справа № 952/972/25
провадження № 1-кп/631/99/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року селище Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

22 грудня 2025 року прокурор у кримінальному провадженні - начальник Зачепилівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 в порядку, передбаченому статтею 284 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до Зачепилівського районного суду Харківської області з клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, складеним ним 08.12.2025 року як особою, якій на підставі приписів статей 36 і 37 зазначеного кодифікованого процесуального закону України надані відповідні повноваження, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України (а. с. 1 2).

За поданням виконувача обов`язків голови ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , зареєстрованим за вихідним № 01-22/952/972/25/2796/2025 від 22.12.2025 року, зазначене клопотання направлено до Харківського апеляційного суду, й ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах цього суду, постановленою 30.12.2025 року зазначене подання задоволено та матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, передані на розгляд ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8, 14 15).

13 січня 2026 року за вхідним № 235/26-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області з Харківського апеляційного суду надійшли матеріали зазначеного кримінального провадження, та 14 січня 2026 року були зареєстровані під єдиним унікальним № 952/972/25 (провадження № 1-кп/631/99/26) й відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, в день розподілу справи передані на розгляд головуючого судді ОСОБА_1 (а. с. 22, 23).

Ухвалою, постановленою Нововодолазьким районним судом Харківської області 15 січня 2026 року, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання, в яке викликані сторони та інші учасники судового провадження, передбачені частиною 2 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прокурор та потерпіла,- а також з метою реалізації покладених на суд обов`язків щодо з`ясування обґрунтованості клопотання та перевірки його на відповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України сторону обвинувачення зобов`язано надати всі документи, зібрані і долучені під час досудового розслідування у кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056 (а. с. 26 30).

Із змісту клопотання убачається, що в провадженні Слідчого відділу Берестинського РВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, що вчинене саме 10.04.2020 року. В межах досудового розслідування жодну особу не повідомлено про підозру та не встановлено жодної особи, причетної до вчинення вказаного кримінального правопорушення. Відповідно до пункту 31 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Злочин, передбачений частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, відповідно до статті 12 цього ж кодифікованого закону віднесено до злочинів середньої тяжкості, а, отже, законодавством встановлено строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у п`ять років. Згідно з вимогами частини 4 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 31 частини 1 цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора. Враховуючи, що з моменту початку досудового розслідування та до подання даного клопотання не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінчились строки притягнення до кримінальної відповідальності, тому прокурор у кримінальному провадженні - начальник Зачепилівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 просить закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 31 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (а. с. 1 2).

У підготовчому судовому засіданні прокурор Берестинської окружної прокуратури ОСОБА_2 , який діяв на підставі постанови про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні, прийнятої 03.11.2025 року заступником керівника прокуратури ОСОБА_6 , клопотання начальника Зачепилівського відділу їх прокуратури ОСОБА_4 підтримав повністю як таке, що ґрунтується на положеннях кримінального та кримінального процесуального кодифікованого законодавства України, просив його задовольнити та закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, зокрема, з підстав не встановлення особи, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення, та у зв`язку із закінченням строків давності притягнення винної особи до кримінальної відповідальності за вчинене.

Потерпіла ОСОБА_7 у підготовче судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце його проведення була сповіщена згідно з вимогами кримінального процесуального кодифікованого закону України та у порядку, передбаченому статтею 135 Кримінальним процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заяв та клопотань не надала (а. с. 37, 38 - 39).

Абзац 2 пункту 2 Листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснює, що неприбуття для участі у підготовчому судовому засіданні учасників судового провадження (крім прокурора, за винятком випадків, коли кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення в порядку частини 4 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України), які належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення такого засідання (при цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце), не перешкоджає його проведенню, крім випадків, визначених законом, зокрема:

1) якщо обвинувачений, потерпілий звернувся з клопотанням (виявив бажання) бути присутнім під час підготовчого судового засідання, але з невідомих причин не з`явився до суду у визначений час, суд вправі відкласти судове засідання;

2) якщо відсутність учасника підготовчого судового засідання зумовлена поважними причинами, суд може прийняти рішення про відкладення судового засідання;

3) у разі відсутності обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, для можливості реалізації останнім права, передбаченого статті 384 кримінального процесуального кодифікованого закону України, щодо розгляду кримінального провадження судом присяжних, суд зобов`язаний відкласти судове засідання;

4) якщо обвинувальний акт надійшов до суду з підписаною між сторонами угодою, участь сторін такої угоди відповідно до частини 2 статті 474 цього ж кодексу є обов`язковою, то відкладення судового засідання також є обов`язковим;

5) якщо одна зі сторін заперечує проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності учасника судового провадження, який не з`явився, суд вправі відкласти судове засідання;

6) якщо до суду надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, участь сторін кримінального провадження та потерпілого згідно з частиною 1 статті 288 зазначеного вище процесуального кодексу України обов`язково, а тому суд зобов`язаний відкласти судове засідання.

Керуючись наведеними приписами, беручи до уваги той факт, що Верховний Суд до сих пір не відійшов від цієї позиції, ураховуючи, що потерпіла у процесуальний спосіб, більш ніж за три дні до дати підготовчого судового засідання, призначеного на 30.02.2026 року, сповіщена про дату, час та місце його проведення, за умови, що жоден з учасників провадження не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності цієї особи, суд вирішив за можливе здійснити підготовче провадження із розгляду клопотання прокурора за відсутності потерпілої.

Доходячи такого, суд також ураховує пасивну поведінку потерпілої, яка не інтересується ходом справи, не допомагає у встановленні усіх можливо причетних осіб до вчиненого відносно неї злочину, та не з`явилась в суд за викликом.

Відтак, заслухавши думку сторони обвинувачення, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час розгляду клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в підготовчому судовому засіданні, у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд вважає, що у задоволені клопотання слід відмовити, виходячи з наступного.

Положеннями частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

При цьому, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 зазначеного вище кодексу).

Як обумовлює зміст частини 1 статті 9 кримінального процесуального кодифікованого закону України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відтак, порядок закриття кримінального провадження передбачений параграфом 1 глави 24 й главою 27 Кримінального процесуального кодексу України.

Підстави для закриття кримінального провадження унормовані в статті 284 зазначеного кодифікованого закону України.

Так, абзацом 4 частини 4 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини 1 цієї статті (тобто якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі), здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Одночасно із цим, виходячи із змісту пункту 1-1 частини 2 статті 284 та пункту 2 частини 3 статті 314 вказаного кримінального процесуального кодифікованого закону України розгляд клопотань прокурора про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності здійснюється за участю сторін кримінального провадження під час підготовчого судового засідання.

З матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, вбачається, що підставою у реєстрації провадження є повідомлення підприємств, установ, організацій та посадових осіб про вчинене кримінальне правопорушення, яке надійшло 10 квітня 2020 року за ознаками складу вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (т. 1 а. с. 1).

Отже, саме за повідомленням, яке надійшло 10 квітня 2020 року, до Єдиного реєстру досудового розслідування того ж дня внесені відомості про реєстрацію кримінального провадження під № 0000056 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, із фабулою: 10.04.2020 року до Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про те, що на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , стався вибух, в результаті якого постраждала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку госпіталізовано до ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а. с. 1).

Органом, уповноваженим на проведення досудового розсування у цьому кримінальному провадженні, визначено Зачепилівське відділення поліції Красноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (т. 1 а. с. 1).

За період перебування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, на стадії досудового розслідування до моменту відмови у погодженні повідомлення про підозру 02.06.2020 року, вчинялись деякі слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії, застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження та проводились оперативно-розшукові заходи, як то:

-огляд місця події (протокол від 10.04.2020 року разом із фототаблицею до нього) (т. 1 а. с. 18 23, 24 - 37);

-радіотехнічне обстеження місця вчинення кримінального правопорушення (т. 1 а. с. 72);

-обшук (протоколи від 27.05.2020 року з додатками) (т. 1 а. с. 106 111, 112, 113, 116 121, 122, 123, 126 131, 132, 133, 138 143, 144, 145);

-допит свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_19 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 (протоколи від 10.04.2020 року, 11.04.2020 року, 12.04.2020 року, 28.05.2020 року, 29.05.2020 року, 06.05.2020 року, 13.05.2020 року, 14.05.2020 року) (т. 2 а. с. 2 6, 7 9, 10 12, 13 15, 16 18, 19 21, 22 24, 25 27, 28 29, 30 31, 32 33, 34 35, 36 37, 38 39, 40 42, 43 45, 47 49, 50 51, 52 53, 54 55, 56 58, 59 60, 61 62, 63 64, 65 66, 67, 68 69, 70 71, 72 74, 75 76, 77 78, 79 80, 81 82, 83 84, 85 86, 87 88, 89 90, 91 92, 93 - 94, 95 96, 97 98, 99 99-1, 100 101, 102 103, 104 105, 106 107, 108 109, 110 111, 112 113, 114 116, 117 119, 120 121, 122 - 123, 124 126, 127 129, 130 131, 132 133, 134 135, 136 137, 138 139, 140 141, 142 143, 144 - 145, 146 147, 148 149, 150 151, 152 153, 154 155, 156 157, 158 159, 160 161, 162 163, 164 165, 166 167, 168 169, 170 171, 172 173, 174 175, 176 177, 178 179, 180 181, 182 184, 185 186, 187 188, 189 190, 191 192, 193 194, 195 196, 197 198, 199 200, 201 202, 203 204, 205 206, 207 208, 209 210, 211 212, 213 214, 215 216, 217 218, 219 220, 221 223, 224, 225 226, 227 230, 231 233, 234 236, 245 247, 249 251, 252 255);

-відібрано зразки для проведення експертиз (протокол від 10.04.2020 року) (т. 1 а. с. 159);

-проведено судові експертні дослідження:

а) комплексну вибухово-технічну та молекулярно-генетичну експертизу (висновок № 9/521КПСЕ-20 від 15.05.2020 року) (т. 1 а. с. 165 - 180);

б) комплексну вибухово-технічну експертизу (висновок № 15/95КПСЕ-20 від 29.05.2020 року) (т. 1 а. с. 182 - 193);

в) медичну експертизу потерпілої у провадженні (висновок № 12-14/306-А/20) (т. 1 а. с. 199 200);

-проведено вилучення речей і документів на підставі ухвали слідчого судді (протоколи від 29.05.2020 року) (т. 3 а. с. 110 111, 112 - 113, 114, 115).

Крім того, старшим слідчим СВ Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_117 було розроблено та затверджено начальником ВП ОСОБА_118 разом із його заступником начальником СВ цього ВП ОСОБА_119 План слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, по кримінальному провадженню № 0000056, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, за фактом замаху на вбивство ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 5 9).

Окрім цього, у слідчого судді було отримано:

- дозвіл на огляд місця події (ухвала від 28.04.2020 року) (т. 1 а. с. 59 61);

- дозвіл на проведення обшуку (ухвали від 12.05.2020 року, від 28.04.2020) (т. 1 а. с. 105, 115, 125, 135 137, т. 4 а. с. 58 60);

- тимчасовий доступ до речей та документів (ухвали від 28.04.2020 року, 13.05.2020 року) (т. 1 а. с. 75 77, 81 83, т. 4 а. с. 25, 26).

Також, слідчими визнано певні речі речовими доказами, визначено місце їх зберігання, до якого їх передано (постанова від 10.04.2020 року, від 11.04.2020 року, від 01.06.2020 року) та (квитанція від 14.02.2020 року, схорона розписка) (т. 1 а. с. 62 63, 64, 194 та т. 1 а. с. 65, 66, 195).

Між іншим, слідчим суддею накладено арешт на майно (ухвала від 13.05.2020 року) (т. 1 а. с. 69 71, т. 4 а. с. 45 - 47).

Одночасно з наведеним слідчими виносились постанови про проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, зокрема й на іншій території, про виконання яких повідомлено у процесуальний спосіб (т. 1 а. с. 86, 87, 88, 147 148, 153, 154, 216 217, т. 2 а. с. 242 - 243).

Крім наведено, слідчим отримано:

- копії облікових карток об`єктів погосподарського обліку на 2016 2020 роки (т. 1 а. с. 91 92, 93, 94, 95, 96, 97);

- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.04.2020 року (т. 1 а. с. 98 99, 100 101, 102 103);

- матеріали, що характеризують особу, можливо причетну до вчинення злочину ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 202 213);

- матеріали, що характеризують особу, можливо причетну до вчинення злочину ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 214).

За наслідками активної роботи правоохоронювальних органів 29.05.2020 року начальником СВ Зачепиліського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_120 було підписано підозру ОСОБА_9 , яку не погоджено процесуальним керівником заступником керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_121 шляхом винесення 02.06.2020 року постанови про відмову в погодженні повідомлення про підозру (т. 1 а. с. 230 233, 225 229).

За період перебування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, на стадії досудового розслідування після відмови у погодженні повідомлення про підозру 02.06.2020 року, вчинялись деякі слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії, застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження та проводились оперативно-розшукові заходи, як то:

-допит свідків: ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_26 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_25 , ОСОБА_32 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 (протоколи від 05.06.2020 року, 12.06.2020 року, 13.06.2020 року, 11.06.2020 року, 08.06.2020 року, 29.03.2021 року, 10.09.2020 року) (т. 2 а. с. 237 238, 239 240, т. 3 а. с. 9 10, 11 12, 13 14, 15 17, 18 22, 23 27, 28 32, 33 34, 35 38, 39 42, т. 4. а. с. 21, 66 67, 68 69, 70 71, 72 73);

-додатковий допит свідка ОСОБА_9 (протокол від 15.11.2020 року) (т. 4 а. с. 114 115);

-допит потерпілої (протокол від 09.06.2020 року) та додатковий допит потерпілої (протокол від 14. 12.2020 року) (т. 2 а. с. 258 - 259, т. 4 а. с. 101 102);

-огляд речей та документів (протокол від 14.12.2020 року) (т. 4 а. с. 104 105);

-проведено судові експертні дослідження:

а) судову трасологічну експертизу (висновок № 11684/11869/11870 від 26.06.2020 року) (т. 3 а. с. 46 57);

б) судову компьютерно-технічну експертизу (висновок № 12/154СЕ-20 від 21.12.2020 року) (т. 4 а. с. 124 129);

-вилучено речі і документи на підставі ухвали слідчого судді (протокол від 19.08.2020 року) (т. 3 а. с. 104 106, 107, 108);

-проведено обшук (протокол від 27.01.2021 року, від 29.03.2021 року) (т. 4 а. с. 9 12, 17 20);

-проведено слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_9 (протокол від 25.11.2020 року (т. 4 а. с. 117 119);

Окрім цього, у слідчого судді було отримано:

- дозвіл на проведення обшуку (ухвали від 12.06.2020 року, від 09.03.2021) (т. 3 а. с. 7, 8, т. 4 а. с. 7 8, 15 - 16);

- тимчасовий доступ до речей та документів (ухвали від 22.07.2020 року, від 21.07.2020 року) (т. 3 а. с. 91 92, 98 - 99).

Також, слідчими визнано певні речі речовими доказами, визначено місце їх зберігання, до якого їх передано (постанова від 29.03.2021 року) (т. 4 а. с. 22).

Крім наведено, слідчим отримано:

- копії облікових карток об`єктів погосподарського обліку на 2016 2020 роки (т. 4 а. с. 92, 93, 94);

- інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.11.2020 року (т. 4 а. с. 74 75).

Ухвалою слідчого судді від 03.03.2021 року скасовано раніше накладений арешт на майно та повернуто його володільцю під схорону розписку (т. 4 а. с. 132, 133).

За наслідками роботи правоохоронювальних органів у період часу з 02 по 12 червня 2020 року начальником СВ Зачепиліського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_120 було підписано підозру ОСОБА_9 , яку не погоджено процесуальним керівником заступником керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_121 шляхом винесення 12.06.2020 року постанови про відмову в погодженні повідомлення про підозру (т. 3 а. с. 67 70, 63 66).

Вказана постанова була оскаржена начальником СВ до прокурора вищого рівна, натомість листом виконувача прокурора керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_136 у задоволенні скарги відмовлено через порушення строків подання скарги (т. 3 а. с. 71 72, т. 4 а. с. 146 147).

За період перебування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, на стадії досудового розслідування після відмови у погодженні повідомлення про підозру 12.06.2020 року, вчинялись деякі слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії, застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження та проводились оперативно-розшукові заходи, як то:

-допит свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_137 (протоколи від 25.08.2020 року) (т. 3 а. с. 124 125, 126 128).

Також прокурор у провадженні в порядку статті 36 Кримінального процесуального кодексу України та начальник СВ Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області в порядку статті 40 цього ж кодексу надавали доручення щодо проведення необхідних процесуальних дій, про виконання яких повідомлено у процесуальний спосіб (т. 3 а. с. 79, 80, 122).

Окрім того, протягом усього часу досудового розслідування відповідний слідчий орган неодноразово та періодично доручав проведення слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам, у порядку статті 40 Кримінального процесуального кодексу України (т. 1 а. с. 222, т. 2 а. с. 1).

Відтак, за результатами проведення досудового розслідування та за наслідками здійснення слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення, особу, яка його вчинила чи є причетною до його вчинення, не встановлено.

Однак, з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 та частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, вбачається, що слідчій групі ІНФОРМАЦІЯ_6 надавались вказівки в порядку пункту 3 частини 2 статті 39 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема:

а) 29.04.2020 року за вихідним № 9685/119-24/01-2020 керівником органу досудового розслідування начальником слідчого управління ГУНП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_138 (т. 4 а. с. 110 113);

б) 12.08.2020 року за вихідним № 18101/119-24/01-2020 керівником органу досудового розслідування тимчасовим виконувачем обов`язків начальника слідчого управління ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_139 (т. 3 а. с. 117 121);

в) 09.10.2020 року за вихідним № 23255/119-24/01-2020 керівником органу досудового розслідування начальником слідчого управління ГУНП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_138 (т. 4 а. с. 106 109).

Натомість, жодна із вказівок повністю не виконана. До матеріалів провадження не долучено узгодженого плану проведення додаткових слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій із зазначенням конкретних виконавців та термінів виконання. Не складено схеми зв`язків потерпілої. Не проведено аналіз допитів свідків. Не складено аналітичні довідки.

Проте, 30.12.2020 року начальник СВ Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_140 прийняв постанову про перекваліфікацію складу злочину, якою склад злочину по кримінальному провадженню № 0000056 від 05.04.2020, перекваліфіковано з частини 2 статті 15 і частини 1 статті 115 на частину 2 статті 15 і частини 1 статті 119 Кримінального кодексу України (т. 4 а. с. 154 - 155).

Складаючи зазначену постанову начальник СВ у його мотивувальній частині спирається як на підставу перекваліфікації та зазначає про таке:

а) умисне встановлення ручної осколкової гранати ОСОБА_9 , яку потерпіла привела в дію, не знаючи про її встановлення;

б) ОСОБА_9 , встановлюючи вибуховий предмет вважав, що виконав всі дії, для доведення свого умислу на вбивство ОСОБА_7 , але злочин не закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як остання від отриманих травм вижила;

в) ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої сукупно мінно-вибухової травми, яка за критерієм небезпеки для життя належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень;

г) згідно з висновком експерта № 9/521КПСЕ-20 від 15.05.2020 року генетичні ознаки клітин з ядрами , виявлені на фрагменті нитки та гайці сірого кольору збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_9 ,-

й робить висновок про те, що у даному випадку вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 і частини 1 статті 119 Кримінального кодексу України.

Також, на виконання приписів чинного кримінального процесуального законодавства слідчим суддею відповідною ухвалою неодноразово продовжувались строки досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, а саме:

1)08.04.2021 року на підставі ухвали слідчого судді строк досудового розслідування продовжений до 6 місяців, тобто до 10.10.2021 року (т. 4 а. с. 84 86);

2)08.10.2021 року на підставі ухвали слідчого судді строк досудового розслідування продовжений до 6 місяців, тобто до 10.04.2022 року (т. 4 а. с. 162 164).

Окрім цього, 09.12.2021 року керівник Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_141 в межах цього кримінального провадження прийняв постанову про зміну групи прокурорів, до якої увійшли прокури Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_2 та начальник Зачепилівського відділу Красноградської окружної прокуратури ОСОБА_6 , як старший групи (т. 4 а. с. 167).

Отже, жодну особу в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, не повідомлено про підозру, що повністю підтверджено Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000056, зареєстрованого 10.04.2020 року та внесеного до реєстру цього ж дня, сформованого заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_120 07.11.2025 року, відповідно до якого на підставі повідомлення підприємств, установ, організацій та посадових осіб, що надійшло 10.04.2020 року, зареєстроване кримінальне провадження із правовою кваліфікацією, передбаченою частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, про те, що 10.04.2020 до Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про те, що на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ,- стався вибух, в результаті якого постраждала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку госпіталізовано до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Особу, яку повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо якої та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї - не зазначено. Органом досудового розсування вказано ІНФОРМАЦІЯ_8 . Слідчим вказано ОСОБА_142 , а прокурором ОСОБА_2 (т. 5 а. с. 3).

Розв`язуючи клопотання прокурора за суттю порушеного питання, суд перш за все ураховує положення статті 55 Конституції України, якими визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Разом з цим частина 3 статті 62 Основного Закону нашої Держави констатує, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачяться на її користь.

Також, частиною 2 статті 19 Вищого Закону України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, за своїм змістом кримінально-правові відносини є окремим видом правовідносин.

Згідно з концепцією судової істини, впровадженої в чинному кримінальному процесуальному законі, доведення винуватості особи покладається на органи досудового розслідування та прокурора, твердження яких в обвинувальному акті чи повідомленні про підозру є суб`єктивним припущенням сторони обвинувачення про наявність підстави для кримінальної відповідальності особи.

Приписами частини 4 статті 22 кримінального процесуального кодифікованого закону України унормовано, що повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється прокурором, а у випадках, передбачених цим Кодексом, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із повноважним прокурором.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 27 лютого 1980 року у справі «Девеер проти Бельгії» (заява № 6903/75) зауважує, що для цілей частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «звинувачення» визначається як офіційне повідомлення, надане особі виключно компетентним суб`єктом, про те, що така особа підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Загальні положення, що регулюють процедуру повідомлення про підозру, містяться в главі 22 Кримінального процесуального кодексу України.

У відповідності до правил, передбачених частиною 1 статті 277 цього кодексу письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором.

Пункт 15 частини 1 статті 3 зазначеного вище процесуального закону визначає прокурором у кримінальному провадженні - особу, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Також припис пункту 14 цієї ж норми процесуального права встановлює, що притягнення до кримінальної відповідальності це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278, 480, 481 Кримінального процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань. Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Дотримання належної правової процедури здійснення повідомлення про підозру має забезпечувати його відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Аналогічні висновки викладені в постанові, прийнятій 25.11.2020 року у складі колегії суддів ІНФОРМАЦІЯ_9 , в межах справи з єдиним унікальним № 627/927/19 (провадження № 51-3752км20).

Відтак, здійснення повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень прокурора (або слідчого) під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.

Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення, без чого за вимогами процесуального закону відносно особи не може бути складено обвинувальний акт в кримінальному провадженні.

Натомість за час перебування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, на стадії досудового розслідування жодну особу не повідомлено про підозру.

Проте, стаття 84 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснює, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

З положень статей 86 та 87 вказаного вище кодексу випливає, що доказ повинен бути отриманий тільки у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, інакше він повинен бути визнаний недопустимим й не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень й на нього неможна посилатись при ухваленні судового рішення.

Аналогічної за своїм змістом думки притримується й Пленум Верховного Суду України у своїх Постановах № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та № 7 від 30.05.1997 року «Про посилення судового захисту прав і свобод людини і громадянина», від приписів яких до сир пір не відійшов Верховний Суд.

Натомість, матеріали кримінального провадження, надані суду задля підтвердження обґрунтованості клопотання та його перевірку на відповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України не свідчать про наявність та доведеність належними і допустимими доказами у їх сукупності складу, визначеного частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, за обставинами події вчинення кримінального правопорушення, що мало місце 10 квітня 2020 року.

Так, за загальним правилом зміна кваліфікації в кримінальному провадженні це зміна правової оцінки діяння (статті Кримінального кодексу України), що оформлюється постановою та проводиться при виявленні нових доказів або помилок у попередній кваліфікації.

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону свідчить про те, що Кримінальний процесуальний кодекс України не містить імперативних норм, які б забороняли зміну правової кваліфікації кримінально караних дій особи під час досудового розслідування.

Вказане також узгоджується з положеннями глави 22 кримінального процесуального кодифікованого закону України, зі змісту якої вбачається, що повідомлення про підозру (у якому, з-поміж іншого, має бути указана правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у випадку виникнення підстав, може бути змінене слідчим чи прокурором (статті 277 279 Кримінального процесуального кодексу України).

Разом із цим зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, з огляду на положення частини 3 статті 110 зазначеного кодифікованого акта, має здійснюватися шляхом винесення відповідної постанови.

До аналогічних висновків у своїй правозастосовній практиці дійшов й Верховний Суд, який як найвищий суд у системі судоустрою України, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, прийняв 20.01.2025 року відповідну постанову у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в межах справи з єдиним унікальним № 357/12623/21 (провадження № 51-2720 км 23).

Проте, в порушення викладеного, матеріали кримінального провадження містять постанову про перекваліфікацію складу злочину з частини 2 статті 15 і частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України на частину 2 статті 15 і частину 1 статті 119 Кримінального кодексу України. Однак провадження не містить відповідної постанови про зміну кваліфікації кримінального правопорушення з частин 2 статті 15 і частини 1 статті 119 Кримінального кодексу України на частину 1 статті 119 Кримінального кодексу України.

Також, не зрозумілим є й наявне перекваліфікування з частини 2 статті 15 і частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України на частину 2 статті 15 і частину 1 статті 119 Кримінального кодексу України, оскільки приписом частини 1 статті 119 Кримінального кодексу України унормовано, що кримінально-караним за цією нормою кримінального права є вбивство, вчинене через необережність.

Отже, об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується:

-діянням: посяганням на життя іншої людини;

-наслідками: у вигляді смерті такої людини;

-причинним зв`язком між вказаними діями і наслідками.

Також слід зауважити, що наведене кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту настання смерті потерпілої особи.

Крім того, з суб`єктивної сторони вбивство через необережність характеризується саме необережністю: злочинною самовпевненістю або злочинною недбалістю.

В той же час, положення частини 2 статті 15 Кримінального кодексу України обумовлюють, що замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відтак, законодавець чітко визначив, що стадія замаху можлива лише у кримінальних правопорушеннях, вчинюваних з прямим умислом, при цьому замах на кримінальне правопорушення може набувати як активних дій, так і бездіяльності.

З наведеного слід зробити висновок про те, що закінчений замах на вбивство, вчинене через необережність, не можливий, як неможлива й кваліфікація вчиненого у виді закінченого кримінального правопорушення через те, що потерпіла ОСОБА_7 , хоча й тримала тяжкі тілесні ушкодження, однак залишилась живою, що свідчить про відсутність обов`язкової у цьому випадку задля кваліфікацій правопорушення за частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України частини об`єктивної сторони злочину його наслідку у вигляді смерті потерпілого.

Не витримує критики й мотивувальна частина постанови про перекваліфікацію складу злочину від 30.12.2020 року, так як остання не містить жодного доводу про існування підстав для такої кваліфікації подій, що мали місце 10.04.2020 року.

Більш того, масив слідчих розшукових та негласних слідчих розшукових дій вчинено та проведено у 2020 році, натомість не всі обов`язкові для виконання вказівки відпрацьовані, а, отже, слідчий орган не вжив усіх можливих засобів задля встановлення винного у вчиненому та задля неупередженого розслідування та розкриття цього кримінального правопорушення, зокрема, не ураховані вказівки від 09.10.2020 року, зареєстровані за вихідним № 23255/119-24/01-2020, надані керівником органу досудового розслідування начальником слідчого управління ГУНП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_138 .

Положеннями частини 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ця норма Основного Закону нашої Держави офіційно розтлумачена Рішенням Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 року, відповідно до якого положення частини 1 статті 58 Конституції України стосується лише фізичних осіб і не поширюється на юридичних, тобто їх треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема статтею 15 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Приписом частин 2 та 3 статті 4 Кримінального кодексу України роз`яснено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, яким визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Водночас, приписом статті 5 Кримінального процесуального кодексу унормовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Як встановлено у підготовчому судовому засіданні підставою звернення прокурора із клопотанням, що розглядається судом, є закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Здебільшого строк давності це передбачений статтею 49 Кримінального кодексу України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Тобто вказані строки обмежують повноваження держави щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили кримінальні правопорушення.

Ці строки диференційовані залежно від категорії вчиненого кримінального правопорушення, тобто його тяжкості.

Відповідно до приписів частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Класифікація кримінальних правопорушень наведена у статті 12 вказаного вище кодифікованого акту України.

Так, як убачається з положень частин 1 і 3 цієї статті кримінальними правопорушеннями є кримінальні проступки і злочини , які у свою чергу по ступеню тяжкості поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

При цьому згідно з правилом, викладеним у частинах 2, 4 6 статті 12 кримінального кодифікованого закону України:

а) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі ;

б) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

в) тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років;

г) та особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин (частина 7 статті 12 Кримінального кодексу України).

Отже, первинна кваліфікація вчиненого 10.04.2020 року, що не викликає сумнівів у суду щодо її процесуальної фіксації у законний спосіб, є частина 2 статті 15 і частина 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

Кодифікований матеріальний кримінальний закон України у своїй частині 1 статті 115 чітко зазначає, що кримінально караним, зокрема, у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років є вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Таким чином, оскільки санкція частини 1 статті 115 цього кодифікованого кримінального закону України у абзаці 2 вказаної норми права передбачає покарання за вчинення цього кримінального правопорушення, зокрема, у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, то його за ступенем тяжкості слід віднести до категорії особливо тяжкого злочину.

Наведене безумовно свідчить про те, що за вчинення цього злочину особа може бути піддана кримінальному покаранню лише впродовж п`ятнадцяти років з дня його вчинення.

Як беззаперечно встановлено у підготовчому провадженні, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056 цей злочин вчинений саме 10.04.2020 року.

Відтак, визначені пунктом 5 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України строки почали спливати з цієї дати та ще не спливли.

Отже, з часу вчинення кримінального правопорушення до дня прийняття судового рішення, що ухвалюється, минуло менше ніж п`ятнадцять років, хоча провадження у справі не зупинялось, строки давності, у відповідності до частини 2 статті 49 Кримінального кодексу України, не переривалися, жодну особу не повідомлено про підозру.

Стаття 62 Основного Закону нашої держави - Конституції України, в своїх 1, 2 і 3 частинах мовить про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, до тих пір, поки її провина не буде доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви про доведеність вини особи тлумачаться на її користь.

Дана стаття закріплює одне з основних положень демократичної і правової держави - презумпцію невинуватості, що також знайшла своє відображення і в пункті 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, у пункті 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, в пункті 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, затриманих або що утримуються під вартою в будь-якій формі, частини 2 статті 2 Кримінального кодексу України, а також в статті 17 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказане положення про презумпцію невинуватості звернене до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, а також до суспільства в цілому.

Аналогічної позиції дотримується і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 року по справі «Аллен де Рібермон проти Франції», в якому суд підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше: він обов`язковий не тільки для кримінального суду, що дозволяє питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Крім того, частинами 1 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України обумовлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Забезпечуючи однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України в своїй постанові, прийнятій 25.11.2020 року у складі колегії суддів ІНФОРМАЦІЯ_9 , в межах справи з єдиним унікальним № 627/927/19 (провадження № 51-3752км20),- сформулював висновки, згідно з якими неналежне здійснення етапу повідомлення про підозру унеможливлює правомірне здійснення наступних етапів кримінального провадження та призводить до викривлення змісту кримінально-правових і кримінальних процесуальних відносин. Здійснення повідомлення про підозру всупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України є недотриманням належної правової процедури, порушенням форми і викривленням змісту кримінального провадження як однієї з вагомих гарантій його законності. Здійснення кримінального провадження всупереч його загальним засадам означає його невідповідність тим завданням і цілям, що визначені статтею 2 цього кодексу. Отже всі докази, зібрані в здійсненому всупереч встановленій у Кримінального процесуальному кодексі правовій процедурі досудового розслідування, з порушенням форми і змісту кримінального провадження, касаційний суд визнає недопустимими.

Відтак, розумність строків - є однією із засад кримінального провадження, перелічених у статті 7 цього ж кодексу.

На переконання суду, порушення порядку повідомлення про підозру призведе до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у статті 2 кримінального процесуального кодифікованого закону України, оскільки правовим наслідком повідомлення про підозру не у процесуальний спосіб є не притягнення особи до кримінальної відповідальності в порядку, визначеному чинним законодавством, що порушує право особи на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Натомість, мовити про те, що органом досудового розслідування процесуально вжито усіх можливих заходів для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 10 квітня 2020 року під № 0000056, зараз неможливо через усе вище викладене.

Незважаючи на те, оперативно-розшуковими заходами особу, яка вчинила це кримінальне правопорушення, у межах матеріальних та процесуальних строків не встановлено, проте перелік таких заходив не вичерпано, таку особу ще може бути виявлено в майбутньому.

Разом з тим, пунктом 5 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Отже тлумачення змісту статті 49 Кримінального кодексу України свідчить про імперативність цієї норми кримінального закону, що вимагає від суду, у разі встановлення наявність підстав для застосування положень зазначеної норми права, закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, зокрема, й на стадії досудового розслідування.

При цьому, неповнота та неефективність проведення досудового розслідування, не впливає на обов`язок суду закрити кримінальне провадження на підставі положень статті 284 Кримінального процесуального кодексу України за наявності передбачених для цього законом підстав, що узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (судові рішення суду касаційної інстанції від 13 червня 2022 року у справі № 641/7/21, від 25 січня 2021 року у справі № 397/282/20, від 22 березня 2021 року у справі № 326/1101/20, від 16 серпня 2021 року у справі № 941/996/20, від 28 грудня 2020 року у справі № 285/664/20, від 22 листопада 2021 року у справі № 310/3335/21, від 09 серпня 2021 року у справі № 682/915/21, від 01 грудня 2020 року у справі № 264/4166/20, від 12 березня 2021 року у справі № 379/1594/19 тощо).

Також, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду, прийняту 01.12.2020 року в межах справи з єдиним унікальним № 264/4166/20 (провадження № 51-5722ск20),- де суд зазначив, що за змістом статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, умовами для закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.

Крім того, вивчаючи зміст клопотання, що вирішується за суттю, беручи до уваги особливості та обставини вчинення цього кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, та постановляючи ухвалу, суд убачає, що воно є необґрунтованим, не відповідає в повній мірі вимогам чинного Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України, містить всі неточності, та не ураховує усіх необхідних відомості, які закон вважає у таких випадках за потрібне.

Одночасно з цим, суд зважає й на те, що у цьому кримінальному провадженні бере участь потерпіла, проте за весь період часу досудового розслідування, вона ходом провадження не цікавиться, у результаті розгляду клопотання по суті не заінтересована.

Отже, перевіривши клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, складене 08.12.2025 року начальником Зачепилівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, на його відповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, суд не встановлює наявності підстав, передбачених частиною 1 статті 49 зазначеного матеріального закону, й визнає за необхідне у його задоволенні відмовити повністю.

Положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагають від суду, який підпадає під її дію, бути безпристрасним, що включає у себе відсутність упередження або упередженості.

У рішеннях «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30.09.2010 року та у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що словосполучення «згідно із законом» по суті стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Тобто відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що відображує принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, в кожному рішенні судів та трибуналів повинні бути належним чином викладені аргументі, на яких вони базуються.

Відтак, постановляючи ухвалу, здебільшого, суд застосовує приписи пункту 42 остаточного Рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого 15.11.2007 року за заявою № 22750/02 у справі «Бендерський проти України», де суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитись залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року). Право може вважатись ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (пункт 33 рішення «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року та пункти 32 і 35 рішення «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, ІНФОРМАЦІЯ_10 на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного та повноважного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року та ратифікованої Україною 17.07.1997 року; статтями 19, 22, 55, 58, 62 і 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтями 17, 21, 36 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року, «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року, «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року, «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року, «Аллен де Рібермон проти Франції» від 10.02.1995 року, «Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980 року, «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30.09.2010 року, «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року і «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року; Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 4, 5, 12, частинами 1 і 2 статті 49, частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України № 2341-III від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановою, прийнятою 25.11.2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів ІНФОРМАЦІЯ_9 , в межах справи з єдиним унікальним № 627/927/19 (провадження № 51-3752км20) і ухвалу, прийняту 01.12.2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів ІНФОРМАЦІЯ_9 , в межах справи з єдиним унікальним № 264/4166/20 (провадження № 51-5722ск20); Постановами ІНФОРМАЦІЯ_11 № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та № 7 від 30.05.1997 року «Про посилення судового захисту прав і свобод людини і громадянина»; абзацом 2 пункту 2 Листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», а також статтями 1 - 3, 7, 9, 11, 17, 22, 31, 35 37, 55, 84 87, 100, частиною 5 статті 115, статтями 118, 122, 124, 126, 128, 134 138, 174, 277, 283 284, 314 - 317, 369 - 372, 375 376, 392, 393, пункт 2 частини 2 статті 395, статтями412, 532, 533 та 535 Кримінального процесуального кодексу України, -№ 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями),-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора у провадженні - начальника Зачепилівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, відмовити повністю.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 квітня 2020 року під № 0000056 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 119 Кримінального кодексу України, передане на підтвердження обґрунтованості клопотання та його перевірки на відповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України в чотирьох томах, в том числі том 1 на 233 аркушах, том 2 на 259 аркушах, том 3 на 128 аркушах і том 4 на 167 аркушах) повернути прокурорудля організації продовження та завершення досудового розслідування відповідно до вимог чинного законодавства України, визначеного § 3 глави 24 розділу ІІІ Кримінального процесуального кодексу України.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частиною 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала, що набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Ухвалу постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1