Справа № 147/1688/25
Провадження № 1-кп/147/329/25
ВИРОК

іменем України

25 листопада 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
із участю секретаря ОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
обвинуваченогоОСОБА_4
захисникаОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2025 за №0000290 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровоград, Кіроградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з середньою освітою, має на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця військової служби по мобілізації, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у військовому званні «солдат», який під час проходження військової служби 07.11.2024 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 і згідно з наказом (по стройовій частині) №319 від 07.11.2024 вважається таким, що прибув до військової частини НОМЕР_1 та облікований як тимчасово прикомандирований військовослужбовець на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.05.2024 та розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.05.2024 №6837, та в подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №325 від 13.11.2024 вважається таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , в порушення норм ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, о 08:30 год. 11.12.2024 самовільно залишив місце розташування 1 військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи у невстановленому місці до 13.08.2025, коли добровільно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим фактично припинив вчинення ним кримінального правопорушення. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про самовільне залишення ним військової частини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що перебував на військовій службі близько шести років та проходив службу в підрозділі Сил спеціальних операцій, має нагороди. Вперше вчинив самовільне залишення частини через конфлікт з командуванням підрозділу, в який був направлений після поранення, кримінальне провадження було закрито на підставі ч. 5 ст. 401 КК України. Після цього проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . Неодноразово звертався до командування з проханням про переведення в інші підрозділи, з яких отримував згоду командира на проходження військової служби та в яких був би корисний, враховуючи його навики, однак отримав відмову. До цього ще додалися сімейні негаразди, тому повторно в кінці 2024 року самовільно залишив військову частину, тепер НОМЕР_1 , та перебував за місцем проживання до серпня 2025 року, коли добровільно звернувся в правоохоронні органи.

У зв`язку із повним визнанням вини обвинуваченим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано доведена повністю.

Виходячи із вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Судом у ході судового провадження безпосередньо досліджені наступні докази надані стороною обвинувачення, належність та допустимість, яких ніким не оспорюється, а саме: протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.11.2025 про затримання ОСОБА_4 , копію ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2024 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч.5 ст. 401 КК України та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 ; інформація Державної міграційної служби України про перетину державного кордону України ОСОБА_4 , службова записка старшого слідчого в ОВС четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР у м. Хмельницькій №14-01-04/1352/25. Також були досліджені документи, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: відомості ДІ МВС України та УІАП ГУНП в Кіровоградській області, з яких вбачається, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України та був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст .401 КК України відповідно до ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2024, відповідно до відомостей наданих КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» 28.08.2025 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, за медично допомогою не звертався, відповідно до відомостей наданих КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 28.08.2025 обвинувачений на обліку у лікаря нарколога не перебуває за медичною допомогою не звертався, інформація УКА ГУНП від 12.02.2025 щодо анкетних даних ОСОБА_4 , інформації про притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності, інформації УІАП ГУНП у Вінницькій області № від 04.02.2025, інформації Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону №549/3017 від 19.02.2025, відомості з системи «ARMOR» щодо ОСОБА_4 .

Також були дослідженні докази, що характеризують особу обвинуваченого, що надані стороною захисту, а саме копію витягу з послужного списку ОСОБА_4 , довідки військово-лікарської комісії від 08.05.2022 про те, ОСОБА_4 , отримав травму пов`язану із захистом Батьківщини, довідки командира військової частини НОМЕР_2 про обставини травми, в якій зазначено, що ОСОБА_4 отримав травму в ході виконання бойового завдання, копію медичної характеристика ОСОБА_4 наданої начальником медичної служби військової частини НОМЕР_2 , копію посвідчення про нагородження ОСОБА_4 відзнакою «За мужність та відвагу», копію посвідчення про нагородження орденом «За мужність» ІІІ ступеня від 13.03.20222, копію посвідчення про отримання Нагрудного знаку «Знак пошани».

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України№7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до норм ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений є особою молодого віку, раніше несудимий, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, не перебуває на обліку у психіатра та у лікаря-нарколога, є військовослужбовцем з 2015 року, отримав поранення в ході виконання бойового завдання, за час військової служби неодноразово був відзначений різними нагородами, ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2024 був звільнений від кримінальної відповідальності за ч.5 ст. 407 КК України на підставі ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання суд приймає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України строком на 5 років.

Також суд зазначає, що ст. ст. 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, виключають можливість призначення більш м`якого покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи те, що в умовах воєнного стану обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відсутні правові підстави застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України.

Також, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.08.2025 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою Тростянецького районного суд Вінницької області від 08.10.2025.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, суд вважає необхідним відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 15.08.2025 до дня набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366 371, 373, 374, 381, 382 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період часу з 15 серпня 2025 року до набрання вироком суду законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1