Провадження № 1-кп/161/1370/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 23 грудня 2025 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002031 від 19.07.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта вища, не працює, неодружений, учасник бойових дій, несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 18 липня 2025 року, близько 16 години 00 хвилин, знаходячись у палаті №4 КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцьк», що за адресою: Волинська область, Луцький район, село Липини, вулиця Теремнівська, №98, діючи умисно, в ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_8 , керуючись метою заподіяння шкоди здоров`ю останньому, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, наніс три удари кулаками обох рук у ділянку обличчя потерпілого внаслідок чого він впав на землю, після чого ОСОБА_3 підійшов до потерпілого та наніс три удари правою ногою у ділянку обличчя ОСОБА_8 від чого у потерпілого утворились, згідно висновку судово-медичної експертизи № 344 від 09.10.2025, тілесні ушкодження у вигляді: параорбітальних синців справа та зліва; забійно-рваної рани в ділянці перенісся дещо справа; відкритої черепно-мозкової травми у вигляді багато-уламкового зламу решітчастої кістки, забою головного мозку із крововиливами під його оболонки субдурального та субарахноїдального характеру; крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови та в скроневий м`яз зліва; відкритого багато-уламкового зламу кісток носа, комплекс даних тілесних ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, або в клінічному перебігу і в даному конкретному випадку викликали смерть ОСОБА_8 .

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечне для життя в момент його заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.121 КК України, визнав повністю та показав, що за викладених в обвинувальному акті часу, місці, перебуваючи у палаті №4 лікарні, в ході конфлікту наніс потерпілому, з яким мав неприязні відносини, три удари, від чого останній впав, і в подальшому ще наніс три удари ногою та пішов до палати №3. Очевидцем цих подій був ОСОБА_9 . Через 40 хвилин він ще бачив потерпілого, який був живим, останній лежав у коридорі, медичні працівники надавали йому допомогу. Не заперечує, що від його дій настала смерть потерпілого. Повідомив, що колись просив вибачення, проте не намагався відшкодувати збитки. Також зазначив, що цивільний позов визнає частково.

Окрім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість повністю доводиться дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так потерпілий ОСОБА_10 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні показав, що до нього зателефонували із лікарні та шукали контакти його тітки, якій згодом повідомили, що його батько ОСОБА_11 впав і помер. Очевидцем подій він не був. В судовому засіданні наполягав на суворому покаранні. Цивільний позов повністю підтримав, розмір моральної шкоди обґрунтував тим, що він жив лише із батьком та бабусею, зараз залишилася лише бабуся, оскільки його брат несе військову службу у ЗСУ.

Потерпілий ОСОБА_12 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні показав, що очевидцем події він не був, зі слів інших дізнався про те, що його батька вбили. В судовому засіданні наполягав на суворому покаранні. Цивільний позов повністю підтримав, розмір моральної шкоди обґрунтував тим, що батько був його опорою та підтримкою.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_13 показав, що 18.07.2025 в кінці робочого дня до нього зателефонувала медична сестра ОСОБА_14 та повідомила, що ОСОБА_3 вбив ОСОБА_8 . Після дзвінка він повернувся на роботу, на місці обговорювали подію, яка трапилася, запросили ОСОБА_15 , щоб з`ясувати обставини. Дізнався, що медичний персонал проводив реанімаційні дії, працівники повитирали кров із підлоги. Згодом він оглянув померлого ОСОБА_8 , обличчя померлого було закривавленим, йшла кров з рота, одне око було відкрите, однак детальний огляд голови не робив. Він був лікуючим лікарем ОСОБА_3 , ОСОБА_8 був пацієнтом ОСОБА_16 . Свідок повідомив, що потрібно викликати поліцію, на що ОСОБА_16 відправила його додому відпочивати. Також повідомив, що як лікар в цьому конкретному випадку не поставив би такий діагноз як «тромбоемболія». Окрім того, підтвердив неможливість станом на сьогоднішній день допиту свідка ОСОБА_17 через психічний стан.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що близько 17.00 год. чергова медсестра повідомила про смерть пацієнта ОСОБА_8 . Черговому лікарю Кравчуку вона повідомила про те, що хворий помер, медсестрі ОСОБА_14 сказала викликати на роботу ОСОБА_13 . Згодом вона пішла по відділенню і запитувала всіх пацієнтів про подію, ОСОБА_3 був в шоковому стані, нічого пояснити не міг. ОСОБА_13 запропонував викликати поліцію, на що вона повідомила, що спершу необхідно провести службове розслідування, оскільки не бачила підстав для такого виклику. У діагнозі ОСОБА_8 вона поставила «легенева тромбоемболія знак питання», що вказує, що кінцевий діагноз виставляє паталогоанатом або судовий експерт. Вважала, що потерпілий помер саме від тромбоемболії, що на її думку, вказував зовнішній вигляд тіла. Відкритої черепно-мозкової травми на потерпілому не бачила, як і не бачила будь-яких ушкоджень на обличчі. Висловила припущення про те, ушкодження обличчя могли виникнути пізніше.

З протоколу слідчого експерименту від 03.10.2025 за участю свідка ОСОБА_17 судом встановлено, що останній відтворив механізм нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 . Зокрема свідок повідомив та відтворив обстановку в ході якої потерпілий стояв спиною до ліжка у палаті №4, ОСОБА_3 наніс удари кулаками обох рук по обличчю потерпілого, від чого останній впав на підлогу, розмістившись повздовж ліжка. Після чого ОСОБА_3 наніс ряд ударів по голові потерпілого, потерпілий більше не піднявся, з палати його винесли хлопці, які перебували у палаті. Коли потерпілий перебував на коридорі йому надавали першу медичну допомогу, проте реанімаційні заходи не надали результату, після чого тіло потерпілого занесли до приміщення палати, де його обмили та забрали залишки крові.

З протоколу слідчого експерименту від 13.10.2025 за участю підозрюваного ОСОБА_3 судом встановлено, що останній відтворив механізм нанесення ним потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у приміщенні палати №4. Зокрема у ході словесного конфлікту він штовхнув у спину потерпілого, наніс три удари кулакам обох рук у ділянку обличчя потерпілого, від чого останній впав на підлогу обличчям до низу. Після чого він підійшов до потерпілого та наніс три удари правою ногою у ділянку обличчя.

Дослідженим в судовому засіданні протоколом огляду місця події від 19.07.2025 із фототаблицями встановлено, що в приміщенні будівлі стаціонарного відділення корпусу №4 відділення №5 зафіксовано обстановку, де відбулася подія, а саме на дерев`яних білих дверях палати №4 наявна засохла речовина червоно-бурого кольору. Було вилучено змиви РБК та контрольні змиви на дерев`яних дверях, підодіяльник на якому наявні сліди РБК, простинь із слідами РБК. У палаті №3 на одному із п`яти ліжок на простині та підодіяльнику наявні сліди речовини бурого кольору. В ході огляду у палаті №3 вилучено підодіяльник із слідами РБК. На сходовій клітці виявлено та вилучено кофту та жилетку із слідами РБК. Вилучені предмети визнано речовими доказами у справі згідно постанови слідчого від 19.07.2025, оскільки вони відповідають критеріям речового доказу, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, а ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.07.2025 на вказані предмети накладено арешт.

З протоколу огляду від 19.07.2025 встановлено, в приміщенні будівлі «Волинське обласне бюро судово медичних експертиз» у секційному приміщенні виявлено тіло ОСОБА_8 . В ході огляду вилучено зрізи з нігтів трупа, відбитки пальців та долонь.

З протоколу огляду трупа від 19.07.2025 із фототаблицями судом встановлено, що в загиблого на обличчі наявні рвані рани міжбрів`я, нижньої та верхньої губи, гематома лівого ока та лівої половини голови, гематома на грудній клітці на правій половині, навколо соскової ділянки, гематома в бічній ділянці правого стегна, із ротової порожнини виділяється рідка кров. Тіло направлено на СМЕ.

Згідно висновку експерта №344 від 19.07.2025 встановлено, що при проведенні судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_8 , 1972 р.н., виявлено наступні тілесні ушкодження: параорбітальні синці справа та зліва; забійно-рвану рану в ділянці перенісся дещо справа; відкриту черепно-мозкову травму у вигляді багато-уламкового зламу решітчастої кістки, забій головного мозку із крововиливами під його оболонки субдурального та субарахноїдального характеру; крововиливив на внутрішній поверхні м?яких тканин голови та в скроневий м?яз зліва; відкритий багато-уламковий злам кісток носа - комплекс виявлених тілесних ушкоджень міг виникнути внаслідок численних різнонаправлених ударних дій тупого твердого предмету (предметів), із обмеженою контактуючою поверхнею, особливості контактуючої поверхні якого не відображені в морфології пошкоджень. Згідно п. 2.1.3. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", наказ №6 від 17 січня 1995 року, комплекс даних тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, або в клінічному перебігу і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого. Масивний синець на обличчі зліва з переходом на волосисту частину голови з залученням всієї зовнішньої раковини лівого вуха на фоні припухлості м?яких тканин, закритий багато-уламковий злам тіла верхньої щелепи зліва. Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок прямої ударної дії, а саме в ділянку тіла верхньої щелепи тупим твердим предметом (предметами) із обмеженою контактуючою поверхнею, особливості контактуючої поверхні якого не відображені в морфології пошкоджень. Згідно "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" від 17 січня 1995 року, наказ №6 п.2.2.2. виявлені тілесні ушкодження, стосовно живих осіб належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров?я, оскільки для їх лікування необхідно термін, строком понад три тижні /більш як 21 день. Забійно-рвану рану верхньої губи зліва; забійну рану в ділянці підборіддя зліва. Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок прямої ударної дії з тупим твердим предметом (предметами) із обмеженою контактуючою поверхнею, особливості контактуючої поверхні якого не відображені в морфології пошкоджень. Згідно "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" від 17 січня 1995 року, наказ №6 п.2.3.2. виявлені тілесні ушкодження, стосовно живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш, як шість днів та в причинно-наслідковому зв?язку зі смертю не перебувають. Синець по передній поверхні грудної клітки зліва у верхній третині - виявлене тілесне ушкодження могло виникнути внаслідок прямої ударної дії з тупим твердим предметом із обмеженою контактуючою поверхнею, особливості контактуючої поверхні відображені в морфології пошкодження та в причинно-наслідковому зв?язку зі смертю не перебувають. Всі виявлені і вище описані тілесні ушкодження, цілком можливо їх виникнення від удару кулаком (кулаками), ногою (ногами) людини, тілесні ушкодження є прижиттєвими, спричинені в короткий проміжок часу одне за одним та виникли незадовго до моменту настання смерті. Також множинні синці по всьому тілу. Виявленні тілесні ушкодження всі різні за терміном давності та утворилися від контакту із тупими твердими предметами (предметом), особливості контактуючої поверхні якого не відображені в морфології пошкоджень. Згідно "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" від 17 січня 1995 року, наказ №6 п.2,3.2. виявлені тілесні ушкодження, стосовно живих осіб відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та в причинно-наслідковому зв?язку зі смертю не перебувають. Враховуючи чисельність, різнонаправленість, хаотичність тілесних ушкоджень та їх розташування на потерпілому, в даному конкретному випадку процес нанесення тілесних ушкоджень відбувався при розміщенні нападника обличчям до потерпілого у вертикальному чи горизонтальному положенні, при цьому положення нападника та потерпілого по відношенню одне до одного змінювалось. Причиною смерті ОСОБА_8 , 1972 р.н., є відкрита черепно-мозкова травма у вигляді багато-уламкового зламу решітчастої кістки, забій головного мозку із крововиливами під його оболонки субдурального та субарахноїдального характеру, що підтверджується наявністю характерної патоморфологічної картини виявленої при розтині трупа, та відображеної в судово-медичному діагнозі і описовій частині даного дослідження. Судово-медичних даних про здатність до будь-яких активних дій після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень немає. При судово-токсикологічному дослідженні крові від ОСОБА_8 етиловий спирт не виявлено.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №280 від 21.08.2025 у ОСОБА_3 виявляються в даний час ознаки хронічних змін особистості у вигляді явищ емоційно-вольової нестійкості внаслідок перенесеного стресу (ПТСР), стан нестійкої компенсації; у ОСОБА_3 виявилися в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення ознаки хронічних змін особистості у вигляді явищ емоційно-вольової нестійкості внаслідок перенесеного стресу (ПТСР), стан нестійкої компенсації. Однак ступінь змін зі сторони психіки не така, щоб позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії/бездіяльність/ і керувати ними. Ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у ОСОБА_3 також не виявлялося. У ОСОБА_3 виявляються в даний час ознаки хронічних змін особистості у вигляді явищ емоційно-вольової нестійкості внаслідок перенесеного стресу (ПТСР), стан нестійкої компенсації. Однак ступінь змін зі сторони психіки не така, щоб позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії/бездіяльність/ і керувати ними. Він може за своїм психічним станом постати перед слідством та судом. Примінення примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 за своїм психічним станом в даний час не потребує, тобто є осудним.

Висновки експертиз є науково-обґрунтованими та піддавати їх сумніву в суду підстав немає. Не наведені такі підстави і учасниками кримінального провадження. Такі висновки суд бере до уваги та оцінює в сукупності з усіма доказами у справі.

Відповідно до ст.240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, у тому числі і з застосуванням відеозапису. Положення вказаної норми не містять вказівок про перевірку чи уточнення відомостей, саме тих, які зафіксовані в протоколом допиту.

Як встановлено зі змісту протоколів, слідчі експерименти були проведені слідчим за участю підозрюваного, його захисника та двох понятих, аналогічно був проведений слідчий експеримент і зі свідком. Результати експериментів були зафіксовані на відеокамеру та у подальшому записані на цифровий носій інформації, які долучені до протоколів, про що в них зазначено. Зі змісту протоколів судом встановлено, що жодних заяв про неправомірні дії висловлено не було. Вказані протоколи, складені відповідно до вимог ст.104 КПК України, а тому є допустимими доказами.

Разом з тим, показання свідка ОСОБА_16 щодо відсутності ушкоджень на загиблому та можливість їх утворення пізніше суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються дослідженими письмовими доказами, зокрема висновком експертизи, а також показаннями свідка ОСОБА_13 та самого обвинуваченого ОСОБА_3 .

У зазначеному кримінальному провадженні дотримано вимог ст.ст. 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог закону. Якщо у кримінальному провадженні відсутні прямі докази, що підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, однак обставини кримінального правопорушення підтверджуються сукупністю інших належних і допустимих непрямих доказів, то сукупність таких непрямих доказів може бути покладена судом в основу обвинувачення особи у вчиненні такого злочину.

Учасники судового розгляду не ставили питання про проведення повторного, одночасного допитів, вказаних вище осіб, в порядку ч.ч. 14, 15 ст.352 КПК України, чи проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження в порядку ст.333 КПК України, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено ч.6 ст.22 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема і будь-яких порушень прав та свобод людини, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, судом не встановлено.

Згідно з ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин, суд, оцінивши кожний доказ та сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечне для життя в момент його заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки така обставина підтверджена в ході розгляду кримінального провадження.

В силу положень ч.2 ст.66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , участь в антитерористичній операції.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.67 КК України, відсутні.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак в досліджених в судовому засіданні документах відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із визнанням своєї винуватості намагався будь-яким чином вжити належних заходів для відшкодування збитків потерпілим, що прямо вказує про відсутність щирого каяття. А тому, суд не визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, відомості про негативну характеристику відсутні, має постійне місце проживання, добровільно став на захист Батьківщини, не перебуває на обліку у нарколога, перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричному відділенні КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» з діагнозом «Хронічні зміни особистості у вигляді явищ емоційно-вольової нестійкості та схильності до імпульсивних змін внаслідок перенесеного стресу (ПТСР) стан декомпенсації» через захворювання, одержані саме через несення військової служби.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин, та відсутність обтяжуючих, позицію потерпілих щодо міри покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі.

На глибоке переконання суду, призначене покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Функція суду щодо вибору форми відбування покарання за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У свою чергу суд зауважує, що в даному конкретному випадку, інші дані про особу обвинуваченого, в контексті приписів ст.69 КК України не є достатніми для прийняття рішення про можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Окрім того, суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_5 в інтересах потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 подав цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у сумі по 1000000 гривень кожному, завданої внаслідок кримінального правопорушення. В судовому засіданні потерпілі повністю підтримали цивільний позов, просили його задовольнити.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 частково визнав цивільний позов.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховує моральні та фізичні страждання останніх від вчиненого кримінального правопорушення, фізичні та душевні страждання у зв`язку з невідворотною втратою рідної людини, яка була опорою, підтримкою для потерпілих. Смерть потерпілого ОСОБА_8 , спричинила їм глибоку душевну травму. Без сумніву, тяжкі наслідки втрати рідної, близької людини супроводжуватимуть потерпілих і надалі. Передчасна смерть найближче спорідненої для потерпілих людини однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та, відповідно, завдає довготривалих та глибоких душевних страждань.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на конкретні обставини самої події, ступінь вини обвинуваченого, суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі по 400000 гривень кожному.

На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньо та не буде такою, яка сприятиме потерпілим до збагачення, а також буде відповідати позиції, викладеній у вищезазначеному правовому висновку.

Що стосується витрат потерпілих на правничу допомогу, то і в цій частині суд вважає їх обґрунтованими та підставними, оскільки представником надані договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг та квитанції до прибуткового касового ордера.

Враховуючи положення ст.ст. 118, 124 КПК України, посилаючись на обсяг наданої правничої допомоги потерпілим та підтвердження понесених витрат, суд стягує такі витрати на правничу допомогу з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілих.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а арешт майна відповідно до ст.174 КПК України на власний розсуд, оскільки ані сторона захисту, ані сторона обвинувачення, жодних прохань з цих питань не висловлювали.

Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 необхідно залишити попередній тримання під вартою з метою запобігання ризику, передбаченого ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченого термін його перебування під вартою у відповідності до вимог ст.72 КК України.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Цивільний позов представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілої ОСОБА_18 моральну шкоду в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Майно ОСОБА_3 , на яке накладено арешт ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23.10.2025 (земельну ділянку площею 1.36 га, кадастровий номер :04:000:3224; 1/3 частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,103 га, кадастровий :01:001:0692; 1/3 частини житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 4997150) звернути в рахунок стягнення за цивільним позовом.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , ОСОБА_6 процесуальні витрати (витрати на правничу допомогу) в сумі 40000 (сорок тисяч) гривень.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області на майно від 23.07.2025, скасувати.

Речові докази у справі, а саме: простирадло та підодіяльник із слідами РБК, підодіяльник із слідами РБК, кофту синього кольору та жилетку чорного кольору із синіми вставками із слідами РБК, футболку чорного кольору з написом спереду червоного кольору 32 «ENGINEER REGIMENT» та написом ззаду червоного кольору «ASSAULT ENGINERS», шорти чорного кольору із написом зеленого кольору «Hawaii», капці резинові чорного кольору, знищити.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.72 КК України, в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 19.07.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду учасниками судового провадження протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий