Справа № 455/2492/25
Провадження № 1-кс/455/395/2025
У Х В А Л А

23 грудня 2025 року м. Старий Самбір

Слідчий суддя Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області (надалі СВ ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області) ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , судимості не має -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбачениого ч.5 ст.407 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.02.2025 року за №0000168,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах кримінального провадження №0000168, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2025 року.

Мотивуючи клопотання, старший слідчий СВ відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області посилається на те, що у провадженні СВ ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000168, внесеного до ЄРДР 27.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдата військової служби за призовом під час мобілізації, який мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.11.2024 року, ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 21.11.2024 року №333 на посаду токаря відділення спеціальних робіт взводу спеціальних робіт 2-ї ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 з місцем тимчасової дислокації в АДРЕСА_2 , з 21.11.2024 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, з 21.11.2024 року справи на посаді прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Разом з тим, 26.11.2024 року в період часу із 08:00 год. до 16:00 год. (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, всупереч вимог передбачених ст.ст, 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків в умовах дії воєнного стану, самовільно залишив місце тимчасового розташування роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташоване на території АДРЕСА_2 та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , тривалістю понад три доби, та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно результатів проведеного службового розслідування, відповідно до наказу №339 командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_5 визнано таким, що самовільно залишив військову частину в умовах дії воєнного стану, чим вчинив ухилення від військової служби, шляхом самоусунення від виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану, що призвело до порушення останнім порядку проходження громадянином України військової служби, у зв`язку з чим з 26.11.2024 року солдата ОСОБА_5 знято з усіх видів забезпечення.

23.12.2025 року о 07 год. 20 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, із професійно-технічною освітою, не одружений, раніше не судимий, токар відділення спеціальних робіт взводу спеціальних робіт 2-ї ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат військової служби за призовом під час мобілізації, який мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.11.2024 року.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 щодо самовільного залишення військової частини військовослужбовця ОСОБА_5 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 03.02.2025 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 03.02.2025 року;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 .

При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, орган досудового розслідування приходить до висновку, що:

?наявні докази, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину, є вагомими, належними, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку;

?тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється;

?вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяють застосувати до нього запобіжний захід пов`язаний з позбавленням волі;

?відсутність у підозрюваного власної сім`ї, будь-яких утриманців, місця навчання, роботи чи інших міцних соціальних зав`язків, які спонукали б його залишатися по місцю свого постійного проживання;

?негативна репутація підозрюваного по місцю проходження ним військової служби (згідно службової характеристики, ОСОБА_5 до виконання службових обов`язків ставиться недобросовісно, не проявляв ініціативу, не бажав навчатися військовій справі, неохоче брав участь у житті колективу, на займаній посаді не встиг зарекомендувати себе з позитивного боку), не дозволяє застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Крім цього, вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року та «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання підозрюваним покладених процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 183 КПК України заборон щодо застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.

Тобто, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_5 вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту встановленого порядку і правил проходження військової служби та захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України, особливо під час дії військового стану.

Враховуючи в сукупності всі вище зазначені процесуальні ризики, орган досудового розслідування приходить до висновку, що існує достатньо високий ризик продовження чи повторення ОСОБА_5 фактів залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану.

Оцінюючи особу підозрюваного, враховуючи те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину, орган досудового розслідування вбачає наявність процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

?перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, у тому числі з метою набуття ніби-то законного права не з`являтися на виклики до органу досудового розслідування, прокуратури та/або суду.

?продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється підтверджується тим, що підозрюваний перебуваючи на волі буде ухилятися від виконання обов`язків військової служби, оскільки перебуватиме поза межами військової частини та місця служби, тобто продовжуватиме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому кримінальному провадженні, з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

З урахуванням викладених ризиків та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , орган досудового розслідування приходить до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не в силі запобігти вищевказаним процесуальним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином, беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, не має стійких соціальних зав`язків (місця постійної роботи, навчання або осіб, які перебувають на його утриманні та які б спонукали його залишатися по місцю свого постійного проживання) менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків.

Просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на термін 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Правова кваліфікація ч.5 ст.407 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 та старший слідчий ОСОБА_4 підтримали клопотання та просили його задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Захисник ОСОБА_6 , якого підтримав підозрюваний ОСОБА_5 , заперечували проти задоволення клопотання, вважали, що підстав для обрання самого суворого заходу не має, просили обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або ж принаймні визначити заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що стосовно підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Згідно ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 копію клопотання та матеріали клопотання отримали 23.12.2025 року.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000168, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2025 року.

23.12.2025 року ОСОБА_5 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Так, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться у поданих слідчому судді матеріалах, вислухавши пояснення самого підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення вищевказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями: витягу з ЄРДР, постанови про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування від 22.10.2025 року, постанови про створення слідчої групи від 06.11.2025 року, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, протоколу допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 03.02.2025 року, акту службового розслідування, рапортом командира ремонтно-відновлювального батальйону від 26.11.2024 року, доповіддю по факту самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцем призваним по мобілізації військової частини НОМЕР_1 (ППД, АДРЕСА_2 ) ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » солдатом ОСОБА_5 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про призначення службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі солдата ОСОБА_5 » №1941 від 28.11.2024 року, рапортом начальника групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2025 року, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про заміну раніше визначеної посадової особи, якій було доручено проведення службового розслідування» №3800/ОК П від 06.09.2025 року, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №339 від 27.11.2024 року, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №333 від 24.11.2024 року, поясненнями ОСОБА_10 від 04.12.2024 року, поясненнями ОСОБА_11 від 04.12.2024 року, поясненнями ОСОБА_12 від 04.12.2025 року, службовою характеристикою ОСОБА_5 , медичною характеристикою ОСОБА_5 , рішенням командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності чи інші заходи впливу за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2024 року №1941, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №3363/ОКП від 13.09.2025 року, карткою обстеження та медичного огляду ОСОБА_5 , довідкою військово-лікарської комісії, ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області про проведення обшуку увід 03.12.2025 року, повідомленнями про підозру від 23.12.2025 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.12.2025 року, протоколом допиту підозрюваного від 23.12.2025 року, інформацією про особу.

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому злочином, а отже підозра на даному етапі слідства є достатньою та належно обґрунтованою, і на цій стадії вона є достатньою для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на те, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 може: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні «Пунцельт проти Чехії» N 31315/96 від 25.04.2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Слідчим доведена наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_5 може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Слідчий суддя вважає, що такий ризик на момент розгляду даного клопотання є доведеним, адже ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, слідчим суддею відзначається, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення органом досудового розслідування доведено ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя, крім наявності вказаних вище ризиків, враховує дані про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем за мобілізацією, раніше не судимий, вік і стан здоров`я підозрюваного, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою, має постійне місце проживання, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені військового злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, коли Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України.

Зазначені обставини на переконання слідчого судді беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності, та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, і ці ризики є доведеними.

Стороною захисту не наведено безумовних підстав для відмови в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та беззаперечних стримуючих факторів подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Разом з тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Оцінюючи в сукупності встановлені у даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України, дані про особу підозрюваного, тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки вони не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дієвість кримінального провадження, яке на даний час триває і проводяться слідчі дії, спрямовані на встановлення всіх обставин його вчинення та зібрання необхідних доказів.

Крім того, відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частині 1 цієї статті.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

З урахуванням викладеного та зважаючи на доведеність слідчим та прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.407 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням місця служби військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, беручи до уваги характер вчинення кримінального правопорушення, підстав для застосування альтернативи у вигляді застави слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст.ст. 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 208, 372, 376, 615 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000168 від 27.01.2025 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Львівський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Розмір застави не визначати.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 07 години 25 хвилин 23.12.2025 року.

Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 20.02.2026 року - включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1