В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 17.04.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завітне, Совєтського р-ну, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Внаслідок загострення політико-соціальної напруженості в Україні в період 19-22 лютого 2014 року (розстріли на Майдані Незалежності у м. Київ, втеча ОСОБА_8 ) проросійські політичні та інші організації і об`єднання, підтримувані Російською Федерацією (далі РФ), активізували свою антиукраїнську діяльність, спрямовану на ескалацію ситуації, що склалася, особливо у південно-східних областях України, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

В Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 03.02.2014 року пройшов ряд мітингів проросійських сил, у ході яких організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу та до захоплення державної влади в Криму. Того ж дня, лідер партії «Русский блок» ОСОБА_9 заявив про створення з числа добровольців загонів самооборони.

Вказані загони, так званої «Самооборони Криму» спільно із кадровими військовослужбовцями РФ (як тими, що дислокувались на базі Чорноморського Флоту РФ, згідно двосторонніх договорів між Україною та РФ, так і тими, що незаконно переправились з території РФ) забезпечили захоплення адміністративних будівель України, блокування українських військових частин та організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території Криму, що в подальшому, публічно підтвердили найвищі керівники Росії, включно з президентом РФ - ОСОБА_10 . У період з кінця лютого 2014 року до початку березня 2014 року зазначеними підрозділами Збройних сил РФ було блоковано та захоплено будівлі Верховної ради АР Крим (м. Сімферополь, вул. К.Маркса, буд. 18), Ради міністрів АР Крим (м. Сімферополь, пр-т Кірова, буд. 13), будівлі органів державної влади та місцевого самоврядування, приміщення та підрозділи МВС України, військові об`єкти ЗС України, ГУР МО України, ВМФ України.

Таким чином, з 20.02.2014 року РФ здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень, при цьому, сам факт окупації Автономної Республіки Крим був засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України та набув широкого висвітлення в офіційних виданнях та медійному просторі.

06 березня 2014 року в приміщенні Верховної Ради АР Крим, у порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132, Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», згідно з якою, 16.03.2014 року мав відбутися, так званий «референдум», на який винесли питання входження АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації. 06 березня 2014 року Севастопольська міська рада на позачерговій сесії прийняла рішення № 7151 з аналогічним змістом. Відповідно до зазначених постанов, 16.03.2014 року проведено незаконний референдум із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який у подальшому, став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Конституційний суд України своїм рішенням № 2-рп/2014 у справі № 1 13/2014 16.03.2014 року визнав постанову ВР АР Крим № 1702 6/14 від 06.03.2014 року неконституційною.

У подальшому, 17.03.2014 року депутатами Верховної Ради АР Крим, у порушення ч. 2 ст. 2, ст. 73, п. 2 ч. 1 ст. 85, ст. 132 Конституції України, прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою, на підставі Декларації про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя, прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 року та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014 року, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2014 у справі № 1 15/2014 від 20.03.2014 року згадану вище «Декларацію про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя» визнано неконституційною.

18 березня 2014 року між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

20 березня 2014 року Державною Думою Російської Федерації прийнято Федеральний конституційний закон від 21.03.2014 року № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя». Згідно із вказаним законом, АР Крим та м. Севастополь, всупереч Хартії ООН від 26.06.1945 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією від 01.04.1999 року, Договору між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 20.04.2004 року, увійшли до складу РФ.

Збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності.

Відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року, застосування Російською Федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії та грубо порушує Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року та Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією від 31 травня 1997 року.

Згідно із статями 1-3 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Людина, її життя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, зокрема ст. ст. 1-3, визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Вказані обставини також підтверджуються Звітом офісу прокурора міжнародного кримінального суду від 04.12.2017 року, згідно з яким, на тимчасово окупованій території України розпочався та триває збройний конфлікт між Україною та Російською Федерацією, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН про територіальну цілісність України № 68/262, згідно з якою, територія України є цілісною та недоторканою, Резолюцією Парламентської асамблеї ради Європи № 2168, згідно з якою Російська Федерація визнається державою-агресором.

Відповідно до прийнятого 18 січня 2018 року Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про введення військового стану в Україні» № 2002-ІХ від 24.02.2022 року та строк дії якого, Указом Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023, який в подальшому, затверджений Законом України у встановленому порядку, продовжено на 90 діб.

З метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу РФ, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом РФ було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено, так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

Так, відповідно до «ч. 4 ст. 16 Закона Республики Крым от 29 мая 2014 года № 5- ЗРК «О системе исполнительных органов государственной власти Республики Крым" (Назначение на должность и освобождение от должности членов Совета министров Республики Крым)»: Міністри призначаються на посаду Головою Республіки Крим. Згідно «ч.8 ст. 45 зазначеного закону (Задачи, компетенция, структура, организация деятельности исполнительного органа государственной власти Республики Крым)»: Керівники виконавчих органів державної влади Республіки Крим призначаються на посаду та звільняються з посади Головою Республіки Крим відповідно до Конституції Республіки Крим.

Згідно із «ст. 7 Закона Республики Крым от 29 мая 2014 года № 9-ЗРК «О государственных должностях Республики Крым»», передбачено фінансування та майно виконавчих органів державної влади Республіки Крим.

Також, згідно з положення законодавства РФ, а саме «п.14, ч. 1 ст. 64, ст. 65, ч. 2 ст.82 Конституции Республики Крым: Голова Республіки Крим призначає на посаду та звільняє з посади міністрів та керівників інших органів виконавчої влади Республіки Крим відповідно до Конституції Республіки Крим (п. 14, ч. 1 ст. 64): 1. Голова Республіки Крим на підставі та на виконання Конституції Російської Федерації, федеральних законів, указів Президента Російської Федерації, постанов Уряду Російської Федерації, цієї Конституції та законів Республіки Крим видає укази та розпорядження, обов`язкові для виконання на всій території Республіки Крим. 2. Укази та розпорядження Глави Республіки Крим не повинні суперечити Конституції Російської Федерації, федеральним законам, указам Президента Російської Федерації, постановам Уряду Російської Федерації, цієї Конституції та законам Республіки Крим. 3. Правові акти Глави Республіки Крим, а також нормативні правові акти органів виконавчої влади Крим, направляються до Державної Ради Республіки Крим у строки, встановлені законом Республіки Крим. 4. Державна Рада Республіки Крим вправі звернутися до Глави Республіки Крим або до органів виконавчої влади Республіки Крим з пропозицією про внесення змін до актів, зазначених у частині 3 цієї статті, або про їх скасування, а також вправі оскаржити зазначені акти в судовому порядку або в установленому порядку звернутися до Конституційного Суду Російської Федерації із запитом про відповідність Конституції Російської Федерації зазначених нормативних правових актів (ст. 65); Голова Республіки Крим призначає на посади та звільняє з посади міністрів та керівників інших органів виконавчої влади Республіки Крим відповідно до Конституції Республіки Крим (ч. 2 ст.82).

Так, громадянин України ОСОБА_7 , маючи стійкий, виниклий за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, діючи умисно, всупереч інтересам держави Україна, її суверенітету й територіальній цілісності, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території України - Автономній Республіці Крим (ТОТУ АР Крим).

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на ТОТУ АР Крим, за власною згодою, згідно із, так званим «Распоряжением Председателя Совета министров Республики Крым от 7 марта 2023 года № 44-рп «Об ОСОБА_7 », з 07.03.2023 року був призначений на посаду заступника голови, так званого «Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым», тобто, добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, а саме, колабораційній діяльності, тобто, у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 (inabsentia), який показань суду не надавав, клопотання на адресу суду також не подавались.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Відповідно до ухвали суду від 10 червня 2024 року обвинувальний акт призначено до судового розгляду та відповідно до ухвали суду від 13 січня 2025 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні за № 0000088 від 17.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.111-1КК України.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_7 надсилались та публікувались, відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (inabsentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення, всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (inabsentia), повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою inabsentia, слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва, в ухвалі суду від 11 жовтня 2023 року, виходив з того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка узгоджуються з вимогами, зазначених у ч. 2 ст.297-1, 297-3, 397-4 КПК України. Відповідною ухвалою суду, надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно обвинуваченого (т. 2 а.п. 73).

Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи, важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження, було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.

Повістки про виклик ОСОБА_7 , повідомлення йому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування та на стадії судового розгляду, надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, шляхом публікування у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення» та на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Дніпровського районного суду м. Києва. Копії процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_7 , на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України, направлялись (надавались) захиснику. Будь-які клопотання (заяви) від обвинуваченого на адресу суду не надходили.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві від 08.09.2023 року № 026-260009704, адвоката ОСОБА_6 призначено для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000088 від 17.04.2023 року, у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст. ст. 46, 47 КПК України.

З огляду на зазначене, орган досудового розслідування, вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів, для виклику ОСОБА_7 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через призначеного захисника, реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Після постановлення ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 46 КПК України, ст. 42 КПК України, п. 8 ч. 2 ст. 51 КПК України та ч. 2 ст. 297-5 КПК України, реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.

Як зазначено вище, відповідно до ухвали суду від 13 січня 2025 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судових засіданнях призначеного до розгляду кримінального провадження, приймала участь захисник ОСОБА_6 , яка також здійснювала захист обвинуваченого на стадії досудового розслідування, відповідно, обізнана з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Разом з тим, судом вживалися заходи про виклик обвинуваченого ОСОБА_7 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку з чим, на кожне судове засідання останній викликалася у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр» (№ 55 (7715) від 15.03.2024 року, № 78 (7738) від 17.04.2024 року, № 99 7759) від 15.05.2024 року, № 113 (7773) від 04.06.2024 року, № 122 (7782) від 15.06.2024 року, № 138 (7798) від 09.07.2024 року, № 151 (7811) від 26.07.2024 року, № 207 (7867) від 11.10.2024 року, № 219 (7879) від 29.10.2024 року, № 239 (7899) від 26.11.2024 року, № 254 (7914) від 17.12.2024 року, № 26 (7951) від 04.02.2025 року, № 43 (7968) від 27.02.2025 року, № 60 (7985) від 21.03.2025 року, № 92 (8017) від 07.05.2025 року, № 112 (8037) від 04.06.2025 року, № 139 (8064) від 11.07.2025 року, № 204 (8129) від 07.10.2025 року, а також на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора та Дніпровського районного суду м. Києва.

Прокурор у ході судових дебатах висловила позицію щодо повної доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просила визнати останнього винним за ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (семи) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організація незалежно від форми власності строком на 10 (десять) років та з конфіскацією усього належного йому майна.

Захисник у судових дебатах просила виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки відповідно до міжнародного права, право на захист останнього було порушено. Так, суд вжив всіх заходів щодо сповіщення ОСОБА_7 про судовий розгляд, однак, відповідно до практики ЄСПЛ, це презумпція обізнаності, а не фактична обізнаність обвинуваченої особи, матеріали справи не містять жодного документу про те, що ОСОБА_7 був фактично обізнаний про розгляд кримінального провадження відносно нього і це є порушенням права на захист.

Захисник обвинуваченого здійснювала дії, спрямовані на захист останнього, приймала участь у дослідженні доказів, виступала у дебатах, заперечувала щодо запропонованої прокурором міри покарання для її підзахисного.

Враховуючи наведене, з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наведені заходи вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 був проінформований належним чином про дати розгляду кримінального провадження, за яким є обвинуваченим, а також дотримані його права на захист (представництво) у суді.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 323 КПК України, наявні правові підстави проводити розгляд даного кримінального провадження за правилами спеціального судового провадження.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Дослідивши всі докази кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується такими наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду речей та документів від 24.05.2023 року, відповідно до якого, було здійснено огляд відкритих джерел в мережі Інтернет, а саме сторінки «Государственный комитет по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым», яка розташована за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , по якій здійснено перехід зображення № 1. Проаналізувавши сторінку, встановлено, що у ній міститься елемент інтерфейсу під назвою «О госкомитете» в якому містяться підпункти і один з них має назву «Руководство», зображення № 2. В результаті входу до даного підпункту «Руководство» за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що там встановлені всі керівники «Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым». Перейшовши за посиланням « ОСОБА_7 » https://gkvod.rk.gov.ru/ru/head/show/5, встановлено інформацію, а саме: « ОСОБА_7 , заместитель председателя Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым, адрес: АДРЕСА_2, телефон: НОМЕР_1 , email: ІНФОРМАЦІЯ_4 , родился ІНФОРМАЦІЯ_5 , с. Заветное, Советского района, Крымской области». Таким чином, у результаті здійснення вказаного огляду отримано інформацію, яка свідчить про те, що, так званий «Государственный комитет по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым» на чолі з громадянином ОСОБА_7 здійснює незаконну діяльність на ТОТ АР Крим (т. 2 а.п. 206-218);

- протоколом огляду речей та документів від 24.05.2023 року, відповідно до якого, було здійснено огляд відкритих джерел в мережі Інтернет, а саме сторінки « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка розташована за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , по якій здійснено перехід зображення № 1. Проаналізувавши сторінку, встановлено, що у ній міститься елемент інтерфейсу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в якому містяться підпункти і один з них має назву: «ОСОБА_11 принял участие в семинаре по отработке информационных рисков», зображення № 2. В результаті входу до даного підпункту за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що там опублікована інформація щодо ОСОБА_11 . Перейшовши за вказаним посиланням, встановлена інформація щодо діяльності ОСОБА_11 , а саме: «Заместитель председателя Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым ОСОБА_11 принял участие в семинаре по отработке онформационных рисков. Семинар на тему: «Политики новой волны» прошел с целью повышения компетенций по работе с информационными рисками и ведению личных страниц руководителей органов власти в социальных сетях. В мероприятии, которое открыли руководитель Центра управления регионом Республики Крым ОСОБА_12 , первый заместитель министра внутренней политики, информации и святи Республики ОСОБА_13 и совітник Главы Республики Крым ОСОБА_14 , приняли участие руководители министерств и главы муниципальных образований. В рамках семинара учасники обсудили эффективность работы с рисками в условиях новой медиареальности, также, в ходе практической игры отработаны имиджевые риски для политика. Кроме того, слушателям рас сказали об особенностях взаимодействия с гражданами в части решения их проблем, отработки запросив и оперативной святи». Таким чином, в результаті здійснення вказаного огляду отримано інформацію, яка свідчить про те, що ОСОБА_7 на посаді «заместителя председателя Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым», здійснює незаконну діяльність на ТОТ АР Крим (т. 2 а.п. 219-229);

- протоколом огляду речей та документів від 01.06.2023 року, відповідно до якого, було здійснено огляд відкритих джерел в мережі Інтернет, а саме сторінки « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка розташована за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , по якій здійснено перехід зображення № 1. Проаналізувавши сторінку, встановлено, що у ній міститься елемент інтерфейсу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 » в якому містяться підпункти і один з них має назву: «ОСОБА_11 принял участие в акции «Сад памяти 2023», зображення № 2. В результаті входу до даного підпункту за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 встановлено, що там опублікована інформація щодо ОСОБА_11 . Перейшовши за вказаним посиланням, встановлена інформація щодо діяльності ОСОБА_11 , а саме: «В ходе мероприятия учасниками акции высажено 4600 саженцев сосны крымской. Заместитель председателя Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым ОСОБА_11 принял участие в акции «Сад памяти - 2023». Таким чином, в результаті здійснення вказаного огляду отримано інформацію, яка свідчить про те, що ОСОБА_7 на посаді «заместителя председателя Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым», здійснює незаконну діяльність на ТОТ АР Крим (т. 2 а.п. 230-240);

- протоколом огляду речей та документів від 01.06.2023 року, відповідно до якого, було здійснено огляд відкритих джерел в мережі Інтернет, а саме сторінки « ІНФОРМАЦІЯ_6 », яка розташована за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , по якій здійснено перехід зображення № 1. Проаналізувавши сторінку, встановлено, що у ній міститься елемент інтерфейсу під назвою «Документы» в якому містяться підпункти і один з них має назву «Законодательство Республики Крым», зображення № 2. В результаті входу до даного підпункту за URL-адресою: ttps://gkvod.rk.gov.ru/ru/structure/521, встановлено, що там встановлені всі положення, закони та розпорядження «Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым». Перейшовши за посиланням «Постановление Совета министров Республики Крым от 27 июня 2014 года № 161 «Об утверждении Положения о Государственном комитете по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым»: ІНФОРМАЦІЯ_9 , вбачається наявність документу, а саме: «Постановление Совета министров Республики Крым от 27 июня 2014 года № 161 Об утверждении Положения о Государственном комитете по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым». Таким чином, в результаті здійснення вказаного огляду отримано інформацію, яка свідчить про те, що ОСОБА_7 на посаді «заместителя председателя Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым», здійснює незаконну діяльність на ТОТ АР Крим (т. 2 а.п. 241-250, т. 3 а.п. 1-14);

- протоколом огляду речей та документів від 01.06.2023 року, відповідно до якого, було здійснено огляд відкритих джерел в мережі Інтернет, а саме сторінки «Государственный комитет по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым», яка розташована за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , по якій здійснено перехід зображення № 1. Проаналізувавши сторінку, встановлено, що у ній міститься елемент інтерфейсу під назвою «Документы» в якому містяться підпункти і один з них має назву «Нормативно правовые документы Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым, зображення № 2. В результаті входу до даного підпункту за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що там опубліковані документи щодо діяльності «Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым». Перейшовши за вказаним посиланням, встановлені документи під назвами: «приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 16 марта 2023 года № 55 «О назначении ответственных лиц по администрированию, безопасности, подготовке информации и ее размещению в государственной информационной системе «Портал Правительства Республики Крым» (Зображення № 3); приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 16 марта 2023 года № 54 О внесении изменения в приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 09.01.2023 №2 «О контроле за делопроизводством и состоянием исполнительской дисциплины в Государственном комитете по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым» (Зображення № 4); приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 16 марта 2023 года № 53 О внесении изменения в приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 29.12.2022 № 192 «Об утверждении состава экспертной комиссии Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым» (Зображення № 5); приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 16 марта 2023 года № 50 «О внесении изменений в приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 12 августа 2022 № 101» (Зображення № 6); приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 16 марта 2023 года № 49 «О Порядке осуществления контроля за состоянием исполнительской дисциплины» (Зображення № 7); приказ Государственного комитета по водному хозяйству и мелиорации Республики Крым от 16 марта 2023 года № 48 «О работе в Платформе обратной связи» (Зображення № 8)». Таким чином, в результаті здійснення вказаного огляду отримано інформацію, яка свідчить про те, що, так званий «Государственный комитет по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым» на чолі з ОСОБА_7 здійснює незаконну діяльність на ТОТ АР Крим (т. 3 а.п. 15-40);

- протоколом огляду речей та документів від 07.09.2023 року, відповідно до якого, було здійснено огляд відкритих джерел в мережі Інтернет, а саме сторінки «Государственный комитет по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым», яка розташована за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , по якій здійснено перехід зображення № 1. Проаналізувавши сторінку, встановлено, що у ній міститься елемент інтерфейсу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 » в якому містяться підпункти і один з них має назву «Документы», зображення № 2. В результаті входу до даного підпункту за URL-адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що там наявний підпункт «Нормативные правовые документы Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым». Далі, було перейдено за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_11 »: ІНФОРМАЦІЯ_12 , та встановлено інформацію, а саме: «Нормативные правовые документы Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым и Распоряжение Председателя Совета министров Республики Крым от 7 марта 2023 года № 44-рп «Об ОСОБА_7 »». Таким чином, в результаті здійснення вказаного огляду отримано інформацію, яка свідчить про те, що ОСОБА_7 на посаді «заместителя председателя Государственного комитета по водному хазяйству и мелиорации Республики Крым», здійснює незаконну діяльність на ТОТ АР Крим (т. 3 а.п. 41-47);

- висновком експерта за результатами проведення судової портретної експертизи у кримінальному провадженні № 0000088 № 20268/23-23 від 25.07.2023 року, з матеріалами (об`єктами дослідження), відповідно до якого: на фотознімку (який встановлений в ході проведення огляду від 24.05.2023, та збережений на диск для лазерних систем зчитування білого кольору білого кольору «LH3180AJ31075096 D3», типу «CD-R», 700 Mb, додаток № 1 до протоколу огляду від 24.05.2023) у вигляді файлу під назвою « ОСОБА_15 (об`єкт 1), на якому зображена особа чоловічої статі, з темними очима та без волосся з щетиною на обличчі, та в фотознімку в особовій картці Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (файл «Особова картка ОСОБА_16 » (зразок 2)), наданому в якості порівняльного зразку зовнішності ОСОБА_7 , зображена одна і та ж особа (т. 3 а.п. 55-61);

- постановою слідчого 3 відділу (з дислокацією у м. Херсон) слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в АР Крим ОСОБА_17 від 27.06.2023 року про оголошення ОСОБА_7 у розшук (т. 2 а.п. 44-45).

Згідно з постановою про уточнення анкетних даних та копії особової картки з Державної міграційної служби України від 23.06.2023 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України, уродженець с. Завітне, Совєтського р-ну, АР Крим, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого Совєтським РВ ГУ МВС України АР Крим.

Відповідно до повідомлення з Офісу Президента України від 02.05.2023 року № 45-01/432, матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України, на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили (т. 3 а.п. 63).

Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України № 76/14/91-1992 від 18.04.2023 року, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями громадянином України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01.01.2018 року до 27.04.2023 року в базі даних не виявлено (т. 3 а.п. 70).

Наведені докази в їх сукупності, не мають між собою протиріч, є узгодженими, а тому, суд бере їх до уваги.

Суд вважає, що безпосередньо досліджені докази є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винним.

Неможливість проведення судом допиту обвинуваченого ОСОБА_7 не впливає на повноту судового розгляду і на переконання суду, щодо доведеності «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки сукупність безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, прямо і опосередковано свідчить про вчинення ним інкримінованого діяння.

При цьому, судом врахована практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Отже, оцінюючи всі зібрані докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості,достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 111-1 КК України, які виразились у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Передбачених законом підстав для визнання доказів у кримінальному провадженні неналежними та недопустимими, судовим розглядом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє, для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину.

Також, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_19 , який раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, суд погоджується із позицією прокурора в судових дебатах, взявши до уваги позицію захисника, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з ізоляцією від суспільства, тобто, у виді позбавлення волі та з конфіскацією майна.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим і достатнім, а також відповідатиме його меті.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні № 0000088 стосовно ОСОБА_7 , за його відсутності, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без зазначення строку дії такої ухвали.

Зважаючи на обставини кримінального провадження, призначене обвинуваченому покарання, яке пов`язане з позбавленням волі, а також, відсутність останнього на проголошенні вироку, суд вважає за необхідне застосований запобіжний захід зашити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організація незалежно від форми власності строком на 10 (десять) років та з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_7 , залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання у порядку виконання вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: