УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня2025 року

м. Київ

справа № 636/1144/24

провадження № 51 - 3863 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 05 квітня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 липня 2025 року,

установив:

За вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 05 квітня

2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

засуджено за ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК) і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, обороноздатності та державній безпеці України, 10 липня 2023 року у Харківській області через месенджер «Telegram» встановив конфіденційний зв`язок із представником ФСБ РФ («ОСОБА_8»), від якого 11 липня 2023 року прийняв пропозицію співпраці щодо збирання і передачі відомостей про місця дислокації, переміщення та матеріально-технічне забезпечення підрозділів Сил оборони України, а 04 вересня 2023 року зобов`язався співпрацювати із дотриманням заходів конспірації, отримавши оперативний псевдонім « ОСОБА_6 ». У період із 26 липня 2023 року по 14 листопада 2023 року, ОСОБА_5 діючи добровільно в умовах воєнного стану, використовуючи власний мобільний телефон та аккаунт « ОСОБА_7 » у «Telegram», неодноразово збирав і передавав представнику ФСБ РФ геолокаційні дані (координати/позначки в «Google Maps», гіперпосилання) і текстові повідомлення про місця зосередження особового складу, розміщення військової та автомобільної техніки, маршрути переміщення і тимчасові місця проживання підрозділів Сил оборони України на території м. Вовчанська, смт Вільча,

м. Харкова та прилеглих районів, усвідомлюючи, що надана ним інформація може бути використана збройними формуваннями РФ для нанесення вогневих уражень і спричинення людських жертв та руйнувань, і такими своїми діями надавав допомогу представникам іноземної держави у проведенні підривної діяльності проти України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 липня 2025 року цей вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник просить змінити оскаржувані судові рішення

через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості і призначити більш м`яке покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.

На обґрунтування своїх вимог указує, що наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття, повне визнання вини, сприяння органу досудового розслідування та суду у встановленні дійсних обставин вчиненого кримінального правопорушення, критичне ставлення до своїх протиправних дій) та відсутність обставин, що його обтяжують давали всі підстави судам першої та апеляційної інстанцій призначити ОСОБА_5 покарання нижче від найнижчої межі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

За приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій судом за ч. 2 ст. 111 КК захисником у скарзі не заперечуються.

Фактично захисник не погоджується з розміром призначеного засудженому покарання, яке вважає явно суворим і несправедливим.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч

і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неспіврозмірність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене засудженому з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, і повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, конкретизуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та (або) характеристику особи винного, згідно з КК виступають самостійним чинником, який має значення для індивідуалізації покарання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане

з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи

в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається обставин, які би давали Суду підстави вважати, що покарання засудженому призначено без додержання вимог кримінального закону.

Як убачається зі змісту вироку, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував тяжкість вчиненого ним злочину, конкретні обставини за яких його було вчинено та особу засудженого, який має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей віком 17 і 10 років, до затримання працював на посаді завідуючого господарством комунального закладу охорони здоров`я, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебував, за місцем проживання і за місцем роботи характеризувався виключно позитивно, раніше несудимий; наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, які його обтяжують, а тому дійшов висновку про можливість призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна, тобто в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 111 КК.

Переглянувши вирок за апеляційною скаргою сторони захисту апеляційний суд дійшов висновку, що призначене місцевим судом засудженому покарання

є обґрунтованим та мотивованим, оскільки останній вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, а саме вчинив умисні дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, шляхом надання представнику іноземної держави допомоги

у проведенні підривної діяльності проти України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним діяння та вкрай антидержавну спрямованість його особи.

Водночас у своєму рішенні апеляційний суд зазначив, що обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину (прямо передбачена нормою закону умова для застосування положень ст. 69 КК) місцевим судом не було встановлено та не знайшла таких і колегія суддів апеляційного суду, а тому дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для застосування вказаної норми. Із правильністю такого висновку погоджується і суд касаційної інстанції.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість Суд

не вбачає.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 05 квітня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 липня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 , через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3