Дата документу 25.11.2025 Справа № 331/6423/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/998/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/6423/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

підозрюваної ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 04 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судима,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 04 листопада 2025 року за клопотанням слідчого продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування, тобто 10 грудня 2025 року включно.

В апеляційній скарзі підозрювана ОСОБА_8 просила скасувати ухвалу слідчого судді та прийняти нове рішення, яким обрати більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт, із вибором розміру застави. Зазначила, що вона не має жодного відношення до інкримінованого злочину, на неї був здійснений психологічний тиск та будучи заляканою, вона себе обмовила. Тому зазначення в ухвалі про те, що вона діяла умисно за попередньою змовою з ОСОБА_9 (її чоловіком) є недоречним та не обґрунтованим. Також просила врахувати, що її мати є особою з другою групою інвалідності, після загибелі на війні свого чоловіка мати залишилась проживати одна і їй потрібна допомога по домогосподарству.

Під час апеляційного розгляду підозрювана та її захисник підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_10 , посилаючись на наявність передбачених п.п.1, 2, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , якій 10 вересня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.258 КК кримінального правопорушення.

12 вересня 2025 року слідчим суддею Олександрівського районного суду м.Запоріжжя застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 до 08 листопада 2025 року.

10 жовтня 2025 року матеріали кримінального провадження №0000834 від 23 травня 2024 року за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.258 КК, виділено в окреме кримінальне провадження за №0001660 від 10 жовтня 2025 року.

Постановою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури від 03 листопада 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001660 від 10 жовтня 2025 року продовжено до трьох місяців, а саме до 10 грудня 2025 року.

У зв`язку з тим, що 08 листопада 2025 року спливав строк тримання під вартою ОСОБА_8 , а у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та розшукових дій, а також з огляду на продовження існування у даному провадженні передбачених п.п.1, 2, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просила продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

Слідчим суддею задоволено клопотання слідчого із посиланням на те, що ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились; застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання встановленим слідчим суддею ризикам. Крім того, у провадженні необхідно провести ряд слідчих та розшукових дій.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

За змістом ст.199 КПК слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого строку досудового розслідування і тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в передбаченому цим Кодексом порядку. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати шести місяців у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості, дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

На переконання колегії суддів слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Таким чином, підозрювана, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує їй в разі визнання винуватою, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований їй особливо тяжкий злочин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що підозрювана не має стійких соціальних зв`язків, не має осіб на утриманні, а тому, перебуваючи на волі, може здійснити спроби виїхати за межі України.

Стимулюючі фактори, які б свідчили, що підозрюваною не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя шляхом неявок до органу досудового розслідування та суду, відсутні.

Судова колегія відмічає, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_8 у випадку визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п.2 ч.1 ст.178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року).

Також колегія суддів погоджується, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на теперішній час триває процес дослідження обставин виготовлення, зберігання та перенесення дистанційно-керованого саморобного вибухового пристрою осколково-фугасної дії, а також підготовчих дій до подальшого вчинення терористичного акту за допомогою нього, які особисто здійснювала ОСОБА_8 .

Крім того, не зменшився та продовжує існувати ризик перешкоджання підозрюваною здійсненню кримінального провадження шляхом розголошення відомостей про хід досудового розслідування та доказів, отриманих в ході досудового розслідування, невстановленим у ході досудового розслідування особам, які також залучені до протиправної діяльності.

Щодо продовження існування передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК ризику судова колегія зазначає, що підозрювана ОСОБА_8 має сталі та місці зв`язки із невстановленою органом досудового розслідування особою, яка зареєстрована у додатку «Телеграм» під ім`ям « ОСОБА_11 », внаслідок чого підозрювана може продовжити систематичне спілкування із вказаною особою та, на виконання його вказівок, може вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Під час вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою слідчим суддею також враховано особливості та заплановану тривалість досудового розслідування, необхідність додаткового часу для проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, повідомлення про нову підозру, відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження, складення обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Стосовно посилань підозрюваної в апеляційній скарзі на те, що вона не має жодного відношення до інкримінованого злочину, а також на те, що на неї був здійснений психологічний тиск та будучи заляканою, вона обмовила себе, судова колегія зазначає, що вказані обставини підлягають обов`язковому встановленню як під час досудового розслідування, так і при судовому розгляді провадження.

На даній початковій стадії досудового розслідування, виходячи із аналізу наданих слідством доказів, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про доведеність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 , а тому доводи апеляційної скарги підозрюваної про її непричетність до інкримінованого злочину є неспроможними.

Твердження підозрюваної про наявність у неї матері, яка має другу групу інвалідності та потребує її допомоги, на переконання колегії суддів, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких підозрювана ОСОБА_8 просила скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали підозрювана в апеляційній скарзі не навела.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції при оцінці законності судового рішення в цілому, враховує підвищену суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.258 КК.

Висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 та неможливості застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, виходячи з положень ч.6 ст.176, абз.8 ч.4 ст.183 КПК.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги підозрюваної.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 04 листопада 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4