Справа № 458/1020/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючий суддя ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення: прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ,

потерпіла особа Турківська міська рада Самбірського району Львівської області повноважні представники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2025 року № 0000114 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Присліп Турківського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, не депутат, військовозобов`язаний, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 08.09.2025 року приблизно о 16.00 год, маючи умисел на незаконну порубку лісу, з корисливих мотивів, будучи в лісовому масиві обходу № 3 кварталі № 30 виділі № 13 Лімнянського лісництва Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», що знаходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, незаконно зрізав за допомогою ручної пили з дерев`яною ручкою, шляхом відокремлення від кореня, три сироростучі дерева породи «Ялиця», загальною кубомасою 2,08 м3, розділивши їх на п`ять сортиментів, в подальшому, конем стягнув з лісового масиву на галявину, де закінчується лісовий масив, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 39411,99 грн, яка у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є істотною шкодою.

Суд вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України незаконна порубка дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Дії ОСОБА_6 виразились у незаконній порубці дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ПРОВАДЖЕННЯ.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор зазначив, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його покази є аналогічні до фабули обвинувачення, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст.246 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Визнавальні покази є аналогічні до фабули обвинувачення, зважаючи на те, що свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю, зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у покарання згідно санкції статті за ч. 1 ст.246 КК України 1 рік позбавлення волі. Прокурор звернув увагу, що з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, зважаючи на те, що ОСОБА_6 вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю, не заперечив щодо призначення обвинуваченому покарання із ст. 75 КК України просив звільнити від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком з покладеням відповідних обов`язків, передбачених 76 КК України.

Позиція потерпілої сторони.

Потерпіла особа Турківська міська рада Самбірського району Львівської області забезпечила самопредставництво в судовому засіданні, повноважного представника було скеровано, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, викликався у визначені судові засідання належним чином дозволеним і в передбачений законом порядок з використанням усіх можливих засобів, в судові засідання прибув. В судвому засіданні повноважний проедставник просить подану позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Позиція обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення, щиро розкаявся у скоєному, про свій вчинок шкодує, в подальшому не вчинятиме нових правопорушень, просить його суворо не карати, просив призначити йому покарання у виді штрафу, пояснив, що 08.09.2025 року приблизно приблизно о 16.00 год пішов в лісовий масив Лімнянського лісництва Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс» без спеціального дозволу, зрізав ручною пилою три «Ялиці», розділив їх на п`ять сортиментів, в подальшому, стягнув з лісового масиву на галявину, де був виявлений і затриманий..

Зважаючи на послідовність показань ОСОБА_6 , суд вважає ці показання достовірними.

Зазначені пояснення обвинуваченого суд оцінює в сукупності з іншими доказами, які підтверджують, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій особі було заподіяно шкоду, оскільки він скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України у незаконній порубці дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Незважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, на підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать докази, дослідженні під час судового розгляду у порядку ст.94 КПК України.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними долученими доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.246 КК України у незаконній порубці дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.246 КК України і його провина доводиться повністю наступними дослідженими судом в ході судового розгляду доказами, а саме: витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні; постановою про визнання речовим доказом пили; ухвалою слідчого судді Турківського районного суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зазначені докази є належними, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України.

Визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, свідчить про те, що він усвідомив суспільно-небезпечний характер своїх дій, визнання ним своєї вини також свідчить про його бажання нести відповідальність за вчинене.

Отже, суд вважає послідовними та узгодженими між собою докази сторони обвинувачення про причетність ОСОБА_6 до незаконної порубка дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Таким чином, вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження суд, зважаючи на визнання ОСОБА_6 своєї вини, приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, іншими письмовими матеріалами справи, що узгоджується з фактами, які мали місце і досліджені судом.

Відповідно до ст.94 КПК України, аналізуючи вищезазначені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх матеріалів кримінального провадження, керуючись законом, приходить до переконання, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними, перебувають між собою у взаємозв`язку, доповнюють один одного, не суперечать між собою, тобто події кримінального правопорушення мали місце, провина обвинуваченого повністю доведена, противоправні дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.1 ст.246 КК України, оскільки він при вищезазначених і досліджених судом обставинах своїми умисними діями, здійснив незаконну порубку дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Правова оцінка та мотиви суду.

Суд, ухвалюючи по справі рішення, керується нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав для його ухвалення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші - відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Європейський суд з прав людини вимоги щодо вмотивованості судового рішення саме пов`язує з належним здійсненням правосуддя, так як у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються ( справи «Кузнецов та інші проти Росії», «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст.55,124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист; юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При ухваленні вироку відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), яка згідно з ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43).

Також суд при постановленні вироку приймає до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» п.86).

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч.1,3 ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК України.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, яке підтверджують обставини, встановлені судом.

Обвинувачений ОСОБА_6 обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України не оспорює, вважає, що вони встановлені в повному обсязі, в суді свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнає повністю, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_6 правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.246 КК України - незаконну порубку у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Суспільна небезпечність незаконної порубки лісу полягає в тому, що ці дії завдають шкоди довкіллю в цілому, науково обґрунтованому, раціональному використанню, охороні та відтворенню лісів. Небезпечність даного злочину посилюється і тим, що порубка призводить до ерозії ґрунтів, виснаження річок, погіршення життя людей.

Нормативними актами, які регулюють порядок порубки деревини у лісах, є перш за все Лісовий Кодекс від 21.01.1994 року; Санітарні правила в лісах України, затверджені Постановою КМУ від 27.07.1995 року № 555; постанови КМУ «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів» від 23.05.2007 року № 761; «Про затвердження Порядку заготівлі другорядних лісових матеріалів і здійснення побічних лісових користувань в лісах України» від 23.04.1996 року № 449; «Про затвердження Правил поліпшення якісного складу лісів» від 12.05.2007 року № 724; «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» від 23.07.2008 року № 665; «Про розміри компенсації за добування (збирання) та шкоду, заподіяну видам тварин і рослин, занесеним до Червоної книги України» від 01.06.1993 року № 399.

Предметом правопорушення є ліс на корені, тобто дерева і чагарники у лісах, захисних та інших лісових насадженнях в природному стані (невідділені від коріння), а також у заповідниках, або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах України.

Порубка лісу в містах, селищах, інших населених пунктах (у парках, скверах, садах, на вулиці, на території підприємств, організацій, у пришляхових смугах, а також на сільськогосподарських угіддях, садибах, дачних ділянках тощо) не є предметом цього правопорушення.

Лісом визнається згідно Лісового кодексу України сукупність землі, рослинності, в якій домінують дерева та чагарники, тварин, мікроорганізмів та інших природних компонентів, що в своєму розвитку біологічно взаємопов`язані, впливають один на одного і на навколишнє середовище.

Лісові насадження - це захисні та інші штучні насадження дерев і чагарників, які в сукупності набувають корисних властивостей дикоростучих лісів. До лісових насаджень відносять: ліси населених пунктів, лісопаркові частини лісів зелених зон, державні лісові захисні смуги, полезахисні лісові смуги, а також захисні лісові насадження на смугах відводу каналів, залізниць і автомобільних доріг.

Заповідники - ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

Території та об`єкти природно-заповідного фонду - природні території та об`єкти (природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища); штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки- пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Об`єктом правопорушення є науково обґрунтоване, раціональне використання лісів, їх охорона та відтворення для теперішніх та майбутніх поколінь.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебуваючи в лісовому масиві обходу № 3 кварталі № 30 виділі № 13 Лімнянського лісництва Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», що знаходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, незаконно зрізав за допомогою ручної пили з дерев`яною ручкою, шляхом відокремлення від кореня, три сироростучі дерева породи «Ялиця», загальною кубомасою 2,08 м3, розділивши їх на п`ять сортиментів, в подальшому, конем стягнув з лісового масиву на галявину, де закінчується лісовий масив, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 39411,99 грн, яка у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є істотною шкодою.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в незаконній порубці лісу, тобто це всі випадки відділення дерев і чагарників, які знаходяться в лісі, від кореня незалежно від використовуваних засобів і способів (сокира, пилка чи інші предмети).

Порубкою дерев у лісах визнається як відокремлення від кореня або викорчовування ростучого чи сухостійкого дерева за допомогою спеціальних пристосувань, так і пошкодження, яке припиняє ріст деревостану (наприклад, повалення дерева транспортними засобами, відділення основних гілок від стовбура тощо).

Згідно п. 9 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» від 10.12.2004р. № 17 незаконною порубка дерев і чагарників, є вчинена без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

В діях ОСОБА_6 відобразилася об`єктивна сторона - незаконна порубка лісу, оскільки він умисно, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, незаконно при допомозі ручної пили, зрізав три сироростучі дерева породи «Ялиця», загальною кубомасою 2,08 м3, розділивши їх на п`ять сортиментів.

В діях ОСОБА_6 існує причинний зв`язок між його діянням і наслідками.

Правопорушення, вчинене ОСОБА_6 є закінченим, оскільки настали наслідки дерево зрубане.

Оскільки згідно ч.1 ст. 13 КК України закінченим кримінальним правопорушенням визнається діяння, яке містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею КК України.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України є основним елементом, і вона характеризується прямим умислом - особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, незаконно здійснює активні дії по відношенню до лісового фонту в частині незаконної зрізки майна, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає завдати таку шкоду.

Суб`єктивна сторона правопорушення проявляється у внутрішній стороні суспільно-небезпечного діяння, яка характеризує психічне ставлення особи до вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння та його наслідків. Вона виражається у вині в формі умислу, а також у мотиві і цілі, які в сукупності відображають зв`язок волі і свідомості особи з суспільно небезпечним діянням, яке вона вчиняє, і його наслідками.

Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямий умисел має місце тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Таким чином, прямий умисел характеризується трьома ознаками: 1) усвідомленням суспільної небезпеки діяння; 2) передбаченням суспільно небезпечних наслідків цього діяння; 3) бажанням настання передбачуваних наслідків. Дві перших ознаки складають інтелектуальний момент умислу, остання вольовий. Вольовий момент прямого умислу згідно з ч.2 ст.24 КК України характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Вольовий момент прямого умислу згідно з ч.2 ст.24 КК характеризується бажанням особи настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння. Під бажанням наслідків необхідно розуміти прагнення їх настання.

Вольова поведінка людини, у тому числі і злочинна, виходить із визначених мотивів і направляється на досягнення певної мети. Мотивом може бути особисті неприязні стосунки; помста, ревнощі; хуліганські мотиви; корисливі мотиви тощо.

Зміст інтелектуального моменту прямого умислу при крадіжці полягає в усвідомленні особою фактичної сторони вчинюваного, а також передбачені нею настання суспільно небезпечних наслідків своєї дії. Усвідомлюючи фактичну сторону вчинюваного, суб`єкт усвідомлює й соціальне значення свого діяння, його характер і суспільну небезпеку.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_6 розкрита суб`єктивна сторона в формі прямого умислу, оскільки ОСОБА_6 усвідомлював суспільно небезпечний, протиправний характер свого діяння, передбачав і бажав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у формі зрізки дерева, знав що від його дій у даній ситуації і при заданих ним умовах настануть суспільно небезпечні наслідки у вигляді незаконної зрізки дерева, усвідомлював, що посягає на чужі речі, вчинив дії з корисливим мотивом для себе відносно майна, на яке він не має ніякого права.

Окрім цього, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 є суб`єктом правопорушення оскільки він є осудною особою, оскільки досяг віку, так як кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення правопорушення виповнилося 16 років, вчинив правопорушення у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність. Крім цього, ОСОБА_6 може нести кримінальну відповідальність за вчинене ним правопорушення, оскільки він є фізичною особою, тобто людиною, і може нести кримінальну відповідальність оскільки є громадянином України, що відповідає вимогам ч.1 ст.18, ч.1 ст. 22 КК України.

Матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_6 , будучи суб`єктом правопорушення, з метою незаконної порубки лісу, з корисливих мотивів, 08.09.2025 року приблизно о 16.00 год, маючи умисел на незаконну порубку лісу, з корисливих мотивів, будучи в лісовому масиві обходу № 3 кварталі № 30 виділі № 13 Лімнянського лісництва Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», що знаходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, незаконно зрізав за допомогою ручної пили з дерев`яною ручкою, шляхом відокремлення від кореня, три сироростучі дерева породи «Ялиця», загальною кубомасою 2,08 м3, розділивши їх на п`ять сортиментів, в подальшому, конем стягнув з лісового масиву на галявину, де закінчується лісовий масив, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 39411,99 грн, яка у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є істотною шкодою.

Таким чином підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності може бути незаконна порубка у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Таким чином, аналізуючи дії ОСОБА_6 та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина ОСОБА_6 доведена поза розумним сумнівом, а його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.246 КК України.

За таких обставин, у діяннях ОСОБА_6 містяться всі елементи (ознаки) складу правопорушення - незаконну порубку у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.246 КК України як незаконна порубка у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Призначаючи покарання відносно обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки вчинене ОСОБА_6 правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України передбачає покарання у виді штрафу від тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, оскільки згідно ч. ч. 1,3,4 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на проступки і злочини, а злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі, а нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому, слід мати на увазі, що ст.62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, при вирішенні справи, приймається до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої особи - щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в активній участі.

Судом встановлено, що наявні обставини, які пом`якшують покарання.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , який внутрішньо переконавшись, надавши критичну оцінку своїй протиправній поведінці через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, активно, за власною ініціативою сприяв розкриттю злочину, надавав докази і іншу інформацію про свою злочинну діяльність. Тому судом враховано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого це щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки згідно п.1 ч.1 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, і такі обставини характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_6 проявилося щире каяття.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_6 , який має постійне місце реєстрації в с.Присліп Самбірського району Львівської області, що підтверджується паспортом громадянина України, характеристикою, довідкою про склад сім`ї.

За місцем проживання на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області характеризується з позивтино, скарг від жителів села на нього не надходило.

ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальноті не притягався.

Враховано наявність сім`ї обвинуваченого, оскільки він, є одружений, проживає в зареєстрованому шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Судом враховано психічні ознаки, оскільки на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, і відсутність психічного розладу, що вбачається з довідки, виданої поліклінічним відділенням комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня».

За інформацією Самбірського районного сектору №2 філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області вбачається, що ОСОБА_6 на обліку не перебуває.

Також обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним ніде не працює.

На протязі всього судового розгляду ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушення визнавав, у скоєному покаявся, не намагався уникнути відповідальності, потерпіла сторона Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, подавши позовну заяву про відшкодування заподіяної шкоди, яку ОСОБА_6 визнав.

Відсутні підстави звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, у зв`язку з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом враховано обставини, що виключають кримінальну протиправність діяння, оскільки ОСОБА_6 не вчинив правопорушення з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Його дії не були спрямовані на затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи. Правопорушення не було вчинено у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Також ОСОБА_6 не вчинив правопорушення під безпосереднім впливом фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками, або вчинення діяння в умовах виправданого ризику для досягнення значної суспільно корисної мети.

Оцінюючи поведінку обвинуваченого, суд звертає увагу на те, і бере до уваги факти виконання ним процесуальних обов`язків, систематичні явки в усі судові засідання, що не призвело до затягування судового розгляду, що вказує на добросовісну і відповідальну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпеки скоєного, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе при застосуванні до нього покарання в межах санкції ч.1ст.246 КК України.

Суд призначає покарання в дотримання вимог ст.65 КК України у межах, установлених у санкцією ч.1 ст.246 КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальне правопорушення відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання у межах санкції статті за ч. 1 ст.246 КК України у виді 1 року позбавлення волі із застосусанням ст. 75 КК України звільнивши від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком з покладеням відповідних обов`язків, передбачених 76 КК України, суд вважає можливим призначити обвинуваченому за вчинене ним кримінальне правопорушення у вигляді у виді 1 року позбавлення волі із застосусанням ст. 75 КК України звільнивши від відбуття покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладеням відповідних обов`язків, передбачених 76 КК України.

Таким чином, згідно зі ст.6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Дубенко проти України» від 11.01.2005 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та інші).

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_6 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.

Питання про долю речових доказів і документів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження і таке питання потрібно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У зв`язку з наявністю речових доказів, дане питання вирішувати наступним чином.

Вимогами ч.4 ст.174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України, суд, одночасно з ухваленням рішення, вважає що у зв`язку з тим, що судовий розгляд закінчується, на переконання суду в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, у зв`язку з чим суд скасовує накладений арешт.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту. Зазначені вище перелічені факти та відомості разом із відомостями, що викладені у копіях доданих до матеріалів кримінального провадження документів вказують на те, що такі речові докази належать ОСОБА_6 , а також Лімнянському лісництву Турківського ДЛГП «Галсільліс».

При розгляді даного питання про повернення майна законному володільцю, судом враховано те, що досліджено всі наявні на той момент підстави перебування такого майна у власності ОСОБА_6 , а також Лімнянському лісництву Турківського ДЛГП «Галсільліс».

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту. Зазначені вище перелічені факти та відомості разом із відомостями, що викладені у копіях доданих до матеріалів кримінального провадження документів вказують на те, що такі речові докази належать ОСОБА_6 , а також Лімнянському лісництву Турківського ДЛГП «Галсільліс».

Також суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 КПК України на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Підстави та порядок тимчасового вилучення майна визначаються ст. 167 та ст. 168 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 ст. 167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Арешт на речові докази накладався судом.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 22.09.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 18.09.2025 року на ручну пилу «Дружба 2» і який передано на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області за адресою: вул. В.Стуса, 14 м. Турка Самбірського району Львівської області.

Ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 22.09.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 18.09.2025 року і які передані на зберігання Лімнянському лісництву Турківського ДЛГП «Галсільліс» на 5 сортиментів дерева породи «Ялиця».

Згідно з ч. 9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст.100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Згідно з ч. 1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст.96-1 КК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

При вчиненні правопорушення ОСОБА_6 було судом встановлено, що ОСОБА_6 було використано сторонні знаряддя і засоби - ручну пилу «Дружба 2», як зазначив обвинувачений, належить йому і він знав, що використовував її незаконно.

Беручи до уваги те, що обвинувачений знав про незаконне використання ручну пилу «Дружба 2», як знаряддя вчинення правопорушення, злочин скоєно умисно, за його вчинення передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, тому необхідно застосувати спеціальну конфіскацію до ручну пилу «Дружба 2» в користь держави.

У зв`язку з чим, арешт, накладений ухвалою Турківського районного суду від 22.09.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 18.09.2025 року на ручну пилу «Дружба 2» - залишити без змін на підставі ч.4 ст.174 КПК України, як майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Застосувати після вступу вироку в законну силу спеціальну конфіскацію до речового доказу - на ручну пилу «Дружба 2», яка передана на відповідальне зберігання кімнату зберігання речових доказів відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області за адресою: вул. В.Стуса, 14 м. Турка Самбірського району Львівської області - в користь держави.

Речовий доказ, який згідно постанови про визнання та приєднання до справи речового доказу від 18.09.2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні які вилучені під час огляду місця події 18.09.2025 року і на який ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 22.09.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження накладено арешт - 5 сортиментів породи «Ялиця», які передані на зберігання Лімнянському лісництву Турківського ДЛГП «Галсільліс» повернути і залишити у власності Лімнянському лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс».

Інші письмові докази і характеризуючі особу матеріали, які були долучені до матеріалів кримінального провадження, у подальшому слід зберігати при матеріалах справи.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати.

У кримінальному провадженні витрати на залучення експерта наявні.

У зв`язку з чим вирішено стягнути з ОСОБА_6 судові витрати пов`язані на залучення експерта за проведення інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/109-25/13849-ФХЕД від 23.09.2025 року в загальній сумі 3565,60 грн.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про цивільний позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, кримінально-процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Сукупний аналіз ст..ст.314, 315 та 128 КПК України дає підстави для висновку, що питання, пов`язані з прийняттям цивільного позову судом мають бути вирішені до початку судового розгляду на підготовчому засіданні з урахуванням норм ЦПК України, так само як суд має вирішити відповідність обвинувального акту вимогам ст.. 291 КПК України.

Нормами КПК України, зокрема, ст..ст.314-316 КПК України, прямо не передбачено можливість прийняття рішення (ухвали) про повернення цивільного позову через виявлені недоліки його форми та змісту. Тобто, постановлення вказаної ухвали, як окремого судового рішення чи як частини ухвали про призначення судового розгляду за наслідками підготовки до судового розгляду, не передбачено нормами КПК України, тому не може бути ані дозволу, ані заборони її прийняття, а також в подальшому її оскарження.

В рамках кримінального провадження було пред`явлено цивільний позов.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступних мотивів та норм права.

Кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду інтересам держави розміром 39411,99 гривень, яка не відшкодована в повному обсязі в користь спеціальних фондів державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно на розрахунковий рахунок Турківської міської ради Самбірського району Львівської області UА0013919.

В рамках кримінального провадження Турківською міською радою Самбірського району Львівської області заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої державі в особі Турківської міської ради Самбірського району Львівської області внаслідок вчинення кримінального правопорушення на суму 35411,99 грн, оскільки 4000,00 грн ОСОБА_6 добровільно сплатив.

Цивільним позивачем є Турківська міська рада Самбірського району Львівської області (юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: вул.С.Стрільців,62 м. Турка Самбірський район Львівська область 82500; .

Представниками цивільного позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В рамках кримінального провадження прокурором в порядку ст.128 КПК України не було пред`явлено цивільного позову.

Водночас, в рамках кримінального провадження прокурором підтримано пред`явлений цивільний позов Турківською міською радою Самбірського району Львівської області.

У відповідності до вимог ст.121 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів громадян та держави у випадках, визначених законом, у тому числі, в судових органах.

Необхідність захисту інтересів держави покладає на органи прокуратури обов`язок представництва інтересів держави в суді.

Даний позов заявлений органом місцевого самоврядування, оскільки лісове порушення вчинено в Лімнянському лісництві Турківського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», який знаходиться поблизу території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області,

Розглядаючи дане кримінальне провадження і вирішуючи заявлений цивільний позов при кримінальному провадженні, встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч.2 ст.127 КПК України).

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.127 КПК України).

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (ч.4 ст. 128 КПК України).

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст. 125 КПК України).

Так, одночасний розгляд судом обвинувального акту й цивільного позову, з точки зору доказування, має ряд особливостей, які посилюють захист прав громадян та законних інтересів юридичних осіб, що зазнали шкоди від кримінального правопорушення, й сприяють більш швидкому та повному її відшкодуванню. Головний обов`язок держави полягає в утвердженні та забезпеченні прав і свобод людини, тому вся діяльність осіб, які ведуть кримінальне провадження, має бути спрямована на реальне забезпечення права і законних інтересів учасників цього провадження, і насамперед потерпілого (цивільного позивача).

Елементи предмету доказування у кримінальному провадженні тісно перетинаються із предметом доказування за позовами про відшкодування позадоговірної (деліктної) шкоди у позовному провадженні за правилами ЦПК України, та, відповідно, окремими вимогами до оформлення позовної заяви.

На відміну від цивільного судочинства, в якому обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на неї (ч.1 ст. 81 ЦПК України), у кримінальному провадженні доказування зазначених обставин, у тому числі, особи, яка завдала шкоди кримінальним правопорушенням, її винуватості, виду завданої кримінальним правопорушенням шкоди (майнова, моральна, фізична) та її розміру (якщо шкода має або набула характеру майнової) покладається на слідчого та прокурора (ст..92 КПК України), які наділені відповідними повноваженнями для його здійснення.

Викладене свідчить про формальний, не обов`язковий характер суворого дотримання цивільним позивачем вимог щодо форми і змісту цивільного позову у кримінальному провадженні в зазначеній вище частині та недоцільності висування судом до цивільного позивача вимог дублювання чи виправлення в позові тієї інформації, яка вже є в розпорядженні суду, що не перешкоджає суду в цьому кримінальному провадженні розглянути цивільний позов по суті разом з обвинувальним актом.

Надмірний формалізм до форми та змісту позовної заяви у кримінальному провадженні порушує право особи, що постраждала від злочину, на доступ до правосуддя. Так, у справі Перез де Рада Каванілес до Іспанії від 28.10.1998 року (§49, заява № 28090/95) Європейський суд з прав людини визнав, що фактично суворе застосування національними судами процесуального правила позбавило заявника права доступу до суду. При застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (§ 29 рішення ЄСПЛ у справі Вальчілі до Франції від 26.07.2007 року, заява № 35787/03).

Відповідно до ст..12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст..13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.6 Конвенції, яка з огляду на приписи ч.1 ст.9 Конституції України, ст.10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст..77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст..89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій ст.16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 127 КПК України передбачено, що шкода завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно з небезпечне діяння, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Окрім цього, судом під час розгляду даного провадження встановлено, що між обвинуваченою і потерпілою сторонами виникли цивільні правовідношення, у межах якого реалізується недоговірна цивільна відповідальність.

Недоговірне зобов`язання з набуття майна без достатньої правової підстави має компенсаційний характер. Його зміст полягає в обов`язку особи відновити порушене суб`єктивне право іншої особи або компенсувати завдану шкоду згідно вимог ст.. 1213 ЦК України.

У правовідносинах в частині реалізації кримінальної відповідальності, виконується каральна функція права, згідно якої обов`язок особи, яка вчинила правопорушення, зазнати осуду з боку держави та перетерпіти негативні наслідки за вчинені правопорушення.

Положеннями ч.1, ч.2 п. 1 ст. 105 Лісового кодексу України передбачено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Згідно з вимогами п.7 ч.3 ст.29, п.4 ч. ст. 69 Бюджетного кодексу України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціального фонду Державного, обласних бюджетів та до бюджетів місцевого самоврядування в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно.

Завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

Відповідно до листа УДКСУ у Турківському районі від 24.12.2020 року № 02-45/590 грошові стягнення за шкоду, заподіяну вчиненими на території Боринської селищної ради порушеннями вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, сплачуються у повному обсязі на розподільчий рахунок Турківської міської ради Самбірського району Львівської області UА0013919.

Суд вважає, що така вимога є обґрунтованою, справедливою, необхідною та достатньою для відшкодування заподіяних збитків, оскільки неповернення вищевказаних збитків порушує інтереси держави, оскільки внаслідок їх відсутності може відбутись недофінансування бюджетних програм щодо відновлення лісів, що в свою чергу створює загрозу стабільності політики держави у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Судом враховано те, що спір вирішено в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, з врахуванням повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Судом встановлено, що вимоги Турківської міської ради Самбірського району Львівської області підтверджується її доказами, які нею надані, а тому суд приймає їх до уваги.

Порушення інтересів держави в особі Турківської міської ради Самбірського району Львівської області полягає в тому, що протиправними діями ОСОБА_6 заподіяно шкоду бюджету, втрачено значну суму коштів, чим спричинено шкоду державним інтересам та підриваються основи фінансово-економічної діяльності держави.

З урахуванням досліджених обставин справи, перевірених доказами, суд дійшов висновку, що вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої державі в особі Турківської міської ради Самбірського району Львівської області внаслідок вчинення кримінального правопорушення на суму 35411,99 грн є підставною та підлягає до задоволення.

Суд враховує, що одночасне притягнення однієї особи до цивільної та кримінальної відповідальності не суперечить передбаченому у ч. 1 ст.61 Конституції України принципу, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Наведене конституційне положення не виключає можливості настання двох видів юридичної відповідальності, якщо одним діянням особа вчиняє два різні правопорушення, тобто склади яких містять різні елементи та базуються на різних фактах. У таких випадках має місце ідеальна сукупність правопорушень двох видів - злочину та цивільно-правового делікту, у зв`язку з чим дає підстави приймати рішення про задоволення цивільного позову.

За ч. 1 ст.124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких натомість за ст.118 КПК України судовий збір не відноситься.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тому відповідно якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При цьому якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В той же час якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В поданому позові позивач не просить стягнути з відповідача судові витрати за позовну вимогу майнового характеру.

Вимогами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08.07.2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01.11.2011 року. При цьому з 15.12.2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» №4059-IX від 19 листопада 2024 року, який набрав чинності з 01.01.2025 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 року становить 3028 гривень.

Ціна позову становить 35411,99 грн, у зв`язку з чим 1,5 відсотка ціни позову становить 531,17 грн.

Зважаючи на те, що 1,5 відсотка ціни позову становить 531,17 грн, що є меншим від 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн), у зв`язку з чим розмір судового збору в даному випадку, виходячи з матеріалів даної справи, підлягає до стягнення з відповідача 3028,00 грн.

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_6 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 7,8,9,22,30-33,84-86,110,368-371,373- 374,376 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.246 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням строком 1 (один) рік, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п.п. 1,2 ч.1 ст. 76, ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Нагляд за особами, до яких застосовано покарання у виді пробаційного нагляду здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженої особи.

Строк відбування покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 на даній стадії не обирати.

Позовну заяву Турківської міської ради Самбірського району Львівської області до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої державі в особі Турківської міської ради Самбірського району Львівської області внаслідок вчинення кримінального правопорушення на суму 35411,99 грн - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Присліп Турківського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 завдану матеріальну шкоду інтересам держави розміром 35411,99 гривень в користь спеціальних фондів державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно на розрахунковий рахунок Турківської міської ради Самбірського району Львівської області (UА0013919, код ЄРДПОУ 38008294, МФО 899998, одержувач Турківська територіальна громада Львівської області, банк - Казначейство України).

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Присліп Турківського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в користь держави в особі Державної судової адміністрації України (код отримувача 37993783, рахунок UA0026001, назва отримувача: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ суду 02886806, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) у розмірі 3028,00 грн, що становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб при подачі позову за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати пов`язані на залучення експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за проведення інженерно-екологічної експертизи № СЕ-19/109-25/13849-ФХЕД від 23.09.2025 року в загальній сумі 3565,60 грн. (реквізити платежу: ГУК в Ів.-Фр. обл./ТГ Ів.-Фр./24060300 Код отримувача: 37951998 Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.). Номер рахунку (ІВАN) - UA0009612; Призначення платежу: "Інші надходження" Сплата процесуальних втрат на проведення експертизи № СЕ-19/109-25/13849-ФХЕД від 23.09.2025 року в сумі 3565,60 грн, на підставі статті 122 Кримінального процесуального кодексу України здійснюється на рахунки ДКСУ. Юридична адреса: вул. Національної Гвардії,14 м. Івано-Франківськ 76005)

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 22.09.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 18.09.2025 року на ручну пилу «Дружба 2» і який передано на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області за адресою: вул. В.Стуса, 14 м. Турка Самбірського району Львівської області - залишити без змін на підставі ч.4 ст.174 КПК України, в частині як майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 22.09.2025 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 18.09.2025 року і які передані на зберігання Лімнянському лісництву Турківського ДЛГП «Галсільліс» на 5 сортиментів дерева породи «Ялиця» - скасувати в частині накладеного арешту», як майно, яке підлягає поверненню власнику такого майна.

Застосувати після вступу вироку в законну силу спеціальну конфіскацію до речового доказу - на ручну пилу «Дружба 2» і який передано на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділенням поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області за адресою: вул. В.Стуса, 14 м. Турка Самбірського району Львівської області - в користь держави.

Речовий доказ - 5 сортиментів породи «Ялиця», які передані на зберігання Лімнянському лісництву Турківського ДЛГП «Галсільліс» повернути і залишити у власності Лімнянського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс».

Докази, які підтверджують вину в скоєному і які були долучені до матеріалів кримінального провадження - витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів, ухвали слідчого судді, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при кримінальній справі.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, прокурору та потерпілій стлороні.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Повний текст складено та проголошено 29.10.2025 року.

Суддя ОСОБА_1