Справа № 216/2040/24
Провадження № 1-кп/216/296/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 кримінальне провадження № 0000445 від 02 березня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше судимий вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2024 року в денний час доби ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку № 23 на вул. Ракетній у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, спілкувався зі своїм приятелем ОСОБА_8 . Неподалік від них був припаркований належний ОСОБА_9 автомобіль марки «Volkswagen LT 28» світло-зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 . Ураховуючи приятельські відносини між указаними чоловіками, у ОСОБА_3 у той час перебував ключ від замку запалювання зазначеного вище автомобіля. У подальшому ОСОБА_8 відійшов за особистими справами, а в ОСОБА_3 у той час виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Далі ОСОБА_3 , зважаючи на сприятливу для нього обстановку, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, без дозволу власника, із корисливих мотивів, підійшов до автомобіля марки «Volkswagen LT 28» світло-зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 і за допомогою наявного в нього ключа від замку запалювання цього автомобіля відчинив двері до салону та запустив двигун, після чого на вказаному автомобілі поїхав з місця вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_3 незаконно заволодів належним потерпілій ОСОБА_9 транспортним засобом, яким у подальшому розпорядився за власним розсудом, чим завдав потерпілій майнової шкоди в розмірі 99 137 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в інкримінованому злочині визнав повністю і дав суду такі показання. У січні 2024 року в денний час доби біля будинку № 23 на вул. Ракетній у м. Кривому Розі він зустрівся зі своїм давнім знайомим ОСОБА_8 з метою позичити в останнього гроші на поїздку до Німеччини, де живе його хворий син. Під час спілкування з ОСОБА_8 останній передав йому ключ від автомобіля марки «Volkswagen LT 28» для огляду його технічного стану й пішов до будинку. У цей час, користуючись нагодою, він вирішив заволодіти вказаним транспортним засобом, який колись раніше перебував у нього в оренді для здійснення підприємницької діяльності. У подальшому він передав цей автомобіль в оренду знайомим хлопцям, яких через деякий час зупинили працівники поліції, вилучили автомобіль та повернули його власнику. Згодом до нього додому завітали працівники поліції, яким він добровільно розповів про обставини заволодіння автомобілем потерпілої. Водночас обвинуваченийзазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно та повністю відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному, завдана шкода повністю відшкодована й у потерпілої відсутні до нього матеріальні претензії, наразі він належно усвідомив свій негативний вчинок і запевнив не допускати протиправної поведінки в майбутньому, а також зазначив, що вважає справедливим покарання, яке йому просив призначити прокурор.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, про день, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. При цьому в матеріалах судового провадження наявна її заява про згоду на укладення угоди про визнання винуватості, оскільки завдана їй злочином майнова школа відшкодована в повному обсязі.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілої відповідно до положень ст. 325 КПК України.

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та беззаперечну згоду всіх учасників судового провадження на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано в обвинуваченого, що він правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотиву й мети та інших обставин вчинення інкримінованого йому злочину. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи безумовно визнавав усі обставини справи й погоджувалися з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, захисника й прокурора, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і безумовно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченням доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 289 КК України за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1982 року звертається за допомогою до лікаря-психіатра з приводу органічного астенічного розладу, до лікаря-нарколога за допомогою не звертався (а.к.п. 42-44).

Разом з тим суд бере до уваги, що завдана злочином майнова шкода потерпілій ОСОБА_9 відшкодована в повному обсязі шляхом повернення належного їй майна.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обстановку й мотиви скоєння злочину, спосіб його вчинення та наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого й дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, наявність певних психічних розладів, не перебування на обліку в лікаря нарколога, попередню судимість, відсутність офіційної роботи, наявність власної родини та перебування на його утриманні двох малолітніх дочок, повне відшкодування потерпілій завданої злочином шкоди, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі та визначити йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року, яким його засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

При цьому, зважаючи на характер і ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке є нетяжким злочином, усунення негативних наслідків протиправних дій і відсутність в потерпілої матеріальних претензій, а також на перед і пост кримінальну поведінку обвинуваченого, який має постійне зареєстроване місце проживання та власну родину, утримує двох малолітніх дочок, на обліках не перебуває, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного злочину, щиро розкаявся, усвідомив свій негативний вчинок, запевнив не допускати протиправної поведінки в майбутньому та готовий нести відповідальність за вчинене правопорушення, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства та із достатньою переконливістю свідчить про реальну можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, ураховуючи висловлену прокурором у судових дебатах позицію про доцільність застосування в даному випадку положень ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне на підставі цієї норми кримінального закону звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, але в умовах здійснення належного контролю за його поведінкою й виконанням покладених на нього судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довів своє виправлення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави 1 514 грн 56 грн. документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експерта (а.к.п. 34).

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки «Volkswagen LT 28» світло-зеленого кольору з реєстраційним номером НОМЕР_1 , - вважати повернутим власниці ОСОБА_9 згідно з її розпискою від 05 березня 2024 року (а.к.п. 30);

- решту речових доказів і документів залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) грн 56 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1