ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/34561/25

Провадження № 11-кп/820/164/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2025 року про закриття провадження за клопотанням про скасування арешту майна у кримінальній справі №27/2491 (№1-2218/1222/11) по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.289, ч.1 ст.296 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Відповідно до ухвали суду, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2011 року, постановленої у кримінальній справі №1-2218/1222/11 (№ 27/2491), ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 289 ч. 1, 296 ч. 1 КК України, на підставі ст.1 п.п. в), г), ст.6, 8 Закону України «Про амністію у 2011 році», а провадження по справі закрито.

В межах вказаної кримінальної справи постановою слідчого СВ ХМВ УМВСУ в Хмельницькій області від 08 вересня 2011 року накладено арешт на буд. № 13 по вул. Чернишевського, яка належить обвинуваченому ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_6 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_7 з клопотанням про скасування арешту вищевказаного майна.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2025 року закрито кримінальне провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна.

Суддя мотивував своє рішення тим, що оскільки арешт на майно під час досудового розслідування у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_7 накладений за правилами КПК України 1960 року та не знятий за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, тому питання про скасування арешту підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким клопотання про скасування арешту майна задовольнити.

Зазначає, що матеріалами кримінальної справи підтверджується, що відносно ОСОБА_7 постановою слідчого було порушено кримінальну справу (вказану постанову не було скасовано). В подальшому, прокурором було складено обвинувальний висновок стосовно ОСОБА_7 , який було передано до суду. На стадії попереднього розгляду справи суддею було звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч.1 ст. 289, ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст. ст. 1 п. п. в) г), 6, 8 Закону України «Про амністію у 2011 році» та закрито провадження по справі.

Зазначає, що постанова суду про закриття провадження по справі та звільнення від кримінальної відповідальності є одним з тих рішень, які виключно суд має право прийняти за результатами розгляду кримінальної справи.

Посилається на те, що в описовій та резолютивній частині постанови Хмельницького міськрайонного суду від 27.09.2011 по справі про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності відсутні будь-які дані та інформація щодо накладеного арешту.

Вважає, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового слідства у кримінальній справі, яка в подальшому була передана до суду разом з обвинувальним висновком і саме на підставі судового рішення кримінальну справу щодо ОСОБА_7 було закрито.

Зауважує, що висновки Великої Палати ВС про те, що спори про звільнення майна з під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства, стосується лише тих справ, в яких арешт на майно особи було накладене слідчим в кримінальному провадженні, яке в подальшому, було закрито постановою слідчого на стадії досудового слідства, за відсутністю складу кримінального правопорушення, тобто до суду справа не передавалася і судом не вирішувалося жодних питань в даному провадженні. Вирішення судом питання про скасування арешту в закритій на етапі досудового слідства кримінальній справі в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи). Натомість, в даній справі досудове слідство закінчилося складанням обвинувального висновку щодо ОСОБА_7 .

Зазначає, згідно АСВП станом на 26.11.2025 за ОСОБА_7 не рахується відкритих виконавчих проваджень, в яких стягувачем є цивільні позивачі в даній кримінальній справі.

Вказує, що на теперішній час відпала потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, заборгованість ОСОБА_7 перед ОСОБА_8 погашена, відсутні виконавчі провадження, в яких стягувачами є цивільні позивачі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , минуло 14 років з дати звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Звертає увагу, що під час розгляду клопотання про скасування арешту в суді першої інстанції, прокурором було висловлено позицію, що потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Вважає, що зміни в нормативно-правовому регулюванні та відсутність чіткого законодавчого регулювання питання скасування арешту, накладеного за правилами КПК 1960 року, не може бути підставою для існування арешту на майно ОСОБА_7 за відсутності реальної потреби та законної підстави для його існування та є втручанням держави у право на мирне володіння майном, а відтак порушені права ОСОБА_7 підлягають захисту судом.

Позиції учасників судового провадження

ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив, про місце, день та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги у його відсутність.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвокатОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, враховуючи зазначені в ній підстави.

Прокурор ОСОБА_5 не визнав апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи та думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Мотиви суду

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції помилково закрив провадження дійшовши висновку, що подане клопотання про скасування арешту майна, який накладений за правилами КПК України 1960 року та не знятий за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Розглядаючи апеляційну скаргу на ухвалу суду про закриття провадження за клопотанням про скасування арешту майна, суд апеляційної інстанції уповноважений здійснювати перевірку правильності застосування законодавства в частині прийнятого рішення щодо закриття провадження.

Так, закриваючи провадження за клопотанням представника третьої особи ОСОБА_6 про скасування арешту майна, суд першої інстанції вважав, що оскільки арешт на майно під час досудового розслідування у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_7 накладений за правилами КПК України 1960 року та незнятий за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, тому питання про скасування арешту підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи свої висновки місцевий суд, посилався на правові висновки Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі за №727/2878/19.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком місцевого суду.

Так у вказаній постанові Верховного Суду зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові окрім іншого дійшла висновку, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

За змістом постанови, висновок Великою Палатою Верховного Суду зроблено у правовій ситуації, коли кримінальна справа порушена за правилами КПК України 1960 року та була закрита постановою слідчого. Тому, вирішення порушеного питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

Таким чином, у випадку, який розглядався у справі №727/2878/19 кримінальну справу, в межах якої було накладено арешт на майно, припинено на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу направлено не було, що позбавляло суд можливості вирішити питання в порядку кримінального провадження.

В цьому ж випадку, кримінальну справу було направлено до суду з обвинувальним висновком і провадження закрито судом у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ст.ст. 289 ч. 1, 296 ч. 1 КК України, на підставі ст.ст. 1 п.п. в), г), 6, 8 Закону України «Про амністію у 2011 році» (Т.1 а/с. 270). При цьому, питання щодо накладеного арешту судом не вирішено. Тобто, має місце інша правова ситуація, на що обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі адвокатом ОСОБА_6 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18)) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).

У цій справі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про скасування арешту майна на підставі вимог КПК 1960 року.

Разом з тим, суд розглядав це клопотання на підставі вимог КПК 2012 року.

Згідно з п. 9 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року, якими порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вимоги закону та не врахував всіх обставин у цій кримінальній справі, що мають значення для правильного вирішення клопотання, не перевірив доводи клопотання та прийняв рішення про закриття провадження, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає безумовному скасуванню на підставі вимог ст.409 КПК України.

Апеляційним судом встановлено, що постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2011 року, постановленої у кримінальній справі № 1-2218/1222/11 (№ 27/2491), ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 289 ч. 1, 296 ч. 1 КК України, на підставі ст.ст. 1 п.п. в), г), 6, 8 Закону України «Про амністію у 2011 році», а провадження по справі закрито (а/п 270).

В межах вказаної кримінальної справи постановою слідчого СВ ХМВ УМВСУ в Хмельницькій області від 08 вересня 2011 року накладено арешт на буд. № 13 по вул. Чернишевського, яка належить обвинуваченому ОСОБА_7 (а/п 226), під час закриття провадження судом не вирішено питання про зняття зазначеного арешту.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні судового рішення, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок. Тобто, зняття арешту має здійснювати суд, який прийняв рішення по цій справі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 272/469/21, провадження № 61-14219св21.

З огляду на вказане вище у сукупності, апеляційний суд вважає, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої судом було прийняте рішення.

Враховуючи, що судом першої інстанції клопотання про скасування арешту майна не розглядалося по суті, діючи в межах своїх повноважень, колегія суддів апеляційного суду скасовуючи оскаржувану ухвалу, не може приймати рішення по суті доводів клопотання, розгляд якого не здійснено судом першої інстанції, виходячи з засад кримінального провадження.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2025 року про закриття провадження за клопотанням представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальній справі, з призначенням нового розгляду клопотання в суді першої інстанції, задовольнивши частково апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 .

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно та всебічно з`ясувати обставини, що мають значення, та в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2025 року, якою закрито провадження за клопотанням представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальній справі, скасувати і призначити новий розгляд клопотання у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядкуне підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2