Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2042/24
У Х В А Л А

11.12.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючий - суддя ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участі прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , представника заявниці адвоката ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , при перекладачі ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м.Виноградів клопотання представника володільця майна адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у рамках судової справи з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000030 від 14.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28, ч.2 ст.310 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_10 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат ОСОБА_4 подала вказане клопотання у рамках судової справи №299/2042/24 за обвинувальним актом у вказаному кримінальному провадженні.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 27.10.2023 накладено арешт на майно, вилучене 09.10.2023 під час проведення невідкладного обшуку: автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter 318 CDI», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », ключі запалювання до нього та технічний паспорт серії « НОМЕР_3 », довіреність від ОСОБА_10 на ОСОБА_11 від 07.10.2021 p.; автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_5 » - серія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_10 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_7 , видане на ім`я ОСОБА_10 та ключі запалювання до нього; автомобіль марки «Nissan Patrol GR» , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_8 », який належить ОСОБА_10 , технічний паспорт, та ключі запалювання до нього; квадроцикл «BRP-10ОО R V-Twin Max xtp», MODEL: 5JHC, vin: НОМЕР_9 , чорного кольору; мотоцикл кросового типу «Husqvarna MOTORCYCLES», vin: НОМЕР_10 , сіро-синього кольору.

Це майно так і не було повернуто законному володільцю. Клопотання про арешт майна подано після спливу граничного строку на його подання. Транспортні засоби належать ОСОБА_10 . У кримінальному провадженні відсутні будь-які докази, що ОСОБА_10 має відношення до кримінального провадження. Вилучені транспортні засоби зберігаються на відкритому майданчику, що зумовлює псування механізмів, а власниця автомобілів не може ними користуватися.

У судовому засіданні представник заявниці підтримала клопотання та просила задовольнити.

Прокурор заперечив проти розгляду клопотання за відсутності одного із обвинувачених обвинуваченого ОСОБА_12 .

Представник заявниці зазначила, що відсутність обвинуваченого ОСОБА_12 не перешкоджає розгляду клопотання, він не має стосунку до предмету клопотання.

Захисник адвокат ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_12 призваний на військову службу за мобілізацією, надав суду на ознайомлення військовий квиток ОСОБА_12 , тому його неявка є з об`єктивних поважних причин.

Інші учасники кримінального провадження підтримали позицію захисника.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши зміст клопотання та дослідивши додані письмові докази, суд вирішив наступне.

Захисник переконав суд, що неявка обвинуваченого ОСОБА_12 є з об`єктивних поважних причин: зі слів захисника ОСОБА_12 призваний на військову службу за мобілізацією, суд ознайомився із військовим квитком на ім`я ОСОБА_12 , копію якого захисник подав суду для приєднання до матеріалів справи. Тому суд вирішив розглядати клопотання без участі обвинуваченого ОСОБА_12 , з урахуванням того, що в судовому засіданні бере участь його захисник.

Встановлено, що у рамках кримінального провадження №0000030 від 14.02.2023 року Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2023 накладено арешт на тимчасово вилучене майно: автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter 318 CDI», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », ключі запалювання до нього та технічний паспорт серії « НОМЕР_3 », довіреність від ОСОБА_10 на ОСОБА_11 від 07.10.2021 p.; автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_5 » - серія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_10 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_7 , видане на ім`я ОСОБА_10 та ключі запалювання до нього; автомобіль марки «Nissan Patrol GR» , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_8 », який належить ОСОБА_10 , технічний паспорт, та ключі запалювання до нього; квадроцикл «BRP-ЮОО R V-Twin Max xtp», MODEL: 5JHC, vin: НОМЕР_9 , чорного кольору; мотоцикл кросового типу «Husqvarna MOTORCYCLES», vin: НОМЕР_10 , сіро-синього кольору.

Вилучені транспортні засоби зберігаються на штраф майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів, зі слів заявниці.

Суд констатує, що власниця вилучених транспортних засобів не є учасником кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, кримінальне провадження не завершено, тому арешт накладено правомірно.

Разом із тим, згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Заявник переконав, що застосований спосіб накладення арешту шляхом позбавлення фактичної можливості користування майном, з урахуванням тривалості розслідування та неповідомлення про підозру законному володільцю майна, не виправдовує у цьому випадку ступінь втручання у право власності особи та порушуватиме баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Суд вбачає законні підстави для передання арештованого майна на зберігання законному володільцю, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та такий спосіб арешту не буде перешкодою проведенню слідчих дій.

Так, відповідно до ст.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відтак, суд вирішив, що клопотання слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.173, 369-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000030 від 14.02.2023 року передати на відповідальне зберігання законному власнику громадянину України ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово вилучене майно, на яке Ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2023 року накладено арешт:

- Автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter 318 CDI», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_2 », ключі запалювання до нього та технічний паспорт серії « НОМЕР_3 », довіреність від ОСОБА_10 на ОСОБА_11 від 07.10.2021 p.;

- автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200», чорного кольору кузов № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_5 » - серія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_10 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_7 , видане на ім`я ОСОБА_10 та ключі запалювання до нього;

- автомобіль марки «Nissan Patrol GR» , реєстраційний номерний знак « НОМЕР_8 », який належить ОСОБА_10 , технічний паспорт, та ключі запалювання до нього;

- квадроцикл «BRP-ЮОО R V-Twin Max xtp», MODEL: 5JHC, vin: НОМЕР_9 , чорного кольору;

- мотоцикл кросового типу «Husqvarna MOTORCYCLES», vin: НОМЕР_10 , сіро-синього кольору.

Заборонити власнику та/або законному володільцю транспортних засобів та будь-яким іншим особам розпоряджатися арештованим майном зокрема, відчужувати, перетворювати, переобладнувати, вносити зміни до конструкції та комплектації транспортного засобу, переміщати його за межі Закарпатської області.

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1