ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/2284/25 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2228/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
ВИРОК

Іменем України

03 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційними скаргами прокурорів на вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 03.09.2025 року стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не маючий на утриманні малолітніх дітей, не працевлаштований, без місця реєстрації, який фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Франківського районного суду м. Львова від 22.06.2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України, до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2024 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання у вигляді позбавлення волі для проходження військової служби за контрактом;

- вироком Салтівського районного суду міста Харкова від 16.07.2025 року за ч. 4 ст. 185 КК України засуджений до 5 років 9 місяців позбавлення волі,

засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання, частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 16.07.2025, та остаточно призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі.

Цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов, вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 будучи раніше засудженим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин проти власності, а саме 15.11.2024 в період часу з 12:33 до 12:36, перебуваючи у приміщенні квіткового магазину № 5.2-30-101, що розташований на території "Кінного ринку" по вул. Олега Громадського (колишня назва Броненосця Потьомкіна), № 1Б/1, в м. Харкові, побачив на полиці столу шкіряний гаманець чорного кольору з написом «HedCherry», у якому знаходились грошові кошти у сумі 11 500 гривень та 200 доларів СІІІА, що станом на 15.11.2024 відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 8 248,92 гривні, паспорт, студентський квиток, банківські картки та інші речі, які належить раніше незнайомій йому ОСОБА_8 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним чужим майном.

Після того, відволікши потерпілу ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись в тому, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_8 вищевказаний гаманець, який не становить матеріальної цінності для потерпілої, у якому знаходились грошові кошти у сумі 11 500 гривень та 200 доларів США, що станом на 15.11.2024 відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 8 248,92 гривні, а також паспорт, студентський квиток, банківські картки та інші речі потерпілої, умислу на викрадення яких ОСОБА_7 не мав, після чого покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 19 748, 92 гривень.

25.01.2025 в період часу з 10:05 до 10:07, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у приміщенні квіткового магазину №1.1-47-14, що розташований на території "Кінного ринку" за адресою: майдан Захисників України №1, в м. Харкові, побачив на полиці столу мобільний телефон торгової марки «Аррlе» модель «14 Рго Мах 6/128 Gb Dеер Purple (МQ9ТЗ)», який належить раніше незнайомій йому ОСОБА_9 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним чужим майном.

Після того, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 відвернулась від нього, діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись в тому, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 таємно викрав мобільний телефон торгової марки «Аррlе» модель «14 Рго Мах 6/128 Gb Dеер Purple (МQ9ТЗ)» належний потерпілій ОСОБА_9 , вартістю 27 580 грн. 00 коп., після чого покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, в подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури просить вирок скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. З мотивувальної частини вироку виключити щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 . Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 9 місяців, призначеного за вироком Салтівського районного суду міста Харкова від 16.07.2025, та покарання, призначеного за цим вироком, остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати в частині призначення покарання останньому у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання за ч. 4 ст. 185 КК України - 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 16.07.2025, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років. Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_7 його попереднє ув`язнення перебування під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», з 19 лютого 2025 року.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурорів обвинувачений ОСОБА_7 просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок без змін, оскільки саме таке покарання, на його думку, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційні скарги, обвинуваченого, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 188 - 192), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжкимзлочином; особу обвинуваченого, який раніше не одноразово судимий, неодружений, не є особою з інвалідністю, непрацюючий, з середньою освітою, не маючий на утриманні малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях, а обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до сталої судової практиці згаданої у п. п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей злочину і обставин його вчинення, характеру та ступеню тяжкості наслідків, що наступили.

Враховуючи вказані дані, фактичні обставини скоєного злочину, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, не одружений, офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, які могли б сприяти його перевихованню без тривалої ізоляції від суспільства. Також слід звернути увагу на характер та спосіб вчинення злочинів. Злочини вчинені повторно, умисно, із використанням моменту неуважності потерпілих, які у більшості випадків є жінками, що вказує на цілеспрямований корисливий мотив і вибір завідомо більш вразливих осіб. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише за умови реального відбування покарання у виді позбавлення волі є правильним.

Апеляційні доводи прокурорівпро невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості підлягають частковому задоволенню, оскільки судом першої інстанції, за переконанням колегії суддів, при постановленні вироку не в повній мірі враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного.

Так, суд першої інстанції не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_7 на момент скоєння злочину ніде не працював, офіційних джерел існування не мав. Вказані обставини характеризують обвинуваченого як особу антисоціальну та вказують на той факт, що скоєння злочинів для нього є засобом існування і це підтверджується матеріалами цього кримінального провадження

Крім того, слід звернути увагу на той факт, що ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, а попередні засудження не вплинули на його виправлення.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий, крім того був звільнений від відбування покарання умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом, однак самовільно залишив військову частину, в якій проходив службу, та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення на території м. Харкова, офіційно не працевлаштований, тобто, на думку колегії суддів, обвинувачений не пов`язаний із соціальними інститутами, які б сприяли його перевихованню без ізоляції від суспільства. Поряд з цим, обвинувачений офіційно ні де не працює та не працював, з чого можна дійти висновку, що протиправна діяльність є його регулярним джерелом доходів.

Вказані обставини хоча й зазначені у вироку суду, але залишилися поза його увагою при призначенні покарання та обвинуваченому ОСОБА_7 по суті не обґрунтовано було призначено недостатнє за розміром, на думку колегії суддів, остаточне покарання для виправлення, що не сприяє досягненню мети покарання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при постановленні вироку судом першої інстанції було призначене остаточне покарання яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для його скасування.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого визнання у якості обставини, яка відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшувала покарання ОСОБА_7 щире каяття останнього, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Факт визнання ОСОБА_7 вини та фактичне розкаяння у вчиненому був встановлений як органами досудового слідства, згідно обвинувального акту, так і місцевим судом при ухваленні вироку, що дало підстави для ухвалення вироку за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Отже, у ході апеляційного розгляду колегія суддів пересвідчилася у наявності щирого каяття ОСОБА_7 у вчиненому.

Доводи прокурора про те, що щире каяття ОСОБА_7 було направлене на уникнення справедливого покарання за вчинений злочин, не можуть бути враховані та слугувати в якості підстави для не врахування пом`якшуючої покарання обставини, зокрема внаслідок їх не аргументованості.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що данні про особу обвинуваченого, який вже декілька разів засуджувався за вчинення аналогічних корисливих злочинів, свідчать проте, що до нього слід застосовувати більш несприятливий спосіб призначення покарання за сукупності кримінальних правопорушень ніж це зробив суд першої інстанції і про яке йде мова в апеляції прокурора у кримінальному провадженні.

У зв`язку з наведеним, апеляційні скарги прокурорів підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги задовольнити частково.

Вирок Слобідського районного суду м. Харкова від 03.09.2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок призначивши ОСОБА_7 , покарання за ч. 4 ст. 185 КК України 6 (шість) років роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання з покаранням призначеним вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 16.07.2025 та призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді