, положень ст.63 Конституції України, свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, в якому він обвинувачується визнав повністю, та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу подій, про які зазначено в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати. Матеріальні збитки потерпілому відшкодував.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу у його відсутності, претензій матеріального та морального характеру немає, просить обрати покарання на розсуд суду.

На підставі положень ч.3 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого, що повністю визнав свою вину, інші докази, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, судом не досліджувались.

Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів, допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Під час судового розгляду обвинувачений, який усвідомлено відмовився у встановленому законом порядку від захисника, а дійсність і добровільність вказаної відмови перевірена судом, свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях: привласненні офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів,та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, погодився із кваліфікацією дій за ч.1 ст.357 КК України та ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини, щиро покаявся, добровільно відшкодував заподіяну ним потерпілому шкоду, та дав згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, заявивши, що розуміє зміст цих обставин. При цьому суд переконався у правильності розуміння ОСОБА_4 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції і належно роз`яснив, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Після чіткого, детального та розгорнутого пояснення судом змісту норми ч.3 ст.349 КПК України обвинувачений ствердно заявив про бажання здійснення судового розгляду за вказаним порядком з правовими наслідками такого розгляду. Зазначене під час судового провадження підтримали прокурора та потерпіла, зокрема, остання у поданій нею заяві.

Таким чином суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом враховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Згідно з абз.2 п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України, є кримінальним проступком та злочином проти власності, дані про особу винного, який неодружений, не працює, під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває; висновок органу пробації про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства; обставин, які б обтяжували покарання, не здобуто, пом`якшували щире каяття, про що зазначено в обвинувальному акті, та добровільне відшкодування заподіяної потерпілому шкоди, що знайшло підтвердження під час судового слідства та наголошено прокурором у судовому засіданні.

За сукупності вище наведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд визнає за неможливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 без його ізоляції та поміщення до КВУ закритого типу і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за: ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі та ч.1 ст.357 КК України - обмеження волі (з урахуванням положень ч.3 ст.61 КК України); - та мінімальному строці в межах санкції інкримінованих статей відповідно п`яти та одного років, зважаючи на обставини кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно слід визначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Саме такі вид та розмір покарання є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь.

Разом з тим, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ч.1 ст.75 КК України у відповідній редакції.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності, суд не знаходить.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи все вище викладене, а також беручи до уваги позицію прокурора, потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, суд вважає, що виправлення останнього можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку та з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.п.2 ,4 ч.3 ст.76 КК України, що, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

На думку суду таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Долю речових доказів по справі належить вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. На час ухвалення вироку термін дії запобіжного заходу вже закінчився.

На підставі викладеного, керуючись ст.94, 349, 369-371, 373 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років;

за ч.1 ст.357 КК України обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Застосувати до ОСОБА_4 ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

Залишити при матеріалах кримінального провадження №0000011.

- компакт-диск марки «Alerus», DVD-R, 4,7 GB, на якому міститься 7 відеозаписів;

- компакт-диск білого кольору, на якому міститься відеозапис;

- виписку по картці № НОМЕР_1 АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.01.2025 - 13.01.2025;

- компакт-диск «Verbatim» CD-R, білого кольору, із написом 934825-ВБ, на якому міститься інформація щодо ідентифікації власника по спеціальному платіжному засобі (банківської картки) «Приват Банк» № НОМЕР_1 , та інших документів, пов?язаних з рухом коштів,

- картку для виплат АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , фіскальний чек ТОВ ТВК «Львівхолод», чек №, чек №, чек № НОМЕР_2 , одну банкноту номіналом 10 (десять) гривень (серія та номер ЮЕ2772249); одна банкнота номіналом 20 (двадцять) гривень (серія та номер ГM8130165); одна банкнота номіналом 100 (сто) гривень (серія та номер УB5413706); одна банкнота номіналом 200 (двісті) гривень (серія та номер 359285425); п?ятнадцять банкнот номіналом 500 (п?ятсот) гривень із наступними серіями та номерами: АД1 061674, ББ1626023, X39648788, АД9425075, ЄД2280644, ЕИ0149320, ХЖ4075468, ЕС2882526, ХЖ1074428, АК8165574, 3В9900359, XГ5021652, БГ1176908, ВС4324721, 358749692 повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1