печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва - ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю: адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 в інтересах ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КЛІНІЧНИЙ САНАТОРІЙ "ХМІЛЬНИК" ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО - ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2025 року в рамках кримінального провадження №0001170,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання ОСОБА_5 в інтересах ДОЧІРНЬОГО ПІДПРИЄМСТВА "КЛІНІЧНИЙ САНАТОРІЙ "ХМІЛЬНИК" ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЛІКУВАЛЬНО - ОЗДОРОВЧИХ ЗАКЛАДІВ ПРОФСПІЛОК УКРАЇНИ "УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ" про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2025 року, а саме на: об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, розміщений за адресою: Вінницька область, м. Хмільник, вулиця Курортна, будинок 2К, опис: загальна площа (кв. м): 25.5, надкаптажна будівля літ. А, свердловина №9-№1, свердловина №10-№2. Припинити повноваження Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження, збереження їхньої економічної вартості, на майно, а саме на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 109, який розташований за адресою: Вінницька область, місто Хмільник, вулиця Курортна, будинок 2К за ухвалою Печерського районного суду міста Києва 21 травня 2025 у справі № 757/22686/25-к.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, адвокат вказує, що на сьогоднішній день ризиків, які могли б виправдати накладання заборони на користування майном відсутні, також посилається на те, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження минула потреба.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги клопотання підтримала та просила задовольнити.

Процесуальний керівник у кримінальному провадженні - прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження та додані до нього документи приходить наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001170.

В рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2025 у справі №757/19692/25-к, накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на нерухоме майно, а саме: об`єктом нерухомого майна нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, розміщений за адресою: Вінницька область, м. Хмільник, вулиця Курортна, будинок 2К, опис: загальна площа (кв. м): 25.5, надкаптажна будівля літ. А, свердловина №9-№1, свердловина №10-№2.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, приходить до висновку про наявність у заявника ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що арешт необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Варто зауважити, на тому, що навіть при наявності в матеріалах справи постанови про визнання речовими доказами вилученого майна, остання не може слугувати безумовною підставою для накладення на нього арешту, адже якщо виходити з структурного змісту норми ч. 3 ст. 170 КПК України, то слідує, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Так, в запереченнях, які додані до клопотання, відсутні докази, що вказане майно набуто кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, а відтак існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів взагалі спростовується та свідчить про формальність постанови слідчого про визнання зазначеного майна речовими доказами.

Проте задля забезпечення дієвості кримінального провадження слідчий суддя приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання, а саме в частині користування об`єктом нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, розміщений за адресою: Вінницька область, м. Хмільник, вулиця Курортна, будинок 2К, опис: загальна площа (кв. м): 25.5, надкаптажна будівля літ. А, свердловина №9-№1, свердловина №10-№2. В решті вимог клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 106, 92, 98, 167, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити частково. Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року у справі № 757/19692/25-к, на майно в частині користування, володільцем якого є ДП "Клінічний санаторій "Хмільник", а саме:- об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, розміщений за адресою: Вінницька область, м. Хмільник, вулиця Курортна, будинок 2К, опис: загальна площа (кв. м): 25.5, надкаптажна будівля літ. А, свердловина №9-№1, свердловина №10-№2.

В іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1