Провадження 1-кп/991/124/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 листопада 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000277 від 25.05.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

17.11.2025 прокурором подано клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку із внесенням застави.

1. Зміст поданого клопотання

На стадії судового розгляду у Вищому антикорупційному суді перебуває кримінальне провадження № 0000277 від 25.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.04.2023 до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 2 240 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 6 012 160 грн, та покладено обов`язки:

1) прибувати до детектива, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) повідомляти детектива, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування з підозрюваними: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , та свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , щодо обставин кримінального провадження поза межами слідчих та процесуальних дій;

4) не виїжджати з міста Києва та Київської області без дозволу детектива, прокурора або суду;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, визначено до 10.05.2023, в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02.05.2023 за результатами розгляду скарг прокурора САП та захисників підозрюваного ОСОБА_6 ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.04.2023 в частині розміру застави ОСОБА_6 скасовано, та постановлено нову з визначенням розміру застави в сумі 26 840 000 грн. В іншій частині апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.04.2023 без змін.

Надалі ухвалами слідчих суддів на стадії досудового розслідування від 08.05.2023, 06.06.2023, 02.08.2023, 23.08.2023, 29.09.2023, 28.11.2023, 25.01.2024, 21.03.2024, 17.05.2024, 11.07.2024, 09.09.2024, 04.11.2024 строк дії окремих обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 було неодноразово продовжено, а дію окремих обов`язків було припинено. Ухвалами суддів Вищого антикорупційного суду від 20.12.2024, 14.02.2025, 11.04.2025, 05.06.2025, 28.07.2025 під час судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_6 продовжувався строк дії обов`язків.

Черговий раз ухвалою Вищого антикорупційного суду від 25.09.2025 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено на два місяці (до 25.11.2025) строк дії покладених на нього обов`язків, а саме: утримуватися від спілкування зі свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , щодо обставин кримінального провадження поза межами слідчих та процесуальних дій; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Подане 17.11.2025 клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурор мотивує необхідністю забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків чи інших учасників процесу в кримінальному провадженні.

Сторона обвинувачення посилається на суворість покарання за вчинення інкримінованого злочину, що збільшує ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, значний майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 для реалізації вказаного, в тому числі існування майна за межами України, стійкість зв`язків з особами, що перебувають закордоном, можливість впливу і тиску на свідків. Відтак, прокурор просить суд задовольнити клопотання та продовжити на два місяці строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого.

2. Позиції учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання і просив задовольнити з викладених у ньому підстав. Додатково до цього прокурор зазначив, що ОСОБА_6 в силу своєї посади народного депутата України, значного майнового стану може переховуватися від суду та впливати на свідків, які в межах даного кримінального провадження ще не допитані. У зв`язку з цим ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даному етапі судового провадження не зменшились і продовжують існувати, внаслідок чого є потреба в продовженні строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 заперечив проти задоволення клопотання прокурора. У своїх запереченнях захисник зазначив, що сторона обвинувачення формально підходить до питання продовження строку дії обов`язків, що були покладені на обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з внесенням застави. Протягом досудового розслідування та судового розгляду сторона обвинувачення подає однакові за змістом клопотання про продовження строку дії обов`язків ОСОБА_6 і при цьому жодним чином не обґрунтовує необхідність їх продовження, тобто не доводить існування обставин, які б виправдовували продовження застосування до обвинуваченого додаткових обов`язків. У той же час, ОСОБА_6 належним чином виконує свої процесуальні обов`язки, жодним чином не перешкоджає руху кримінального провадження, а навпаки сприяє виконанню завдань останнього, беручи участь у доведенні власної невинуватості. Сторона захисту переконана, що відмова у задоволенні клопотання прокурора жодним чином не позначиться на виконанні обвинуваченим ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків та здійсненні судового розгляду, а лише пришвидшить останній. Крім того, сторона захисту звернула увагу на ті обставини, що у випадку закінчення строку дії обов`язків відносно обвинуваченого ОСОБА_6 буде продовжувати застосовуватися запобіжний захід у виді застави, що також має достатній стримуючий вплив на його поведінку, за рахунок чого буде мінімізувати ризики вчинення обвинуваченим дій, на які посилається прокурор у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та підтримав позицію свого захисника. Додатково до цього обвинувачений зазначив, що не знайомий та жодним чином не контактує з особами, які є свідками в цьому кримінальному провадженні та щодо яких на нього покладено заборону у спілкуванні.

3. Оцінка та висновки суду

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод підозрюваного чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Порядок застосування запобіжних заходів визначається у ст. 194 КПК України, у ч. 1 якої зазначається, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, ухвалення судом рішення про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного чи обвинуваченого є належним правовим результатом розгляду та вирішення відповідного клопотання тоді і лише тоді, коли судом на основі наданих доказів буде встановлено відповідну сукупність умов, а саме існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один ризик, що передбачений у ст. 177 КПК України, а також неможливість або недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 182 КПК України одним із видів запобіжних заходів є застава, яка полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Так, відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку запобіжного заходу має відповідати загальним вимогам, встановленим у ст. 184 КПК України щодо клопотання про обрання запобіжного заходу. Разом з тим з метою унеможливлення непропорційного втручання у право обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість клопотання про продовження строку запобіжного заходу має також містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

З наведених приписів процесуального законодавства вбачається, що обов`язки, передбачені ч. 5, 6 ст. 194 КПК України, є складовою частиною запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Такі обов`язки доповнюють стримуючий ефект запобіжного заходу, покладаючи на підозрюваного/обвинуваченого додаткові та конкретні обмеження/заборони, спрямовані на мінімізацію ризиків вчинення дій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Нормами КПК України регламентовано порядок продовження строку дії таких обов`язків, у відповідності до якого сторона обвинувачення має обґрунтувати, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати в тій мірі, яка потребує продовження застосування до обвинуваченого додаткових обмежень/заборон, і що стримуючого ефекту самого запобіжного заходу недостатньо для запобігання цим ризикам.

Отже, для задоволення клопотання про продовження строку обов`язків у зв`язку з внесенням застави, суду необхідно встановити, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати в тій мірі, яка потребує продовження застосування до обвинуваченого додаткових обмежень/заборон, і що стримуючого ефекту самого запобіжного заходу недостатньо для запобігання цим ризикам.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.04.2023 у справі № 991/2231/23 (провадження № 1-кс/991/2258/23) (Т. 7, а.с. 82-98) відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді застави у розмірі 6 012 160 грн, а також покладено наступні процесуальні обов`язки: 1) прибувати до детектива, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; 2) повідомляти детектива, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 3) утримуватися від спілкування з підозрюваними: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , та свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , щодо обставин кримінального провадження поза межами слідчих та процесуальних дій; 4) не виїжджати з міста Києва та Київської області без дозволу детектива, прокурора або суду; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На виконання вищезазначеної ухвали ОСОБА_6 26.04.2023 сплатив заставу у визначеному розмірі, а також здав до відповідного державного органу свої паспорти для виїзду за кордон (Т. 7, а.с. 99-101).

Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02.05.2023 у справі № 991/2231/23 (провадження № 11-сс/991/295/23) ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.04.2023 було скасовано в частині визначеного розміру застави та постановлено нову ухвалу, якою ОСОБА_6 визначено заставу в розмірі 26 840 000 грн. В іншій частині ухвалу слідчого судді від 13.04.2023 було залишено без змін.

Під час судового розгляду встановлено, що на виконання ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02.05.2023 ОСОБА_6 доплатив суму грошових коштів, на яку було збільшено розмір застави.

У подальшому під час досудового розслідування ухвалами слідчих суддів від 08.05.2023, від 06.06.2023, від 03.08.2023, від 29.09.2023, від 28.11.2023, від 25.01.2024, від 21.03.2024, від 17.05.2024, від 11.07.2024, від 09.09.2024, від 04.11.2024 строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 у зв`язку з внесенням застави, продовжувався, а сам обсяг цих обов`язків змінювався. На момент надходження обвинувального акта до суду обсяг процесуальних обов`язків ОСОБА_6 був наступним: 1) утримуватися від спілкування зі свідками: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , щодо обставин кримінального провадження поза межами слідчих та процесуальних дій; 2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Під час судового розгляду ухвалами суду від 20.12.2024, від 14.02.2025, від 11.04.2025, від 05.06.2025, від 28.07.2025, від 25.09.2025 строк дії вищезазначених обов`язків продовжувався без зміни їх обсягу. При цьому під час досудового розслідування та судового провадження запобіжний захід, що був застосований до ОСОБА_6 , не змінювався.

Таким чином, з 13.04.2023 в межах даного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 застосовується запобіжний захід у виді застави у розмірі 26 840 000 грн, а також діють процесуальні обов`язки, обсяг яких на момент початку судового провадження зменшився до обмежень/заборон, спрямованих на запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При продовженні черговий раз обов`язків обвинуваченому ОСОБА_6 суд виходив з наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1777 КПК України переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні. Звертаючись з відповідним клопотанням, прокурор зазначав про те, що вказані ризики продовжують існувати.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі №30671/04 від 23.01.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого корупційного злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Корупційна ознака кримінального правопорушення виключає можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом (ст. 69, 75 КК), внаслідок чого у разі доведення пред`явленого обвинувачення призначене судом покарання буде відбуватися реально. Це може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні "Ilijkov v. Bulgaria" від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справ "Пунцельт проти Чехії" ("Punzelt v. Czech Republic") № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

У контексті вищевикладеного суд враховує значний майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 , а також його зв`язки та можливості, пов`язані з попередніми місцями роботи та правовим статусом народного депутата України, що в своїй сукупності може створювати для ОСОБА_6 дієві засоби та умови для переховування від суду.

Крім того, суд враховує, що на даному етапі судового провадження свідки безпосередньо судом ще не допитані. У зв`язку з цим в межах цього кримінального провадження пріоритетним є створення умов, за яких показання свідків, допитаних під час досудового розслідування, будуть повними, точними, всебічними та достовірними і під час судового розгляду. Ті обставини, що ОСОБА_6 не спілкується з особами, які є свідками в цьому кримінальному провадженні, не мінімізують ризику впливу на них та не унеможливлюють цього впливу. Тому, на переконання суду, в межах даного кримінального провадження продовжує існувати ризик впливу на свідків до моменту їх безпосереднього допиту судом.

Таким чином, судом встановлено, що на даному етапі судового провадження продовжують існувати ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто встановлено, що ОСОБА_6 має реальну можливість переховування від суду, а також впливу на свідків.

Разом з тим, суд, вирішуючи питання щодо продовження існування зазначених ризиків в тій мірі, яка потребує продовження застосування до обвинуваченого додаткових обтяжень та заборон, а також щодо недостатності стримуючого впливу самого запобіжного заходу, виходить з наступного.

На думку суду, ризики вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є динамічними та можуть змінюватися з рухом кримінального провадження і його обставинами. Тобто, обставини кримінального провадження (хід та результати судового розгляду, процесуальна поведінка обвинуваченого тощо) можуть свідчити як про підвищення, так і про зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно потреба застосування обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на додаток до основного запобіжного заходу, може також збільшуватися або зменшуватися.

У зв`язку з цим суд враховує, що з моменту застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави та покладення на нього процесуальних обов`язків досудове розслідування тривало ще більше одного року. За цей час було проведено безліч процесуальних дій та прийнято процесуальних рішень, а досудове розслідування здійснювалося без будь-яких перешкод з боку ОСОБА_6 (стороною обвинувачення не зазначено і не доведено, що ОСОБА_6 перешкоджав руху кримінального провадження).

Перед надходженням обвинувального акта до суду обсяг процесуальних обов`язків, покладених на ОСОБА_6 , був зменшений лише до тих обов`язків, які були спрямовані на запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судове провадження триває один рік, за цей час було проведено більше 20 судових засідань, розпочато судовий розгляд по суті та досліджено значний обсяг доказів сторони обвинувачення. За весь час цей час обвинувачений ОСОБА_6 належним чином виконував свої процесуальні обов`язки, з`являвся в судові засідання, у тому числі ті, які додатково призначалися до раніше погодженого графіку судових засідань. Протягом судового розгляду ОСОБА_6 послідовно зазначає про свою невинуватість, через своїх захисників бере активну процесуальну участь у доведенні власної невинуватості та жодним чином не перешкоджає руху кримінального провадження.

Тобто за більше ніж два роки застосування запобіжного заходу та процесуальних обов`язків, у тому числі після зменшення обсягу цих обов`язків, обвинувачений ОСОБА_6 жодного разу не порушив своїх процесуальних обов`язків, не допустив неналежної процесуальної поведінки та не перешкодив руху кримінального провадження, а навпаки сприяв виконанню завдань останнього.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_6 є чинним народним депутатом України, публічною особою, внаслідок чого знаходиться під підвищеним суспільним контролем. Ці обставини створюють для ОСОБА_6 додатковий чинник соціально-політичного характеру, який може негативно позначитися на його особистій та професійній сфері життя у разі переховування від суду або у разі перешкоджання руху кримінального провадження в інший спосіб.

Правовий статус народного депутата України в умовах воєнного стану також позбавляє ОСОБА_6 можливості вільного перетину державного кордону України, оскільки згідно з Указом Президента України № 27/2023 від 23.01.2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 січня 2023 року «Про деякі питання щодо перетину державного кордону України в умовах воєнного стану», Рішення РНБО від 23.01.2023 «Про деякі питання щодо перетину державного кордону України в умовах воєнного стану», п. 2-14 Правил перетину державного кордону України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995, народні депутати України в умовах воєнного стану мають можливість перетину державного кордону України лише в цілях службового відрядження.

Можливість виїзду за межі України лише у порядку службового відрядження передбачає не тільки офіційне направлення ОСОБА_6 до іншої держави, але й необхідність повернення до України під ризиком втрати посади.

Крім того, суд враховує, що майновий стан, професійне та особисте життя ОСОБА_6 тісно пов`язані з Україною, що свідчить про наявність стійких соціальних, економічних, сімейних, професійних та інших зв`язків, які мають значний стримуючий вплив для ОСОБА_6 .

Додатково до цього, суд враховує, що навіть після спливу строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , відносно нього буде застосовуватися запобіжний захід у виді застави у розмірі 26 840 000 грн, яка у випадку неналежного виконання чи невиконання ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків може бути стягнута в дохід держави, що також стримує поведінку обвинуваченого та сприяє належному руху кримінального провадження. При цьому за весь час судового провадження сторона захисту жодного разу не порушувала питання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Вищевикладені обставини у своїй сукупності вказують на те, що на даному етапі судового провадження ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати в тій мірі, яка не потребує покладення на обвинуваченого додаткових обов`язків, а також на те, що основного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 26 840 000 грн, який застосовується до ОСОБА_6 , буде достатньо для мінімізації зазначених ризиків.

У зв`язку з цим суд доходить висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дій, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати в тій мірі, яка потребує продовження застосування до нього додаткових обмежень/заборон, і що стримуючого ефекту самого запобіжного заходу недостатньо для запобігання цим ризикам. Відповідно стороною обвинувачення на даному етапі судового провадження не доведено необхідності продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_6 у зв`язку з внесенням застави.

З урахуванням вищевикладеного суд також доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 131, 176-177, 182, 183, 194, 199, 201, 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з внесенням застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3