УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000364, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 4 червня 2024 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, проходив військову службу на посаді старшого стрільця 3 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 402, ч.5 ст.407 КК України

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.402, ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання: за ч.4 ст.402 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч.5 ст.407 КК України у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що судом не досліджувався оригінал витягу з наказу №85-РС від 15.03.2023р., який до того ж був без підпису командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Факт наявності тільки копії наказу, на думку сторони захисту, ставить під сумнів його достовірність.

Вказує, що зі змісту наказу вбачається «звільнити з займаної посади та зарахувати у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади» ОСОБА_7 , тобто вищий орган (командир), яким є командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », видав наказ, яким зарахував у розпорядження ОСОБА_7 командиру НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади, на думку сторони захисту, ОСОБА_7 ніяких фізичних дій на виконання цього наказу не міг вчинити та не вчиняв. Даний наказ не було скасовано в подальшому ніким, а тому керівництво ІНФОРМАЦІЯ_4 ніякого відношення до ОСОБА_7 , як до підлеглого не мало, та не мало повноважень виносити будь-які накази відносно останнього, в тому числі і наказ про відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зауважує, що суд першої інстанції чомусь не звернув увагу на доводи сторони захисту, що в матеріалах провадження відсутні також і відомості які б доводили що ОСОБА_7 не здавав посаду та не писав рапорт. Враховуючи вищезазначене, з незрозумілих обставин, суд першої інстанції застосував «Подвійні стандарти», а саме в одному випадку констатував відсутність відомостей в кримінальному провадженні на користь сторони обвинувачення, а відсутність деяких відомостей в кримінальному провадженні які виправдовують обвинуваченого, суд до уваги не взяв - тобто у висновках суду першої інстанції існують істотні суперечності.

Вказує, що в ході судового розгляду свідки сторони обвинувачення підтвердили, що дізнались про неприбуття ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 ) 10.04.2023 року, тобто в день видання наказу, але строк ухилення від з`явлення до місця військової служби як посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 так і орган досудового розслідування не перевіряли. Окрім того, в матеріалах провадження відсутні відомості терміну, на протязі якого ОСОБА_7 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_6 допитані не були.

Вважає, що судом не встановлено, шляхом вивчення доказів, строк відсутності ОСОБА_7 на службі в ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому ОСОБА_7 не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності саме за ст. 407 КК України.

Окрім того, сторона захисту звертає увагу на той факт, що підставою для проведення службового розслідування за фактом нібито нез`явлення ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_6 став рапорт капітана ОСОБА_11 . Це зазначено в наказі Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 88 від 13.04.2023 року «Про призначення службового розслідування», який було вивчено безпосередньо судом в судовому засіданні. В даному наказі зазначено, що ( мовою оригіналу): «На підставі рапорту командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 капітана ОСОБА_12 від 12 березня 2023 року № 873/вн», тобто, рапорт про вчинення кримінального правопорушення датований задовго до вчинення самого кримінального правопорушення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 16.03.2023 року у період часу з 07 год. 30 хв. до 11 год. 30 хв. ОСОБА_13 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді старшого стрільця 3 відділення 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , отримавши наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №85-РС від 15.03.2023 року, щодо зарахування у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади та подальшого вибуття до вищезазначеної бригади, який був йому оголошений та доведений під підпис командиром роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_14 до виконання, порушуючи вимоги статей 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, прямо виразив небажання виконувати наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №85-РС від 15.03.2023 року, що супроводжувалось усною та письмовою відмовою, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ. Крім того, з 12.04.2023 року ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та проходячи її на посаді старшого стрільця 3 відділення 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_7 , діючи умисно, порушуючи вимоги статей 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п.1, 3 ч. 4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, не з`явився вчасно без поважних причин на службу за місцем відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно на службу без поважних причин, до 05.06.2023 року.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.4 ст.402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчиненому в умовах воєнного стану та за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурорів, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження у відповідності до положень ч.3 ст. 404 КПК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4. ст.402, ч.5 ст.407 КК України є правильною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_15 .

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Водночас суд першої інстанції ретельно перевірив версію ОСОБА_7 , висунуту ним на свій захист.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково і пояснив, що дійсно в березні 2023 року від командира ОСОБА_16 надійшло смс повідомлення, про необхідність наступного дня вранці з`явитись до приміщення дислокації роти, та що є наказ. Вранці, прибувши на місце, командир довів, що є наказ про зарахування у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади та подальшого вибуття, повідомив про необхідність здати зброю та спорядження. Близько 09 години прибув до приміщення обласного ТЦК та СП, де на третьому поверсі під час шикування особового складу командиром роти охорони було оголошено наказ про його звільнення з займаної посади та зарахування у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади та подальшого вибуття до пункту її дислокації, він відмовився виконувати наказ, на що командир ОСОБА_17 та командир ОСОБА_16 повідомили про необхідність надання письмової відмови, і він написав заяву про відмову їхати до 56 бригади. Відмовився у зв`язку з тим, що представники 56 бригади були відсутні, і йому було не зрозуміло куди потрібно їхати та на яку посаду його призначено. На витязі з наказу писав пояснення, що саме не пам`ятає, дані пояснення написав під диктовку заступника начальника з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_18 . Після чого, продовжив проходити службу на посаді старшого стрільця 3 відділення 3 взводу роти охорони. В подальшому, йому було доведено наказ, щодо його вибуття у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_6 . На службу за місцем відрядження, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився, так як отримав від юриста консультацію про те, що не може бути два накази, тому вирішив нічого не робити. Вважає, що жодного злочину не вчиняв.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції встановив, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч.5 ст.407 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону суд першої інстанції зробив на підставі досліджених доказів, зокрема:

з показань обвинуваченого ОСОБА_15 , який не заперечував, що відмовився виконувати наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №85-РС від 15.03.2023 року, щодо зарахування у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади та подальшого вибуття до вищезазначеної бригади та не з`явився вчасно на службу за місцем відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_8 за адресою: АДРЕСА_2 ;

свідка ОСОБА_17 , який проходить службу на посаді командира роти охорони, та підтвердив, що дійсно 16.03.2023 року під час шикування особового складу, ним було доведено наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 15.03.2023 року №85РС про звільнення з займаної посади та зарахування старшого стрільця 3 відділення 3 взводу роти охорони старшого солдата ОСОБА_7 у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади та подальшого вибуття до пункту її дислокації, проте солдат ОСОБА_7 відмовився виконувати наказ, про що зробив відповідний запис. Причиною відмови зазначав те, що боїться за своє життя та не бажає залишати свою дитину без батька. Після чого, ОСОБА_7 продовжив проходити службу на посаді старшого стрільця 3 відділення 3 взводу роти охорони. Крім того, 11.04.2023 року, отримавши наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.04.2023 року №81 про відрядження старшого стрільця 3 відділення 3 взводу роти охорони старшого солдата ОСОБА_7 з 11.04.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розташуванні роти на шикуванні, було доведено старшому солдату ОСОБА_7 наказ №81 від 10.04.2023 року, щодо його вибуття у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_6 , з терміном вибуття до місця відрядження 11.04.2023 року. Після доведення наказу, особисто солдата ОСОБА_7 проінструктував, щодо заходів безпеки, маршруту переміщення та порядку доповіді про прибуття до місця відрядження. ОСОБА_7 отримавши посвідчення про відрядження та продовольчий атестат, близько 13 год доповів про вибуття з розташування роти охорони у відрядження. 11.04.2023 року близько 20 год від чергового ІНФОРМАЦІЯ_6 стало відомо, що військовослужбовець ОСОБА_7 до місця відрядження не прибув. В подальшому ОСОБА_7 телефон вимкнув, зв`язку з останнім не було, та проведеними пошуковими заходами встановити його місце знаходження не виявилось можливим;

свідка ОСОБА_16 про те, що проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_9 , в березні-квітні 2023 року займав посаду командира 3 взводу роти охорони на посаді головного сержанта роти охорони, та підтвердив, що в середині березня 2023 року після 16 год., командир роти ОСОБА_17 довів йому витяг з наказу про те, що 2 бійці зі зводу, який він очолює, повинні на наступний день з`явитися в приміщення ОТЦК та СП з речами для вибуття в розпорядження НОМЕР_1 окремої механізованої бригади. Після чого, невідкладно, в телефонному режимі довів до старшого солдата ОСОБА_7 даний наказ та роз`яснив, що йому потрібно вранці з`явитися з речами в розпорядження на ППД роти на території обласного ТЦК та СП для вибуття до 56 бригади, на що ОСОБА_7 повідомив, що йому все зрозуміло і зранку він прибуде з речами. Наступного дня, під час шикування особового складу, командиром роти ОСОБА_17 було доведено наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про звільнення з займаної посади та зарахування, зокрема старшого стрільця 3 відділення 3 взводу роти охорони старшого солдата ОСОБА_7 у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади та подальшого вибуття до пункту її дислокації, проте солдат ОСОБА_7 відмовився виконувати наказ. Після відмови, ОСОБА_7 продовжив виконувати обов`язки старшого стрільця 3 взводу роти охорони. Крім того, підтвердив, що в квітні 2023 року в розташуванні роти на шикуванні, було доведено старшому солдату ОСОБА_7 наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо його вибуття у відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_10 , і останній погодився виконувати наказ. Після чого, вранці ОСОБА_7 здав всі речі по речовому забезпеченню, та попрощавшись з особовим складом вибув у відрядження на власному транспорті, про своє прибуття повинен був доповісти. Проте, близько 17-18 год у ОСОБА_7 був вимкнутий телефон, про що він повідомив командиру роти ОСОБА_17 , а також вийшов на зв`язок з оперативним черговим ІНФОРМАЦІЯ_10 , який повідомив, що солдат ОСОБА_7 не прибув. В подальшому ОСОБА_7 телефон так і не ввімкнув, зв`язку з останнім не було, та проведеними пошуковими заходами встановити його місце знаходження не виявилось можливим.

свідка ОСОБА_19 який проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді головного сержанта роти охорони, та підтвердив, що дійсно 16.03.2023 року під час шикування особового складу, командиром роти ОСОБА_17 було доведено наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про звільнення з займаної посади та зарахування, зокрема старшого стрільця 3 відділення 3 взводу роти охорони старшого солдата ОСОБА_7 у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади та подальшого вибуття до пункту її дислокації, проте солдат ОСОБА_7 відмовився виконувати наказ.

свідків ОСОБА_20 який проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді головного сержанта взводу роти охорони, ОСОБА_21 , який в 2023 році проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_18 який проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді заступника начальника з морально-психологічного забезпечення, ОСОБА_22 який разом з ОСОБА_7 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді стрільця, в березні 2023 року, які загалом надали аналогічні покази та підтвердили, що ОСОБА_7 відмовився виконувати наказ та до місця відрядження, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_10 не прибув.

Дослідженими даними, що містяться у: витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (з основної діяльності) №57 від 20.03.2022 року відповідно до вимог ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією з 20.03.2022 року в команду та направлено для проходження військової служби до 699/ОТЦК солдата ОСОБА_7

витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_12 (по стройовій частині) №55 від 20.03.2022 року солдата запасу ОСОБА_7 , 20 березня 2022 року призваного ІНФОРМАЦІЯ_13 , на посаду старшого стрільця 3 відділення 3 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_12 . Вважати таким, що з 20 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою, шпк «старший солдат», 5 тарифний розряд, зараховано до списків особового складу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та на всі види забезпечення

витягу із наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (по особовому складу) №85-РС від 15 березня 2023 року відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України старшого солдата ОСОБА_7 , старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_12 звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади, на якому зі зворотної сторони міститься запис старшого стрільця 3 відділення 3 взводу роти охорони старшого солдата ОСОБА_7 про те, що з наказом КВОК «Південь» №85-РС від 15.03.23 ознайомлений, від зарахування в розпорядження командира НОМЕР_1 окремої бригади та вибуття відмовляється

наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 (з основної діяльності) №225 від 24.03.2023 року за порушення вимог абзаців 2,3,7 статті 11, статей 16, 30, 37 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», статей 1,2,4 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» старшого стрільця 2 відділення 3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_12 старшого солдата ОСОБА_23 за невиконання наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 15 березня 2023 року №85 РС щодо зарахування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 та подальшого вибуття до місця дислокації вищевказаної бригади, притягнуто до дисциплінарної відповідальності-оголошено «Сувору догану». За порушення ч.4 ст.402 КК України старшим стрільцем 2 відділення 3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_12 старшим солдатом ОСОБА_24 , направлено повідомлення про кримінальне правопорушення до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві, з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань

наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 (з адміністративно-господарської діяльності) №88 від 13.04.2023 року на підставі рапорту командира роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_12 капітана ОСОБА_11 від 12.04.2023 року №873/вн, щодо факту неприбуття до місця відрядження старшого стрільця 2 відділення 3 взводу роти охорони старшого солдата ОСОБА_7 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли , невиконанню наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 від 10.04.2023 року №81 призначено службове розслідування, проведення якого доручено заступнику начальника відділу призову сектору комплектування ІНФОРМАЦІЯ_12 підполковнику ОСОБА_25

повідомлення про кримінальне правопорушення до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві, з метою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України, є встановлений у Збройних Силах України, інших військах та військових формуваннях України порядок підлеглості в управлінні військами з метою забезпечення їхньої постійної боєготовності та боєздатності, нормального виконання військовими частинами та підрозділами покладених на них завдань. Додатковим факультативним об`єктом можуть бути безпека держави, власність, довкілля.

Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі.

Так, відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно з ч. 2 ст. 41 КК України наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до п. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України, полягає у вчиненні діяння у вигляді відкритої відмови виконати законний наказ начальника (непокора), коли підлеглий відкрито та категорично заявляє, що не виконуватиме наказ, або у вчиненні іншого умисного невиконання наказу.

Склад цього кримінального правопорушення є формальним, тобто закінченим його слід вважати з моменту вчинення діяння, а саме з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту умисного його невиконання.

Суб`єктивна сторона непокори характеризується виною у формі прямого умислу. Умисел на невиконання наказу може виникнути у винної особи як у момент отримання наказу, так і пізніше. Ставлення винного до наслідків непокори (ч. 2 ст. 402 КК України) характеризуються, зокрема, і необережністю. Мотиви можуть бути різними і для кваліфікації цього кримінального правопорушення значення не мають.

Зважаючи на встановлені судом першої інстанції обставини кримінального провадження та з урахуванням викладених вище положень, суд першої інстанцій дав правильну кримінально-правову оцінку вчиненому ОСОБА_7 суспільно небезпечному діянню, яке полягало у відкритій непокорі виконувати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану.

Доводи сторони захисту про те, що Командувач військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » видав наказ про зарахування у розпорядження ОСОБА_7 командиру НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади, у зв`язку з чим ОСОБА_7 ніяких фізичних дій на виконання цього наказу не повинен був вчиняти, тому відмова ОСОБА_7 виконувати вказівки співробітників ІНФОРМАЦІЯ_4 , які вже не були його безпосереднім керівником, не тягне за собою наявність складу злочину передбаченого ст.402 КК України, а також доводи щодо відсутності повноважень у керівництва ІНФОРМАЦІЯ_4 видавати наказ про вибуття у відрядження солдата ОСОБА_7 до ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 ) не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації.

Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Розділом XII Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, визначено особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період.

Особовий склад, який вибув із військових частин, виключається із списків особового складу військових частин у строки, установлені пунктом 15 розділу II цієї Інструкції.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 був ознайомлений із витягом із наказу Командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 15.03.2023 року №85-РС про його зарахування у розпорядження командира НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади. Проте, ОСОБА_7 для подальшого проходження служби посаду старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_12 не здав, та продовжив проходити військову службу на зазначеній посаді.

Крім того, не знайшли свого підтвердження і доводи сторони захисту щодо відсутності відомостей, які б свідчили про той факт, що ОСОБА_7 не з`явився на службу до ІНФОРМАЦІЯ_6 , бо такі твердження спростовуються наданими в судовому засіданні показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував того, що не з`явився вищезазначеного центру РТЦК та СП ( АДРЕСА_2 ), так як отримав від юриста консультацію про те, що не може бути два накази, тому вирішив нічого не робити.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 402, ч.5 ст.407 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України врахував дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем несення служби, згідно із досудовою доповіддю органу пробації має низький ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень умисні тяжкі злочини проти встановленого порядку несення військової служби, за наявності прямої загрози національній безпеці держави, коли від військовослужбовців особливо вимагається бути високо дисциплінованим та мати високу моральну та патріотичну свідомість, під час дії воєнного стану ухилився від виконання військових обов`язків. За такого, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 4 червня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді