ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28504/25

Провадження № 11-кп/820/695/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000023 від 10.01.2024 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпро, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому,

термін тримання під вартою на період судового провадження, але не більше двох місяців з дня проголошення даної ухвали, тобто по 12.12.2025, включно, із визначеним ухвалою слідчого судді від 15.07.2025 розміром застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. та покладеними у разі її внесення обов`язками.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою не зменшилися, а тому, обвинувачений, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення у якому обвинувачується ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, та що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання.

У разі залишення запобіжного заходу без змін зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

Вказує про незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не відповідає вимогам ч. 3 ст.199 КПК України, а саме у ньому не викладені обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Заявлені прокурором ризики не доведені.

Ухвала суду обґрунтована виключно тяжкістю можливого покарання.

Суд першої інстанції в ухвалі посилається на те, що суд знаходиться далеко від місця проживання обвинуваченого, Проте, Верховним судом прийнято рішення про передачу кримінального провадження на розгляд до Шевченківського районного суду м. Дніпра, а тому такі посилання є неактуальними.

На стадії досудового розслідування, та судового розгляду кримінального провадження жодних заяв від свідків про тиск на них з боку обвинуваченого ОСОБА_7 не було, а тому ризик незаконно впливу на свідків не існує.

Прокурором не доведено необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу, а тому наявні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Так, судом не враховано, що обвинувачений має стійкі проблеми зі здоров`ям, а саме у нього: віл інфекція, психічні та новедінкові розлади, хронічне обструктивне захворювання легень, хронічне вергирогенна томбоплія.

Відповідні медичні документи додавалися до клопотання про зміну запобіжного заходу, проте суд першої інстанції жодним чином на них не відреагував.

Ризики, які зазначені в ухвалі суду є не підтвердженими та фактично втратили свою актуальність.

В порушення ч.4 ст.182 КПК України визначений обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави є завідомо непомірним для нього.

Матеріали провадження не містять відомостей про отримання обвинуваченим відповідних доходів, які вказують на можливість внесення ним визначеного розміру застави, а тому наявні підстави для зменшення розміру застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою групою осіб кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Тому, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України, особи обвинуваченого, який раніше судимий, не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, не має доходів, багатоепізодність інкримінованого ОСОБА_7 злочину, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися, а саме ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту про що в апеляційній скарзі просить захисник обвинуваченого, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що заявлені у клопотанні прокурора та встановлені судом ризики є недоведеними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон не вимагає надання доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів у разі обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є висока ймовірність вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Отже, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду та вирішенні питання про необхідність попереднього ув`язнення.

Продовжуючи відносно обвинуваченого найсуворіший запобіжний захід, суд першої інстанції врахував, не лише суворість можливого покарання а й усі обставини визначені у ст. 178 КПК України.

Обставини, на які в апеляційній скарзі посилається адвокат ОСОБА_6 , а саме на стійкі проблеми зі здоров`ям обвинуваченого, не є такими, що б давали суду підставу для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки обвинувачений не позбавлений можливості отримувати необхідну медичну допомогу в умовах ізоляції від суспільства.

Так, спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, з наступними змінами, затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), згідно п. 2.3 якого медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7, 2.8 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Враховуючи наведене, особи, які перебувають під вартою, та потребують лікування, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 має можливість отримувати належну медичну допомогу (лікування) під час перебування під вартою.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не відповідає вимогам ч. 3 ст.199 КПК України, а саме у ньому не викладені обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 199, 184 КПК України. У клопотанні прокурора, у тому й числі, викладені обставини, які свідчать, що заявлені ризики не зменшилися та обґрунтована неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2 ч.5 ст.182 КПК України).

Розмір застави ОСОБА_7 визначений з урахуванням обставин зазначених ч.4 ст.182 КПК України у межах визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

На думку колегії суддів, визначений обвинуваченому розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

А тому, не є слушними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що визначений обвинуваченому розмір застави є завідомо непомірним для нього.

Підстав для зменшення розміру застави, або обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у тому й числі у виді домашнього арешту, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по 12 грудня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: