Провадження №1-кп/991/128/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року місто Київ

Суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , яку визначено для розгляду кримінального провадження одноособово (далі - Суд),

учасники кримінального провадження:

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони:

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_3 ,

з боку захисту: обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

представник потерпілого ОСОБА_8 ,

у кримінальному провадженні № 0000880 від 08.10.2019 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озаринці Могилів-Подільського району Вінницької області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою технічною освітою, одруженого, працюючого у Вінницькій філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України», раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Хрещенівка Нововоронцовського району Херсонської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , з вищою освітою, не одруженого, на утриманні якого перебуває малолітня дитина, пенсіонера, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час підготовчого провадження у приміщенні Вищого антикорупційного суду у м. Києві угоду про визнання винуватості, укладену 06.10.2025 між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

установив:

І. Історія провадження

07.10.2025 до Вищого антикорупційного суду від прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 надійшов для розгляду обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні № 0000880 від 08.10.2019, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, з угодою про визнання винуватості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2019 для розгляду кримінального провадження визначено головуючу суддю (суддю - доповідача) ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 10.10.2025 призначено підготовче судове засідання у цьому кримінальному провадженні.

ІІ. Формулювання обвинувачення та стаття закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Відповідно до змісту обвинувального акта та укладеної між сторонами угоди про визнання винуватості:

1) ОСОБА_4 , обіймаючи посаду заступника голови Могилів-Подільської районної державної адміністрації та відповідно до розпорядження від 16.03.2018 № 66 забезпечуючи участь району у формуванні та реалізації аграрних програм і контролі за реалізацією державної аграрної політики, фактично мав адміністративну владу, що надавала йому можливість приймати рішення з юридичними наслідками для інших осіб чи організацій.

У червні 2018 року Товариство «Український волоський горіх» звернулося до Районної комісії з клопотанням про компенсацію витрат на посадочний матеріал.

12.06.2018 на засіданні Районної комісії, яка розглядала заяву про компенсацію Товариства, доповідь здійснював заступник голови районної державної адміністрації ОСОБА_4 , що було відображено у протоколі засідання № 1. Під час доповіді ОСОБА_4 інформував членів Районної комісії про те, що на розгляд Районної комісії Товариством подано заяву про компенсацію витрат, нібито здійснених на придбання садивного матеріалу, через районну державну адміністрацію за № 1570 від 12.06.2018. Рішенням Районної комісії вирішено прийняти документи та матеріали Товариства до розгляду, для перевірки на відповідність нормативам, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2005 № 587 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для розвитку виноградарства, садівництва і хмелярства» (зі змінами) та Наказу Міністерства аграрної політики від 20.03.2018 № 151 «Про затвердження нормативів, у межах яких проводиться компенсація у виноградарстві, садівництва і хмелярстві, форм звітності та переліку обладнання, механізмів і техніки». Також, Районною комісією прийнято рішення до наступного засідання провести аналіз поданих документів на предмет відповідності вимогам зазначених нормативно-правових актів.

15.06.2018 на засіданні Районної комісії, яка розглядала заяву про компенсацію від Товариства, доповідь знову здійснював заступник голови районної державної адміністрації ОСОБА_4 , що відображено у протоколі засідання № 2. Під час доповіді ОСОБА_4 інформував членів Районної комісії про невідповідність поданих Товариством заяви про компенсацію та доданих документів Товариства нормативам, що зазначені в постанові КМУ від 25.07.2005 № 587 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для розвитку виноградарства, садівництва і хмелярства» (зі змінами) та Наказу Міністерства аграрної політики від 20.03.2018 № 151 «Про затвердження нормативів, у межах яких проводиться компенсація у виноградарстві, садівництва і хмелярстві, форм звітності та переліку обладнання, механізмів і техніки». За результатами цього, Районною комісією прийнято рішення про повернення документів Товариству для усунення зауважень членів Районної комісії.

Зауваження Районної комісії по розгляду заяв про компенсацію та документів, поданих суб`єктами господарювання за рахунок бюджетних коштів на розвиток хмелярства, закладення молодих садів, виноградників та ягідників і нагляд за ними було викладено у Додатку до протоколу № 2, де зазначено наступне: «Кінцевим бенефіціарним власником Товариства, АТ «УВ Холдинг АГ», надано саджанці грецького горіха в рахунок внеску до статутного (складеного) капіталу Товариства, в обмін на корпоративні права. У той же час, Районній комісії не надано інших первинних документів, що свідчили б про факт придбання Товариством саджанців волоського горіха (накладні, акти, документи про оплату вартості саджанців, а в разі наявності заборгованості за матеріали, роботи, послуг при їх придбанні на момент подання документів для компенсації - надання копій платіжного доручення після отримання компенсаційних коштів), тому факт понесення Товариством витрат з придбання саджанців, які б підпадали під чітко визначені постановою КМУ № 587 вимоги, при придбанні саджанців, відсутній.».

Також у вказаному документі вказані інші недоліки документів, наданих Товариством, серед іншого, відсутність фіто-санітарного сертифікату, сертифікат країни - експортера не перекладено українською мовою і не завірено, заява про компенсацію не відповідає вимогам наказу Мінагрополітики № 151, зауваження до проектної документації.

Слід зазначити, що Голова Районної комісії ОСОБА_9 , в період з 29.05.2018 по 23.06.2018 перебував у черговій відпустці (розпорядження від 22.05.2017 № 41-РВ) і участі в засіданнях Районної комісії не приймав.

При цьому, ОСОБА_4 не входив до складу Районної комісії станом на 12.06.2018 та 15.06.2018 (дати засідання Районної комісії), однак використовуючи владу, завдяки займаній посаді, доповідав на вказаних засіданнях Районної комісії з питання компенсації Товариству, перейнявши на себе функції голови та заступника голови Районної комісії, та підписав протоколи № 1 від 12.06.2018 та № 2 від 15.06.2018 замість Голови Районної комісії ОСОБА_9 . Виступаючи із вказаними доповідями, ОСОБА_4 розумів відсутність підстав для надання компенсації витрат Товариства, про що сам і стверджував.

Про рішення Районної комісії від 15.06.2018 Товариство повідомлене листом від 15.06.2018 № 1874.02-02.01, підписаним ОСОБА_4 . Вказаним листом також рекомендовано Товариству усунути зауваження Районної комісії та повторно подати документи у терміни, визначені законом.

Слід зазначити, що у даному випадку повторне подання документів законодавчо не передбачено.

Вищезазначений лист від 15.06.2018 № 1874.02-02.01 у сканованому вигляді ОСОБА_4 також направлено з особистої електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 на електронну поштову скриньку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 15.06.2018 о 14:09 год. разом з електронним варіантом Додатку до протоколу № 2 (зауваження Районної комісії), з метою пришвидшення інформування, ОСОБА_4 .

На вказаний лист від 15.06.2018 за № 1874.02-02.01 ОСОБА_10 відповів листом вих. № 37 від 15.06.2018, електронний варіант якого був пересланий ОСОБА_10 на електронну пошту ОСОБА_4 16.06.2018 о 18:35 год. У вказаному листі Товариство виклало свою позицію, аналогічну попередній, не повідомивши Районній комісії нових суттєвих відомостей та не надавши нових документів.

20.06.2018 порядком денним Районної комісії була підготовка висновку за результатами виїзної перевірки та аналізу отриманих документів відносно Товариства, що було зафіксовано у протоколі засідання № 3. Доповідь з даного питання знову здійснював заступник голови районної державної адміністрації ОСОБА_4 , перебравши на себе повноваження голови Районної комісії. Під час доповіді ОСОБА_4 вказував про забезпечення надходження до Мінагрополітики зведених відомостей про фактичні витрати та попередні обсяги компенсації, висновку за результатами проведення виїзної перевірки та акту про фактичний обсяг виконаних робіт та витрат Товариства.

Рішенням Районної комісії 20.06.2018 вирішено скерувати до Мінагрополітики зведені відомості про фактичні витрати та попередні обсяги компенсації, висновок за результатами проведення виїзної перевірки та акт про фактичний обсяг виконаних робіт та витрат Товариства, які передбачені в постанові КМУ від 25.07.2005 № 587 та Наказі Мінагрополітики від 20.03.2018 № 151.

При цьому, у зв`язку з прийняттям Районною комісією рішення про відсутність підстав для відшкодування Товариству витрат, попередні обсяги компенсації, в Зведеній відомості не зазначались.

При цьому, ОСОБА_4 підписав та затвердив Висновок за результатами проведення виїзної перевірки, Зведену відомість про фактичні витрати та попередні обсяги компенсації та Акт про фактичний обсяг виконаних робіт та витрат від 12.06.2018 замість голови Районної комісії ОСОБА_9 , не будучи уповноваженим на підпис документів від його імені.

05.07.2018 з електронної пошти ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 на електронну пошту ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслано проект Акту про фактичний обсяг виконаних робіт та витрат від 12.06.2018, але вже з зазначенням в графі «Обсяг виконаних робіт, виходячи з нормативу витрат» - 752,8 тис. грн та в графі «У т.ч. вартість саджанців, виходячи з нормативу витрат» - 27 852,3 тис. грн, тобто інший документ відносно вже розглянутого Районною комісією та направленого до розпорядження комісії Мінагрополітики.

Слід зазначити, що подавати документи для отримання компенсації витрат для розгляду Районною комісією суб`єктам господарювання необхідно до 20.06.2018, тобто, якщо вважати цей факт поданням додаткових документів або повторним поданням, це є порушенням вимог Постанови КМУ № 587.

Отримавши вказаний проект документа, ОСОБА_4 за невстановлених обставин, у не встановленому місці, у період часу з 05.07.2018 по 12.07.2018, безпідставно затвердив його (надалі Акт 1), а також підписав Зведену відомість про фактичні витрати та попередні обсяги компенсації (Відомість 1) з визначеними сумами в графах «Фактичні витрати», «Попередній обсяг компенсації витрат», «Сума остаточної компенсації відповідно до наказів Мінагрополітики» та «Сума остаточної компенсації, яка не перерахована на поточний рахунок суб`єкта господарювання», які можна було визначити лише після прийняття рішення Комісією Мінагрополітики - тобто після 28.08.2018.

ОСОБА_4 підписав Відомість 1 замість голови Районної комісії ОСОБА_9 , не будучи уповноваженим на підпис вказаних документів від його імені.

В обох вказаних документах було визначено попередній обсяг компенсації витрат, які не відповідали рішенню Районної комісії від 20.06.2018.

У подальшому, у період часу з 05.07.2018 по 12.07.2018 (дата першого засідання комісії Мінагрополітики, де розглядались ці документи), за невстановлених обставин, ОСОБА_4 . Акт 1 та Відомість 1 було передано до комісії Мінагрополітики.

Зазначені документи в подальшому були використані комісією Мінагрополітики як підстава для прийняття рішення щодо надання компенсації Товариству в сумі 27 852,3 тис. грн.

Враховуючи, що розпорядженням Могилів-Подільської районної державної адміністрації № 157 від 18.06.2018 ОСОБА_4 формально було включено до складу Районної комісії, він головував та здійснював доповіді на засіданнях Районної комісії від 12 та 15 червня 2018 року, які відбулися до дня його формального включення в комісію, а отже не могли бути здійснені на підставі розпорядження № 157 і тому є діями, вчиненими без відповідних повноважень. Водночас навіть після формального включення до складу комісії (18.06.2018) дії ОСОБА_11 з підписання та затвердження протоколів, Висновку, Акту та Зведеної відомості, а також ініціювання та спрямування змінених документів до Мінагрополітики виходили за межі повноважень, встановлених Положенням про Районну комісію, оскільки не надавали йому повноважень голови комісії та не уповноважували підписувати документи від імені голови комісії в обсязі, у якому це зроблено. ОСОБА_4 знав про відсутність у нього повноважень на участь в засіданнях комісії, їх ведення та здійснення доповіді, підпис цих документів. Усвідомлював, що зміни, внесені в Акт і Відомість, створюють умовну підставу для позитивного рішення вищої комісії, що і було досягнуто.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у зловживанні владою, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди іншою особою, використанні влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 вчинив службове підроблення документів, які були в подальшому використані комісією Мінагрополітики для надання Товариству державної підтримки, за наступних обставин.

ОСОБА_4 у період часу з 12.06.2018 по 12.07.2018, будучи обізнаним про відсутність підстав для надання часткової компенсації витрат ТОВ «Український волоський горіх», не маючи на те відповідних повноважень, вів засідання районної комісії, доповідав на них з даного питання, підписував (затверджував) замість голови Районної комісії протоколи засідань 12.06.2018, 15.06.2018 та 20.06.2018, зведену відомість про фактичні витрати та попередні обсяги компенсації станом на 19.06.2018, висновок за результатами проведення виїзної перевірки та аналізу отриманих документів станом на 19.06.2018, акт про фактичний обсяг виконаних робіт та витрат станом на 12.06.2018, підписав (затвердив) замість голови Районної комісії ще один акт про фактичний обсяг виконаних робіт та витрат станом на 12.06.2018, який не відповідав протокольним рішенням Районної комісії, підписав ще один примірник зведеної відомості про фактичні витрати та попередні обсяги компенсації, датований 19.06.2018, замість голови Районної комісії, який не відповідав протокольним рішенням Районної комісії, та забезпечив можливість їх використання Комісією Мінагрополітики, чим створив підстави для прийняття позитивного рішення щодо надання часткової компенсації витрат ТОВ «Український волоський горіх» Комісією Мінагрополітики.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

2)Голова Комісії Міністерства аграрної політики та продовольства України з питань державної підтримки розвитку виноградарства, садівництва і хмелярства ОСОБА_5 , у період часу з 12.07.2018 по 28.08.2018, будучи обізнаним про відсутність підстав для надання часткової компенсації витрат для ТОВ «Український волоський горіх», забезпечив прийняття позитивного рішення без належних на те підстав і з порушенням передбаченої процедури.

Так, ОСОБА_5 , будучи посадовою особою, на яку покладено обов`язки щодо організації роботи Комісії Мінагрополітики з питань державної підтримки розвитку виноградарства, садівництва і хмелярства, зловживав наданою йому владою, що спричинило тяжкі наслідки для охоронюваних законом державних інтересів. Зокрема, реалізуючи свій умисел, спрямований на забезпечення надання ТОВ «Український волоський горіх» державної компенсації витрат на придбання садивного матеріалу, ОСОБА_5 12.07.2018, незважаючи на наявні в матеріалах перевірки протиріччя щодо обґрунтованості заявлених витрат і відсутність визначеного в документах попереднього обсягу компенсації, організував і провів засідання Комісії Мінагрополітики (протокол № 6 від 12.07.2018), на якому були використані для підготовки рішення Висновок Районної комісії, Акт 1 та Відомість 1 - документи, що містили суперечливу інформацію щодо підстав для виплати компенсації.

Далі, усвідомлюючи відсутність однозначного висновку органу, уповноваженого тлумачити питання бухгалтерського визначення витрат (лист Міністерства фінансів України від 03.08.2018 № 35210-07-5/20625 не містив ствердної відповіді, яка б дозволяла визнати внесок саджанців до статутного капіталу витратами суб`єкта господарювання), ОСОБА_5 не ініціював відмову у виплаті компенсації у зв`язку з поданням недостовірної інформації і не забезпечив належну перевірку документів; натомість, він виніс питання на повторний розгляд і, всупереч вимогам Положення про Комісію щодо правомочності засідання, 28.08.2018 забезпечив скликання засідання Комісії (протокол № 8 від 28.08.2018) за умов відсутності кворуму (на засіданні були присутні 8 членів замість мінімально необхідних 9), провів засідання та голосував за надання компенсації зазначеному товариству, що призвело до неправомірного виділення державних коштів. Компенсація була надана на підставі документів, які не відповідали встановленим нормам, суперечили один одному, а вартість садивного матеріалу, наданого до компенсації, не підпадала під визначення «витрати», що можуть бути компенсовані за рахунок державного бюджету.

Далі, діючи при цьому в інтересах ТОВ «Український волоський горіх», ОСОБА_5 фактично сприяв прийняттю Комісією рішення про схвалення розподілу коштів у частині, що стосувалась цього товариства (схвалення розподілу та підстава для видання наказу № 500), хоча пакет документів містив несумісні між собою відомості і не давав обґрунтованих підстав для нарахування компенсації, а висновки про віднесення внеску до витрат відсутні. Внаслідок ухвалених рішень та наступних розпоряджень було здійснено розподіл і перерахування бюджетних коштів у сумі, що відповідає 27 852,3 тис. грн, чим завдано тяжких наслідків державним інтересам.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у зловживанні владою, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, використанні влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

IІІ. Відомості про укладену між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості

06.10.2025 між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Вказана угода про визнання винуватості подана до суду 07.10.2025.

Угода містить формулювання та обсяг обвинувачення, а також правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , із зазначенням статей (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, які відповідають тим, що зазначені в обвинувальному акті.

Також, угода містить інформацію про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнають свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень у обсязі висунутого їм обвинувачення та про інші істотні обставини кримінального провадження, передбачені ст. 470 КПК України, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення, а саме:

-ступінь та характер сприяння обвинуваченими у проведенні кримінального провадження стосовно них;

-беззаперечне визнання ними своєї винуватості в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях;

-тяжкість злочинів, інкримінованих обвинуваченим, зокрема належність кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, до тяжкого та ч. 1 ст. 366 КК України - до нетяжкого злочину відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України;

-наявність матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, у розмірі 27 852,3 тис. грн, яка на теперішній час (станом на дату укладення угоди про визнання винуватості) відшкодована;

-наявність суспільного інтересу у швидкому судовому провадженні, яке забезпечить повне, своєчасне та невідворотне покарання обвинуваченим за вчинення кримінального правопорушення;

-наявність суспільного інтересу в запобіганні повторному вчиненню кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Сторони дійшли згоди, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов`язуються з`явитись до Вищого антикорупційного суду у визначений час та беззастережно визнати свою винуватість у судовому провадженні.

Сторонами також враховано, що станом на день укладення угоди завдану кримінальним правопорушенням шкоду повністю відшкодовано.

Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 добровільно зобов`язуються протягом десяти днів після набрання вироком законної сили перерахувати грошові кошти, внесені в якості застави на виконання ухвал Вищого антикорупційного суду від 24.03.2025 про застосування запобіжного заходу у виді застави для цілей оборони України у розмірі 211 960 грн на один з рахунків з реквізитами: [зазначено чотири номери IBAN у банках АТ «Ощадбанк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Універсал Банк» та АТ «ПУМБ»], отримувач: Благодійна Організація «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим», , призначення платежу: Благодійна допомога для ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_1 ).

При вирішенні питання щодо міри покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сторони дійшли згоди про визнання таких обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують їх покарання: визнання вини (1), щире каяття (2) та активне сприяння розкриттю злочину (3). Окрім цього, сторонами враховано факт відсутності судимостей у обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Із врахуванням цих обставин, сторони погодили:

1) призначення ОСОБА_4 такого покарання:

-за ч. 2 ст. 364 КК України - у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки, зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8 500 грн);

-за ч. 1 ст. 366 КК України - у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій чи адміністративно-господарських функцій, строком на 1 рік, від якого обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України необхідно звільнити на підставах, передбачених ст. 49 КК України;

2) призначення ОСОБА_5 такого покарання:

-за ч. 2 ст. 364 КК України - у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки, зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8 500 грн).

Сторонами в угоді погоджено звільнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбування кожним основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням на підставі ч. 2 ст. 75 КК України.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання.

ІV. Позиції учасників судового провадження щодо угоди

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченими відповідає суспільним інтересам, а завдана кримінальним правопорушенням шкода відшкодована у повному обсязі. Додатково повідомив, що у змісті обвинувального акта та угоди про визнання винуватості була допущена технічна помилка, зокрема на арк. 6 угоди було зазначено «12.06.2020, 15.06.2020 та 20.06.2020», замість вірного «2018 року».

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що вони повністю визнають свою винуватість у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, підтримують укладення угоди між ними та прокурором, не заперечуючи викладені в обвинувальному акті та у тексті угоди про визнання винуватості обставини. Зазначили, що вони усвідомлюють наслідки укладення, невиконання угоди про визнання винуватості, зауваживши при тому, що це їх добровільне рішення, прийняте без будь-якого стороннього впливу. Обвинувачені також погодились на призначення покарання, яке передбачено угодою про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 підтримав затвердження угоди про визнання винуватості. Зазначив, що ними було ініційовано укладення угоди з прокурором. Під час вирішення питання про затвердження угоди просив врахувати процесуальну поведінку обвинуваченого, його особу, відсутність у нього судимостей та призначити іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 підтримав затвердження угоди про визнання винуватості, зазначив, що вона відповідає інтересам суспільства та просив її затвердити.

V. Щодо вирішення судом питань, передбачених ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили, що вони у повному обсязі розуміють, що мають право на повний судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких їх обвинувачують, і вони, при цьому, мають право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на їх користь. Підтвердили, що їм зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст. 473 КПК України. При цьому, обвинувачені запевнили, що вони розуміють характер кожного обвинувачення, щодо якого вони визнають себе винуватими, а також розуміють та надають згоду на застосування погодженого виду та розміру покарання.

VІ. Мотиви, з яких Суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність.

Положення глави 35 розділу VI КПК України визначають, що для вирішення питання про можливість затвердження угоди суд має встановити, що подана угода відповідає вимогам законодавства і що відсутні підстави для відмови в її затвердженні.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, Суд дійшов таких висновків.

6.1. Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченими угода містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію обвинувачення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зокрема, це виявляється у посяганні на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень; участі обвинуваченого; суб`єктному складі учасників кримінальних правопорушень; спрямованості та реалізації умислу обвинувачених; направленості мотиву та інших значущих для кваліфікації за відповідною статтею КК України обставин.

Отже, зазначене в угоді формулювання обвинувачення, описані в обвинувальному акті обставини, а також підтвердження обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цих обставин, дають можливість Суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, та визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або обвинуваченого(-их).

Положенням п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України визначено, що у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Із наданих учасниками кримінального провадження пояснень встановлено, що угода про визнання винуватості була укладена за ініціативою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та за участю їх захисників - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно.

Відповідно до п. 2-1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо тяжких корупційних злочинів, у разі відсутності ознак вчинення цих кримінальних правопорушень у співучасті, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, і за умови повного відшкодування заподіяної шкоди.

Умовами укладеної угоди передбачено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнають свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та зобов`язуються з`являтись до Вищого антикорупційного суду у час, визначений судом, та беззастережно визнати свою винуватість у судовому провадженні.

Діяння, передбачені ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 (1), а також ч. 2 ст. 364 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 (2), згідно зі ст. 12 КК України належать до тяжкого та нетяжкого злочинів відповідно, а за змістом примітки до статті 45 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 364 КК України, належить до корупційного.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч. 5 ст. 469 КПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 470 КПК України у кримінальному провадженні щодо тяжкого злочину, досудове розслідування якого здійснюється детективами Національного антикорупційного бюро України або яке було направлено до суду прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим здійснюється за погодженням із заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (особою, яка виконує його обов`язки) або його першим заступником чи заступником.

Зі змісту першого аркушу угоди про визнання винуватості вбачається, що така угода погоджена заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_12 .

Укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, оскільки у ній зазначено її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для цього кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, узгоджене покарання та згода обвинувачених на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди.

Згідно з абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до змісту обвинувального акта потерпілим у цьому кримінальному провадженні визнано державу Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Зі змісту обвинувального акта та угоди вбачається, що завдана кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 364 КК України, матеріальна шкода у сумі 27 852,3 тис. грн відшкодована.

Разом із тим, ухвалою Вищого антикорупційного суду від 03.11.2025 до участі у кримінальному провадженні № 0000880 від 08.10.2019 як потерпілого залучено Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, у зв`язку з перебуванням у стані припинення Міністерства аграрної політики та продовольства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2025 № 903 та поданням уповноваженою особою Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України заяви про залучення до участі у справі.

У матеріалах кримінального провадження також міститься згода уповноваженої особи Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України на укладення між сторонами у кримінальному провадженні № 0000880 угоди про визнання винуватості, що підтверджується листом від 17.10.2025 за вих. № 2432-06/70693-05.

Таким чином, з огляду на факт відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі, а також наявність письмової згоди представника потерпілого на укладення угоди, передбачені абз. 6 ч. 4 ст. 469 КПК України вимоги в угоді дотримано.

6.2. Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (п. 3 та 4 ч. 1 ст. 470 КПК України).

У пункті 87 рішення від 29.04.2014 у справі «Natsvlishvili and Togonidze v. Georgia» Європейський суд з прав людини зазначив про підтримку ним ідеї, що угоди про визнання винуватості, окрім важливих переваг швидкого розгляду кримінальних справ та полегшення навантаження на суди, прокурорів та адвокатів, також можуть бути успішним інструментом у боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, якщо їх правильно застосовувати, і можуть сприяти зменшенню кількості призначених покарань і, як наслідок, кількості ув`язнених.

Суд вважає, що умови угоди, з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та передбаченого за їх вчинення покарання, відповідають інтересам суспільства, які полягають у забезпеченні можливості справедливого та в розумні строки найскорішого вирішення кримінального провадження при мінімальних витратах державних ресурсів, а також у зменшенні навантаження на органи прокуратури та суди. Крім того, укладення угоди про визнання винуватості стимулюватиме інших підозрюваних чи обвинувачених укладати такі угоди з метою сприяння у проведенні кримінального провадження та отримання для себе узгодженого покарання чи звільнення від його відбування тощо, що сприятиме виправленню обвинувачених та запобіганню вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, а також впливатиме на усвідомлення іншими особами неминучої караності протиправних діянь та формування несприйняття корупційної поведінки.

Слід також зазначити, що у контексті цього кримінального провадження суспільний інтерес полягає у припиненні в майбутньому існування таких ганебних явищ як зловживання владою, що завдає істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним, громадським інтересам та інтересам юридичних осіб, а також службових підроблень. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальних провадженнях, де розслідуються складні кримінальні правопорушення, показує, що правопорушнику не вдасться уникнути кримінальної відповідальності, а також має стримуючий ефект для інших осіб, особливо службових та посадових, від вчинення потенційно суспільно небезпечних діянь.

До того ж, на думку Суду, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , враховуючи беззаперечне визнання ними своєї вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. На переконання Суду, характер та тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, особи винних, їх ставлення до вчиненого, вказує на їх бажання виправитись, з огляду на що укладена угода не суперечить будь-яким великим суспільним інтересам чи очікуванням.

Укладена угода відповідає інтересам суспільства й у частині узгодженого сторонами покарання. Так, на думку Суду, воно відповідає загальним засадам призначення покарання, є співмірною та достатньою реакцією держави на вчинені обвинуваченими кримінальні правопорушення, виходячи з меж, встановлених санкцією статей, що передбачає відповідальність за них.

Суд також бере до уваги факт добровільного зобов`язання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 внести по 211 960 грн кожен на рахунок, відкритий благодійною організацією «Міжнародний благодійний фонд «Повернись живим» для підтримки ІНФОРМАЦІЯ_5, що, своєю чергою, позитивно сприяє реалізації державних інтересів, особливо в умовах воєнного стану.

6.3. Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди під час узгодження покарання не можуть виходити за межі загальних і спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку Суду, сторони угоди дотримались вказаних вимог закону.

Так, зі змісту угоди вбачається, що під час узгодження сторонами міри покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було враховано і дотримано:

1)положення ст. 65 КК України, а саме: сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкціями статей Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення; при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України; врахували характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; взяли до уваги особи винних; врахували їх поведінку після вчинення кримінальних правопорушень; встановили наявність обставин, що пом`якшують покарання;

2)положення абз. 2 ч. 2 ст. 75 КК України, згідно з яким у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років або іншого більш м`якого покарання, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Ця частина статті передбачає можливість звільнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи викладене, у Суду є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання;

3) положення статей 53, 55, 77 КК України та призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, на строк 3 роки, зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8 500 грн).

При вирішенні питання про те, чи є узгоджене сторонами покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, Суд враховує ступінь і характер сприяння обвинувачених у проведенні кримінального провадження, зокрема беззаперечне визнання ними своєї винуватості.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є: визнання вини (1), щире каяття (2) та активне сприяння розкриттю злочину (3). Суд також враховує факт відсутності судимостей у обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Крім цього, Суд враховує особу обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен з яких раніше не судимий, ОСОБА_4 одружений, а ОСОБА_5 перебуває у цивільному шлюбі та має малолітню дитину на утриманні, а також стан здоров`я кожного з них.

Отже, з врахуванням викладеного, у Суду є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (як основне у виді 4 років позбавлення волі, з одночасним звільненням від його відбування з випробуванням, так і додаткове у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування, на строк 3 роки, зі штрафом у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8 500 грн) за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, яке може бути затверджено судом.

6.4. Щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання та його відбування на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визначається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності (ч. 2, 3 ст. 4 КК України).

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яке, за версією сторони обвинувачення, було скоєне у червні 2018 року (розділ ІІ мотивувальної частини вироку).

Статтею 44 КК України (у редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (у редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від досудового слідства або суду та не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Санкція ч. 1 ст. 366 КК України (у редакції, яка діяла на час вчинення кримінальних правопорушень) передбачала покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, відповідно до ст. 12 КК України (у редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) відносилось до злочину невеликої тяжкості.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) передбачалось, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Отже, як встановлено Судом та не заперечується сторонами угоди, на момент розгляду обвинувального акта та угоди про визнання винуватості стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, з дня вчинення кримінального правопорушення у червні 2018 року минуло більше трьох років.

У змісті угоди про визнання винуватості міститься, зокрема, узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 366 КК України (у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік), а також відомості про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_4 надана згода на призначення вказаного вище покарання, що підтверджується його особистим підписом в угоді про визнання винуватості.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, не належить до злочинів проти основ національної безпеки України, проти миру та безпеки людства, перелік яких зазначено у ч. 5 ст. 49 КК України, тому заборона звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності, до цього кримінального провадження не застосовується.

Виходячи зі змісту положень п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, а також встановлених під час розгляду угоди обставин, у суду наявні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання.

Беручи до уваги наявність беззаперечної згоди обвинуваченого на призначення та звільнення його від покарання за ч. 1 ст. 366 КК України за результатами укладання угоди про визнання винуватості, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, Суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно звільнити від узгодженого сторонами покарання у виді 1 року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, на строк 1 рік.

6.5. Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.

Судом не встановлено обставин, які могли би свідчити про те, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, з огляду на те, що її укладення не має преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.

6.6. Щодо добровільності укладення угоди.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили, що укладення угоди про визнання винуватості між ними та прокурором є їх усвідомленим і добровільним рішенням, прийнятим без жодного стороннього впливу чи тиску.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив про спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з його боку, так і з боку обвинувачених.

Під час розгляду угоди Суд переконався, що її укладення є добровільним та свідомим рішенням сторін, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок або інших обставин, окрім тих, які передбачені змістом угоди. Крім того, у судовому засіданні сторони не заявляли про обставини, які могли би поставити під сумнів добровільність укладення угоди.

6.7. Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Згідно з п. 3 угоди про визнання винуватості обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов`язуються:

-повністю та беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі висунутого їм обвинувачення;

-з`являтись до Вищого антикорупційного суду у визначений час та беззастережно визнати свою винуватість у судовому провадженні.

Із огляду на зміст наданих у судовому засіданні пояснень, Суд вважає, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зможуть виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.

Висновки

Із врахуванням зазначених вище обставин, Суд дійшов переконання, що угода про визнання винуватості, укладена у межах цього кримінального провадження, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, Судом не встановлено підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, для відмови в її затвердженні.

Враховуючи вказане вище, Суд дійшов висновку про необхідність затвердження вказаної угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого угодою покарання.

VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.

7.1. Цивільний позов.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

7.2. Підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру відсутні.

7.3. Підстави для виплати винагороди викривачу відсутні.

7.4. Арешт майна.

У цьому кримінальному провадженні арешт на майно обвинувачених не накладався.

7.5. Речові докази та документи.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Документи, надані суду сторонами кримінального провадження, Суд вирішує залишити у матеріалах цього кримінального провадження.

Питання щодо долі речових доказів у цьому кримінальному провадженні не вирішується, оскільки вони були повернуті обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час досудового розслідування.

7.6. Спеціальна конфіскація не застосовується.

7.7. Процесуальні витрати.

Нормами КПК України встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК України).

У цьому кримінальному провадженні загальний розмір витрат на залучення експертів складає 78 925,00 грн, з яких:

- витрати на проведення експертизи, за результатами якої складено висновок експерта № СЕ-19/111-21/652-ЕК, - 11 768,4 грн;

- акт № 19221 від 29.07.2022 здачі-приймання висновку експертів, експертного дослідження, повідомлення про неможливість надання висновку № 19221 за постановою старшого детектива Національного бюро від 20.07.2021 про призначення комісійної судової економічної експертизи за матеріалами цього кримінального провадження - 33 978,6 грн;

- акт від 10.09.2020 здачі-приймання висновку експерта № 13422/20-39 за постановою старшого детектива Національного бюро у цьому кримінальному провадженні - 5 720,4 грн;

- витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи № 20/1 від 22.04.2021 - 27 457,6 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України суд вирішує стягнути з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 78 925 грн у рівних частинах.

7.8. Запобіжний захід.

Відповідно до ч. 3 ст. 475, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд у вироку вирішує питання, зокрема, про заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24.03.2025 у справі № 991/2512/25 (провадження № 1-кс/991/2507/25) до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді застави в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 211 960 грн, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24.03.2025 у справі № 991/2512/25 (провадження № 1-кс/991/2507/25) до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді застави в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 211 960 грн, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Порушень виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, покладених на них судовими рішеннями та передбачених кримінальним процесуальним законом, Судом не встановлено.

Враховуючи викладене, Суд вважає необхідним залишити чинними до моменту набрання цим вироком законної сили застосовані до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у виді застави. Після припинення дії запобіжного заходу у виді застави внесені кошти мають бути повернуті заставодавцю - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та АО «Віртум» ().

На підставі викладеного та керуючись ст. 50, 65, 66, 75, 76, 77 КК України, ст. 373 - 376, 469 - 475 КПК України, Суд

ухвалив:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2019 за № 0000880, укладену 06.10.2025 у місті Києві між прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за участі захисників - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

2. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, та призначити на підставі угоди про визнання винуватості узгоджену міру покарання:

-за ч. 2 ст. 364 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, у органах державної влади та місцевого самоврядування, на строк 3 (три) роки, зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн;

-за ч. 1 ст. 366 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, на строк 1 (один) рік.

3. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

4. На підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

5. Запобіжний захід у виді застави, застосований до ОСОБА_4 згідно з ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24.03.2025, залишити чинним до набрання цим вироком законної сили.

6. Після набрання цим вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) внесену ним суму застави у розмірі 211 960 грн.

7. На підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

8. ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та призначити на підставі угоди про визнання винуватості узгоджену міру покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, у органах державної влади та місцевого самоврядування, на строк 3 (три) роки, зі штрафом 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

9. На підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

10. Запобіжний захід у виді застави, застосований до ОСОБА_5 згідно з ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24.03.2025, залишити чинним до набрання цим вироком законної сили.

11. Після набрання цим вироком законної сили повернути заставодавцю АО «Віртум» () внесену ним суму застави у розмірі 211 960 грн.

12. На підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

13. Стягнути у рівних частинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 78 925 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) гривень, тобто по 39 462,5 (тридцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят дві гривні 50 копійок) гривень з кожного.

14. Документи, які передані суду сторонами кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

15. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вищий антикорупційний суд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_13