Справа № 539/4321/25
Провадження № 1-кп/539/319/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000494 від 04.08.2025 року, за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мусіївка, Хорольського району, Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, маючого малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, перебуваючого на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 , інваліда 3-ї групи, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особами, які перебувають у фактичних сімейних відносинах понад 10 років та більшу частину часу проживають разом за адресою: АДРЕСА_3 , не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, та мають спільну доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.08.2025 приблизно о 15 год. 45 хв., ОСОБА_4 в порушення статті 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно вчинив фізичне насильство відносно ОСОБА_5 .

Так, 04.08.2025, приблизно о 15 год. 45 хв., ОСОБА_4 перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де в нього, на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт з ОСОБА_5 , та в ході конфлікту у останнього виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Після цього, реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та протиправно, ОСОБА_4 взяв до лівої руки скляну пляшку та наніс ОСОБА_5 один удар скляною пляшкою в область лівого передпліччя, чим заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця по ліктьовій поверхні лівого передпліччя в нижній третині, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №234 від 07.08.2025 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 подала заяву відповідно до ст.46 КК України про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що вони примирилися.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з примиренням з потерпілою та запевнив суд, що наслідки закриття кримінального провадження із заявлених ним підстав йому зрозумілі, проти звільнення його від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК України він не заперечує, відображені у обвинувальному акті обставини скоєного ним проступку визнає повністю, кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 125 КК України не оспорює.

Прокурор, за таких обставин, вважав наявними правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Суд, з`ясувавши позиції учасників цього кримінального процесу, перевіривши їх, доводи заяви потерпілої, вивчивши наявні у нього на цій стадії матеріали справи, та виконавши вимоги ч.3 ст. 285 КПК України, прийшов до таких висновків.

Зокрема ст. 46 КК України регламентовано, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України відноситься до категорії проступків (ч.2 ст. 12 КК України), оскільки санкцією цієї норми не передбачене покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, визнав повністю та підтвердив відображені у обвинувальному акті установлені досудовим розслідуванням обставини його учинення, кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст. 125 КК України не заперечував.

А отже, за таких передумов суд має змогу застосовувати норми ст. 46 КК України.

До того ж, обвинувачений раніше не судимий.

На цей час обвинувачений і потерпіла примирились, про що дали пояснення в судовому засіданні, паралельно вказавши, що будь яких претензій чи то морального, чи то матеріального характеру, один до одного не мають.

При цьому, у суду відсутні підстави сумніватись у цьому, а так само у добровільності і істинності їх позицій.

Таким чином, суд установив наявність одночасно усіх передумов, за яких положення ст. 46 КК України мають змогу бути застосовані, як то, обвинувачений вперше вчинив проступок і примирився з потерпілим. Інкримінований злочин, апріорі, не відноситься до корупційних.

Крім того, суд ураховував, що право на примирення у розумінні ст. 46 КК України- це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Тож, у цьому випадку, суд переконався у тому, що потерпіла особисто і добровільно виразила свою волю на примирення з обвинуваченим.

За таких обставин, беручи до уваги установлені фактичні обставини із даного питання, які свідчать про наявність умов, за яких можливе звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у тому числі, й вираження волі потерпілої, суд вважає, що її клопотання у цій справі підлягає до задоволення.

Саме ж кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати у цій справі відсутні, як те слідує із обвинувального акта, тому суд не вирішує це питання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.284, ч.4 ст.286 КПК України, ст. 44, 46 КК України, суд

постановив:

Заяву потерпілої ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_5 .

Кримінальне провадження №0000494, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.08.2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1