Справа № 163/212/26
Провадження № 1-кс/163/36/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року Слідча суддя Любомльського районного суду

Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

старшого слідчого ОСОБА_4 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000024 від 22.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

в с т а н о в и л а :

Клопотання обґрунтоване тим, що в ЄРДР внесено відомості про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умисно не виконує рішення суду, яке набрало законної сили щодо позбавлення права керування транспортними засобами.

21 січня 2026 року в ході проведення огляду місця події, що мав місце на автодорозі між магазином «Вишневий», що по вул. Вишнева у сел. Шацьк Ковельського району Волинської області, та будинком №35 по вул. Героїв Небесної Сотні (17-го Вересня) у селищі Шацьк Ковельського району Волинської області, було виявлено та вилучено автомобіль марки "AUDI A4", номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору.

На думку слідчого, вилучене майно має силу речового доказу, відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України; арешт вказаного майна надасть змогу об`єктивно встановити важливі обставини кримінального провадження, провести необхідні слідчі (розшукові) дії, необхідне для забезпечення виконання вироку. Неприйняття рішення про арешт майна безумовно тягне за собою його повернення з можливістю втрати доказового значення.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав і просив задовольнити, адже вилучений автомобіль відповідає критеріям речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України, може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , який двічі керував автомобілем будучи позбавленим права керування транспортними засобами.

Слідчий ОСОБА_4 подане клопотання в судовому засіданні підтримав та просив задовольнити, оскільки даний транспортний засіб розцінюється як засіб вчинення кримінального правопорушення та підлягає спеціальній конфіскації, перебуває у власності ОСОБА_6 і, згідно позиції Верховного Суду, є неподільним майном.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечила, вказала, що вилучений автомобіль не є предметом чи знаряддям злочину, носієм доказової інформації, не формує жодного елементу складу правопорушення, не має жодного доказового значення у даній справі та не підлягає конфіскації. Доказуванню у цьому кримінальному провадженні підлягає сам факт керування транспортним засобом, який ОСОБА_6 заперечується. Арешт не може застосовуватися з каральною метою, «на перспективу» або як «запобіжний захід». Крім того, посилалася на те, що автомобіль перебуває у спільній власності ОСОБА_6 з ОСОБА_7 , як подружжя, і застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження порушить її законні права та інтереси.

Під час розгляду клопотання встановлено таке.

Кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст.382 КК України зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 22 січня 2026 року за №0000024, що підтверджено відповідним витягом.

Рапортом старшого інспектора - чергового чергової частини відділення поліції №1 (м.Любомль) Ковельського РУП встановлено, що при перевірці документів водія ОСОБА_6 , який зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом, виявлено, що останній позбавлений права керування та не виконує рішення суду.

Постановою Шацького районного суду Волинської області від 21.02.2025 року ОСОБА_6 визнано винним за те, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Волинського апеляційного суду від 05.05.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а постанову Шацького районного суду Волинської області від 21.02.2025 року без змін.

Протоколом огляду місця події від 21 січня 2026 року стверджено факт вилучення вказаного слідчим в клопотанні автомобіля.

Факт керування ОСОБА_6 21.01.2026 року автомобілем марки "AUDI A4", номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, стверджується протоколами допитів свідків від 22.01.2026 року та постановою серії ЕНА №6543935 від 21.01.2026 року за ч.4 ст. 126 КУпАП, відомості про оскарження якої відсутні.

Постановою слідчого від 22.01.2026 вилучене майно визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тобто для арешту майна найперше слід встановити наявність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є предметом кримінального правопорушення або щодо нього можуть застосовуватись відповідні рішення про припинення прав власника (конфіскація, відшкодування шкоди за рахунок майна тощо) та повинне бути доказом кримінального правопорушення, яке розслідується саме в такому кримінальному провадженні.

Частиною першою статті 382 КК України встановлено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню. Основним безпосереднім об`єктом злочину є інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення. Додатковий безпосередній об`єкт злочину становлять конституційні права та основні свободи і законні інтереси людини та юридичних осіб, авторитет судових і правоохоронних органів, а також міжнародний авторитет держави. Предмет злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, це судовий акт (вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили), який було прийнято в установленому законом порядку суддею (суддями) суду загальної юрисдикції або Конституційного Суду України.

Матеріали клопотання не містять доказів, а слідчий не навів достатніх обґрунтувань та не надав належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вилучений автомобіль відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, у вказаному кримінальному провадженні, окрім як визнання його речовим доказом.

Доводи слідчого в клопотанні про те, що автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні належить оцінювати критично, оскільки він не є ні предметом, ні знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, або ж у собі містить відомості, які мають суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні або свідчать про існування обставин, які підлягають доведенню.

Слідча суддя, вивчивши матеріали клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, оскільки у клопотанні про арешт майна, відсутні докази на підтвердження значимості транспортного засобу, про який йде мова, для потреб досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч.1 ст.382 КК України. Крім того, не доведено існування ризиків, наведених у клопотанні стосовно можливості відчуження, знищення транспортного засобу і наслідки настання таких для досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ст.382 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна з метою недопущення порушення права власності особи на володіння належним майном.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173, 372, 376 КПК України, слідча суддя,-

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000024 від 22.01.2026 року відмовити.

Відмова в накладенні арешту на майно є підставою для його повернення, за обставинами цієї справи власнику, або належним чином уповноваженій особі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено об 11:00 годині 29 січня 2026 року.

Слідча суддя ОСОБА_1