У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22.12.2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Петропавлівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням частини, працює без оформлення водієм таксі та трактористом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , з слів є особою з ІІ групи інвалідності, раніше судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 лютого 2026 року включно.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

підозрюваний ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого суддіпродовжено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 лютого 2026 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Звертає увагу, що слідчим суддею належним чином не враховані данні про особу підозрюваного, а саме те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, відсутні факти ухилення його ухилення від органу досудового розслідування чи суду.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

В провадженні СВ відділення поліції №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження за № 0000172 від 19.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

23.09.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

14.10.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 1 статті 263 КК України.

20.11.2025 року ухвалою слідчого судді Корабельного районного суду м. Миколаєва продовжено запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті, строк дії якої визначено до 23.12.2025 року включно.

Ухвалою слідчого судді від 22.12.2025 року строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжений до п`яти місяців, а саме до 23 лютого 2026 року.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень, та те, що ризики передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на теперішній час не зменшились та продовжують існувати.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, слідчий суддя дійшов висновку про можливість продовження відносно ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження,в провадженні СВ відділення поліції №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження за № 0000172 від 19.08.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

23.09.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.

14.10.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 1 статті 263 КК України.

20.11.2025 року ухвалою слідчого судді Корабельного районного суду м. Миколаєва продовжено запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті, строк дії якої визначено до 23.12.2025 року включно.

Ухвалою слідчого судді від 22.12.2025 року строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжений до п`яти місяців, а саме до 23 лютого 2026 року.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що на даний час ризики встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати. Так ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, серед яких є і тяжкий злочин, зокрема санкція частини 1 статті 263 КК України передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Стосовно злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України, то покарання за останнє передбачене у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років, та за підозрою у вчиненні останнього мала місце значна кількість епізодів та потерпілих.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

Так, ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винним, усвідомлюючи реальність можливого майбутнього покарання, тим паче як особа, яка вже відбувала покарання у виді позбавлення волі, також який з його ж слів самовільно залишив військову частину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має стабільного легального джерела прибутку, неодружений, на утриманні дітей чи інших осіб немає, що свідчить про відсутність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків і чинників, які б утримували останнього від спроб переховування.

Окрім того, є доведеним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, з місць позбавлення волі звільнився у 2022 році, та у 2025 році знов був засуджений, на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні численних епізодів умисних корисливих злочинів, а також у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з носінням, зберіганням, придбанням боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, та які, як слідує зі змісту клопотання, зберігав за місцем свого мешкання, де з його ж слів, також проживали його співмешканка та її троє неповнолітніх дітей, отже тим самим піддаючи небезпеці останніх.

Крім того, наявний ризик здійснення ОСОБА_6 тиску на свідків з метою зміни ними показів на його користь, адже на даний час встановлені та допитані свідки, які є знайомими підозрюваного, а тому, перебуваючи на волі, останній може вдатись до спроб тиску чи іншим шляхом вплинути на останніх для зміни показів на його користь.

З урахуванням доведеності ризиків переховування від суду та/або органу досудового розслідування, впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, також з урахуванням особи підозрюваного, його репутації, відсутності будь-яких чинників, які б утримували його від втечі, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для продовження у даному випадку виняткового запобіжного заходу, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не гарантуватиме запобіганню заявленим та доведеним прокурором ризикам.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, всупереч доводам апелянта, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, а така можливість в даному кримінальному провадженні, з огляду на характер злочинів, що розслідується та наразі інкримінуються ОСОБА_6 об`єктивно та беззаперечно, існує.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Прокурором у суді першої інстанції вмотивовано доведено що, на теперішній час не можливо закінчити досудове розслідування вказаного кримінального провадження.

Вказані обставини, виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Наявність у підозрюваного постійного місця проживання, та міцних соціальних зв`язків не є достатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, як того просить захисник. Адже встановлені у даному провадженні обставини свідчать про те, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22.12.2025 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді