Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 564/4661/24

Провадження № 11-кп/4815/346/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000813 від 19.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів до 26 лютого 2026 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою, а запобіжний захід, строк дії якого продовжено, не співрозмірний з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Вказує, що доводи сторони обвинувачення про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і в судовому засіданні не доведені. Також звертає увагу суду на відсутність відомостей, які б давали підстави вважати, що з`явилися нові ризики чи продовжують існувати ризики, встановлені раніше. Наголошує, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку виконує, вини у інкримінованому злочині не визнає, послідовно вказує на факти його незаконного затримання, позбавлення волі, спричинення тілесних ушкоджень, визнання здоровим без огляду ВЛК, що ігнорується як судом, так і прокурором, всі свідки у справі вже допитані, тому вважає, що його затримання та тримання під вартою є незаконним.

Зауважує, що військовослужбовцями є особи, які проходять державну службу особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язану із захистом держави, її цілісності та суверенітету, натомість примусове залучення ОСОБА_6 до військової служби, без встановлення його придатності за станом здоров`я, не наділило його статусом військовослужбовця, тому він і не міг вчинити інкримінований злочин дезертирство.

Просить скасувати ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити рішення місцевого суду без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Так, задовольняючи клопотання прокурора суд, з дотриманням вимог ст.ст.197, 199 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, належним чином мотивував своє рішення, вказавши в ухвалі про обґрунтованість доказів відносно наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, в ході апеляційного розгляду стало відомо, що станом на час розгляду апеляційної скарги захисника про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього 07.01.2026 року Костопільським районним судом Рівненської області винесено обвинувальний вирок, згідно якого ОСОБА_6 засуджено до 7 років позбавлення волі. Одночасно ухвалено до набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, але не довше 60 (шістдесяти) днів з дня проголошення цього вироку.

Відтак, ухвала про продовження строку тримання під вартою від 29 грудня 2025 року втратила актуальність після винесення вироку 07 січня 2026 року, оскільки вирок вирішує справу по суті та після його ухвалення застосовується інший запобіжний захід, особа звільняється з-під варти або ж засуджений залишається під вартою згідно з вироком до набрання ним чинності, як вирішено судом першої інстанції в даній справі.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000813 від 19.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2