Справа № 570/3153/21 Провадження №11-кп/802/111/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000003 від 27.01.2021 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 30 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, не судимого,

визнано винувати у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 1 ст. 240-1 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 3 ст. 199 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі тридцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 (п`ятсот десять тисяч) гривень, з конфіскацією всього майна.

за ч. 1 ст. 240-1 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

Визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді штрафу в розмірі тридцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 (п`ятсот десять тисяч) гривень, з конфіскацією всього майна.

Продовжено застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків: 1) не відлучатись із території Рівненської області без дозволу суду; 2) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; 3) прибувати до суду за першою вимогою. Строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж 60 днів (28 липня 2025 року).

Вироком суду вирішено долю арештованого майна, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення встановленого законом порядку формування і функціонування грошової системи держави, вступив у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в період часу до 27.01.2021 р. у злочинну змову із громадянином ОСОБА_10 , матеріали кримінального провадження щодо якого виділені ухвалою суду від 20.02.2023 р. в окреме провадження (т. 4 а.с. 229), яке ухвалою суду від 16.10.2023 р. у справі № 570/832/23 закрито на підставі п. 5 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК Україниhttps://reyestr.court.gov.ua/Review/114311466 (далі - особа ОСОБА_10 ), спрямовану на придбання з метою збуту та збут підробленої іноземної валюти в особливо великому розмірі.

Так, на виконання попередньої домовленості особа ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в період часу до 27.01.2021 р. придбали підроблену іноземну валюту країн Європейського Союзу, а саме не менше 200 банкнот номіналом 100 євро, з метою їх подальшого збуту, достовірно знаючи, що банкноти є підробленими і не містять очевидних невідповідностей грошовому знаку Європейського центрального банку.

У подальшому, з метою реалізації спільного злочинного плану, 29.01.2021 р. в період часу 14 год. 55 хв. до 15 год. 23 хв. поблизу готельно-ресторанного комплексу «Джерела», що знаходиться за адресою: Волинська область, с. Ромашківка, вул. Шевченка, 2, особа ОСОБА_10 та ОСОБА_7 збули підроблену (відповідно до висновків експерта № СЕ-18/118-21/1181-ДД від 11.02.2021 р., № СЕ-18/118-21/1180-ДД від 08.02.2021 р., № СЕ-18/118-21/1179-ДД від 11.02.2021 р., № СЕ-18/118-21/1178-ДД від 09.02.2021 р.) іноземну валюту у кількості 100 банкнот номіналом по 100 євро кожна за грошові кошти в сумі 150 тис. гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, на виконання попередньої домовленості, з метою реалізації спільного злочинного плану особа ОСОБА_10 та ОСОБА_7 09.02.2021 р. у період часу з 12 год. 50 хв. по 13 год. 08 хв. перебуваючи на АЗС «WOG», що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Біла Криниця (в напрямку м. Київ), незаконно збули підроблену (відповідно до висновків експерта № СЕ-18/118-21/1650-ДД від 03.03.2021 р., № СЕ-18/118-21/1651-ДД від 05.03.2021 р., № СЕ-18/118-21/1652-ДД від 03.03.2021 р., № СЕ-18/118-21/1654-ДД від 05.03.2021 р.) іноземну валюту у кількості 100 банкнот номіналом по 100 євро кожна за грошові кошти в сумі 150 тис. гривень.

Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 29.01.2021 р. та 09.02.2021 р. грошові кошти в сумі 20 тис. євро відповідають еквіваленту 673 тис. 639 гривень, що становить особливо великий розмір.

Крім того, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але до 02.04.2021 р. придбав бурштин у сировині вагою 6656,22 грам (відповідно висновку експерта № СЕ-19-103-21/2733-ГМ від 26.05.2021 р.) без документів, що підтверджують законність його походження, який зберігав за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення обшуку 02.04.2021 р.

Прокурор у поданій апеляційній скарзі, фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, за які засуджено останнього, не оскаржує, а лише міру покарання. Вважає, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання належним чином не оцінив і не взяв до уваги, що щире каяття обвинуваченого, яке визнано судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання виявлено лише під тягарем беззаперечних доказів та лише на стадії судових дебатів. Також судом не дотримано положень ч. 1 ст. 53 КК України, які передбачають, що штраф не може бути меншим за розмір доходу, отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 отримано дохід у розмірі 673 639 гривень, що більше за розмір призначеного штрафу у сумі 510 000 гривень.

Сторона обвинувачення просить оскаржений вирок скасувати в частині призначено покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 199 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна; за ч. 1 ст. 240-1 КК України у виді 2 років позбавлення волі На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та з приєднанням додаткового покарання. ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. В іншій частині залишити без зміни.

В поданих до суду запереченнях захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказали про безпідставність апеляційних вимог прокурора та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення. На думку захисників, покарання ОСОБА_7 призначено обґрунтовано та у виді і розмірі, який забезпечить досягнення мети покарання, визначеної приписами ст. 50 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, обвинуваченого та його захисників, які заперечили подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу та просили залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 199, ч. 1 ст. 240-1 КК України, є правильними і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, прокурор в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного.

Проте такі доводи апелянта не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Судове рішення відповідно до положень ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду стосовно ОСОБА_7 в оскарженій його частині, а саме в частині призначеного покарання повністю відповідає вказаній вище нормі кримінального процесуального права.

Твердження прокурора про наявність підстав для призначення більш суворого покарання, а саме у виді позбавлення волі є безпідставними та необґрунтованими виходячи із наступного.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, вказаних вимог процесуального закону належним чином дотримався та дійшов правильного висновку, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 199 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі тридцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 (п`ятсот десять тисяч) гривень, з конфіскацією всього майна; за ч. 1 ст. 240-1 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень, та остаточне покаранняза сукупністю злочинів - у виді штрафу в розмірі тридяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 (п`ятсот десять тисяч) гривень, з конфіскацією всього майна.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії нетяжних злочинів, інше до особливо тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано відніс щире каяття, що виразилося у відповідному ставленні до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що підтверджувалося діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, що виразились не лише у визнанні підсудним своєї винуватості у вчиненні злочину (хоча й частково), але й неодноразовому щирому зверненні про усвідомлення ним того, що його дії були протиправними, каяття за скоєне, готовність понести, передбачене Законом покарання.

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання не встановлено.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання визначене з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України, та таке покарання не можна вважати надто м`яким в даному випадку, як про це зазначає прокурор.

Положення ст. 69 КК України, передбачає, що у кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на тяжкість покарання.

Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що вчинення злочину контролювалося органами безпеки із застосуванням оперативних закупок, в ході яких використано достатньо інтенсивне та наполегливе спілкування "Покупця" із обвинуваченими. Загалом придбані "Покупцем" підроблені кошти не потрапили у відкритий обіг.

Погоджується колегія суддів з тим, що обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на тяжкість покарання правильно визнано щире каяття та добровільна посильна фінансова допомога на потребу ЗСУ, визнання хоча й часткове вини у скоєному, переконання обвинуваченого в усвідомлені ним необхідності дотримуватись правомірної поведінки, також і те, що критично негативні наслідки внаслідок вчинення зазначених кримінальних правопорушень фактично не настали.

Окрім того, ОСОБА_7 є особою молодого віку, працездатний, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має сім`ю, утримує дружину, яка не працює, та двох малолітніх дітей, які потребують його постійного догляду та опіки, характеризується позитивно, протягом тривалого часу з моменту вчинення кримінальних правопорушень та до постановлення вироку не вчиняв жодних правопорушень, був правослухняним, добросовісно виконував процесуальні обов`язки, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже, посткримінальна поведінка ОСОБА_7 засвідчує його каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що він критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою, повністю усвідомив наслідки свого діяння, зробив для себе відповідні висновки, запевнив, що подібне більше ніколи не повториться.

Звертає колегія суддів на те, що обвинувачений добровільно здійснив внесок на рахунок Національного Банку України для потреб (на підтримку) Збройних сил України в сумі 20 000 гривень, що підкреслює в умовах війни суспільно корисну дію посткримінальної поведінки обвинуваченого, оскільки він допомагає армії.

Суд першої інстанції підставно визнав зазначену обставину такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , що узгоджується з правовою позицією висловленою ККС ВС у постанові від 19.07.2023 р. у справі № 442/2407/22.

З врахуванням наведеного вище, на думку колегії суддів, застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України не суперечить вимогам КПК України і судом першої інстанції належним чином обґрунтовано.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурора головним аргументом призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання була обставина, що розмір доходу, отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 199 КК України більший за розмір призначеного покарання.

На думку колегії, такі доводи сторони обвинувачення необґрунтовані, оскільки у кримінальному провадженні відсутні потерпілі, цивільний позов не заявлявся, а органом досудового розслідування в обвинувальному акті констатовано, що в результаті вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень не завдано майнової шкоди.

Поміж тим, визначення судом такого розміру штрафу кореспондується із положеннями ст. 12 КК в тій частині, що особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 199 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 000 гривень, з конфіскацією всього майна.

Також судом першої інстанції застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, що полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна застосовується за тяжкий корисливий злочин та відповідно до санкції ч. 3 ст. 199 КК, саме як додаткове покарання.

Важливо акцентувати увагу, що досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до обвинуваченого покарання в його особистості відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії.

У даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання та вважає його необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами. Такий видпокарання, на думку апеляційного суду, вплине на свідомість обвинуваченого, внесе корективи у соціально-психологічні характеристики ОСОБА_7 , призведе до виховання законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі кримінального, а тому прокурором не доведено необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання, з мотивів наведених прокурором, колегія суддів не знаходить

Зважаючи на наведене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржений вирок залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 30 травня 2025 рокустосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: