Провадження №1-кс/712/4982/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Черкаси клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , погоджене заступником начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0002969 від 27.08.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 та ч. 1 ст. 263 КК України про арешт майна,

УСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , погоджене заступником начальника відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0002969 від 27.08.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 та ч. 1 ст. 263 КК України про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва прокурорів Черкаської обласної прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002969 від 27.08.2025.

У ході досудового розслідування, у зв`язку із наявністю достатніх доказів, слідчим за погодженням з прокурором повідомлено про підозру:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Гоголеве Шишацького р-ну Полтавської обл., громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що відповідно до наказу начальника ГУНП в Черкаській області № 330 о/с від 04.11.2021 ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 2 Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівники Національної поліції відносяться до працівників правоохоронних органів.

Відповідно до ст.ст. 1, 20 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_5 під час проходження служби в органах поліції виконує функції офіційного представника органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто є службовою особою правоохоронного органу представником влади, на якого ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» покладаються обов`язки: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва тощо.

У розумінні частини 1 статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон) ОСОБА_5 , окрім іншого, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе.

Крім того, у розумінні п. п. 1-4 ч. 1 ст. 24 Закону ОСОБА_5 , окрім іншого, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язаний невідкладно вжити таких заходів: відмовитись від пропозиції, за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію, залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників, письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника.

Встановлено, що постановою КМУ № 1338 від 15.11.2024 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» визначено, що до введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», з 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою (далі експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.

Проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я відповідно до Положення про експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.

У закладах охорони здоров`я, в яких організовується проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, у строк до 3 грудня 2024 року визначається та затверджується наказом керівника такого закладу охорони здоров`я перелік лікарів, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи у складі експертних команд, а також перелік адміністраторів для забезпечення роботи таких команд.

Повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я припиняються 31 грудня 2024 року.

Відповідно до п. 4 Положення «Про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі Положення) експертні команди у своїй роботі керуються Конституцією України, Законом України «Про запобігання корупції», іншими законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами.

Згідно абз. 6, 9, 15 п. 9 Положення експертні команди встановлюють групи (підгрупи) інвалідності, фіксують причини та час її настання відповідно до підтверджувальних документів; встановлюють потребу в догляді; встановлюють причинний зв`язок інвалідності осіб за наявністю документів, що їх підтверджують, визначених пунктом 22 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи».

Також, згідно з Законом України «Про запобігання корупції» суб`єктам, на яких поширюється дія цього Закону, в тому числі лікарям, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи у складі експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Водночас, ОСОБА_5 знехтував вказаними вимогами законодавства, вимагав та одержав неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття невстановленими службовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави однієї із експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, розташованій у м. Черкаси, за наступних обставин.

Так, у червні 2025 року точного часу і дати розслідуванням не встановлено, під час розмови, яка відбулась у с. Лящівка, Золотоніського району Черкаської області ОСОБА_6 розповів ОСОБА_5 , що близькі родичі його знайомого ОСОБА_7 , маючи тяжку хворобу не можуть оформити у встановлений законом порядку групу інвалідності, а тому як наслідок ОСОБА_7 не може оформити відповідний догляд, на підставі якого міг би у подальшому отримати відстрочку від мобілізації.

Під час вказаної розмови ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що має знайомих у ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також в лікарській комісії у м. Черкаси та за грошові кошти в сумі 11 000 доларів США він вплине на вказаних службових осіб з метою отримання дружиною або матір`ю ОСОБА_7 групи інвалідності та посприяє у отриманні відстрочки від мобілізації.

У подальшому, упродовж липня-серпня 2025 року у ході телефонних розмов, які відбувались за допомогою месенджера «WhatsApp» ОСОБА_5 неодноразово висловлював ОСОБА_6 вимогу надати йому грошові кошти в сумі 11 000 доларів США, в у разі відмови дружині або матері ОСОБА_7 не буде встановлена група інвалідності та останній не отримає відстрочку від мобілізації як особа, яка здійснює догляд за інвалідом.

Також, 10.09.2025, близько 11 год. 40 хв., під час розмови, яка відбулась у с. Лящівка, Золотоніського району Черкаської області між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 останній вказав на необхідність передачі йому частини із раніше обумовленої суми та повторно вказав, що вся сума неправомірної вигоди становитиме 11 000 доларів США.

Також ОСОБА_5 зазначив, що враховуючи похилий вік матері ОСОБА_7 ОСОБА_8 , оформлення групи інвалідності необхідно здійснювати останній.

Наступного дня, близько 19 год. 00 хв. на автодорозі сполученням «Бориспіль-Кременчук», на повороті до с. Старий Коврай Золотоніського району Черкаської області ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 копії паспортів ОСОБА_7 та його цивільної дружини ОСОБА_9 .

У подальшому, під час телефонних розмов, які відбулись 17 та 19 вересня 2025 року ОСОБА_5 повідомляв ОСОБА_6 про необхідність передати йому копії паспорта та ідентифікаційного коду матері ОСОБА_7 ОСОБА_8 .

Під час телефонної розмови, яка відбулась 22 вересня 2025 року ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що фотокопії вищевказаних документів він передав особам, які будуть встановлювати їй групу інвалідності і чекає від них підтвердження щодо можливості її встановлення.

У ході зустрічі, яка відбулась у с. Лящівка, Золотоніського району Черкаської області 29.09.2025 близько 20 год. 00 хв. у с. ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що для початку оформлення групи інвалідності матері ОСОБА_7 ОСОБА_8 необхідно надати йому медичну книжку та копію ідентифікаційного коду останньої. Також під час вказаної зустрічі ОСОБА_5 висунув вимогу про необхідність передачі йому половини від раніше обумовленої суми, тобто 5 500 доларів США, та повідомив, що грошові кошти та документи йому необхідно передати до 03.10.2025.

Під час чергової зустрічі, яка відбулась в с. Степове Золотоніського району Черкаської області 03.10.2025 близько 16 год. 25 хв. ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно з корисливих мотивів, реалізовуючи протиправний умисел на одержання неправомірної вигоди, отримав від ОСОБА_6 частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди в сумі 5500 доларів США, а також медичну картку ОСОБА_8 та копію ідентифікаційного коду останньої.

Після отримання вказаних коштів та документів ОСОБА_5 підтвердив дійсність своїх дій щодо впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави та повідомив ОСОБА_6 , що процес оформлення групи інвалідності займе близько чотирьох місяців, а також вказав, що для маскування протиправного встановлення групи інвалідності необхідно буде придбати нову сім-карту оператора мобільного зв`язку та мобільний телефон, на який будуть приходити СМС-повідомлення щодо оформлення лікарями тимчасової втрати працездатності ОСОБА_8 .

Також ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_8 до лікувального закладу особисто приїздити не потрібно, встановлення групи інвалідності та оформлення пов`язаних із цим документів відбудеться без її участі.

Після цього, ОСОБА_5 було затримано працівниками правоохоронного органу в порядку ст. 208 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369-2 КК України одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи працівником правоохоронного органу, перебуваючи на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 2 Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення протиправних шляхом, у порушення вимог постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-XII від 17.06.1992, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 662 від 21.08.1998, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, а саме у порушенні ним громадської безпеки у частині незаконного поводження з бойовими припасами, будучи достовірно обізнаним про те, що такі дії здійснюються виключно при наявності передбаченого законом дозволу, якого він не мав, вчинив дії, пов`язані із набуттям у невстановленому розслідуванням місці та час, а також не встановленим способом, сто сорока семи патронів, які являються бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї.

У подальшому, під час зустрічі, яка відбулась у с. Лящівка, Золотоніського району Черкаської області 10.09.2025, близько 11 год. 40 хв ОСОБА_5 , діючи умисно та протиправно, передав ОСОБА_6 сто сорок сім патронів, які являються бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї, тим самим вчинив переміщення та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному носінні, придбанні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

За вказаних обставин, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 369-2КК України одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди;

- ч. 1 ст. 263 КК України незаконному носінні, придбанні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- заявою ОСОБА_6 ;

- показаннями допитаних у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- висновком експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/124-25/13677-БЛ від 16.09.2025 за результатами проведення судово-балістичної експертизи;

- даними протоколу затримання ОСОБА_5 від 03.10.2025;

- протоколами огляду та ідентифікації грошових коштів від 03.10.2025;

- іншими матеріалами досудового розслідування в сукупності.

Згідно за положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання.

У зв`язку з тим, що санкціями ч. 3 ст. 369-2 та ч. 1 ст. 263 КК України, за якими підозрюється ОСОБА_5 , передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна, існує необхідність у накладенні арешту на наступне майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 ;

- автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номер кузова/VIN: НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .

Документом, яким підтверджується право власності ОСОБА_5 на вказане майно, що належить арештувати, є витяг реєстраційна картка ТЗ.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна (запобігання можливості його відчуження на користь інших осіб тощо), дане клопотання про арешт майна слідчий просив розглянути без повідомлення підозрюваного (власника майна) і його захисника.

У судове засідання слідчий та прокурор не прибули, у клопотанні просили розглянути клопотання без їхньої участі, клопотання підтримують у повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки розглядається клопотання про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, з метою забезпечення арешту майна розгляд клопотання здійснюється без повідомлення підозрюваного.

Вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя зазначає про таке.

З клопотання та доданих до нього матеріалів слідчим суддею встановлено, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Черкасах) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва прокурорів Черкаської обласної прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002969 від 27.08.2025.

04.102025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Санкція статті, яка інкримінується ОСОБА_5 , а саме: ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає вид покарання у вигляді конфіскації майна.

У зв`язку із цим, орган досудового розслідування, який проводить слідство у кримінальному провадженні, зобов`язаний вжити заходів для забезпечення виконання вироку суду в частині конфіскації майна.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 має у власності автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», 2002 року випуску, номер кузова/VIN: НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями частини п`ятої ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (SporrongandLonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Під час судового розгляду клопотання встановлено, що метою накладення арешту на вказане майно, є забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Враховуючи те, що стороною обвинувачення доведено, що вищезазначене майно належить підозрюваному, а санкція статті в якій підозрюється останній, передбачає зокрема покарання у виді конфіскації майна, а тому з метою збереження майна для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, а також дієвості кримінального провадження, розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, на думку слідчого судді, на вказане майно необхідно накласти арешт із встановленням заборони відчужувати та розпорядження ним, оскільки незастосування вказаного заходу, на переконання слідчого судді, з урахуванням обставин і характеру розслідуваного кримінального правопорушення, може призвести до відчуження вказаного майна, а потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Разом з тим, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до положень ст.174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Усі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Керуючись ст. 132, 167, 170-173, 309, 370, 372, 375 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт У кримінальному провадженні № 0002969 від 27.08.2025 на наступне майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , із забороною відчужувати та розпоряджатися ним:

- автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», 2002 року випуску, номер кузова/VIN: НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Слідчий суддя ОСОБА_1