Справа № 130/2065/22
Провадження №11-кп/801/222/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року,

якою задоволено клопотання прокурора та застосовано стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 березня 2026 року включно,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.185 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 подала клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтувавши тим, що обвинувальний акт стосовно останнього скерований до Жмеринського міськрайонного суду 22.09.2022 в рамках кримінального провадження №0000233 від 11.07.2022. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 16.01.2023 застосовано привід, а в подальшому обрано запобіжний захід у виді цілодобового арешту. Не зважаючи на вказане, ОСОБА_8 у лютому 2023 вчинив новий злочин проти здоров`я особи. Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні 05.04.2023 скеровано до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області. Однак, до цього часу справа перебуває на розгляді, оскільки обвинувачений не з`являється на судові засідання, що призводить до порушення розумності строків розгляду справи судом. Так, у 2023 році, згідно з інформації начальника Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 не дотримувався вимог ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31.07.2023, якою обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього відповідних обов`язків, та залишав місце постійного проживання. Неодноразово до обвинуваченого судом застосовувалися приводи, оскільки він без поважних причин не з`являвся до суду, зокрема, ухвалами суду вiд 14.02.2024, 30.07.2024, 20.05.2025, 29.09.2025.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засідання клопотання підтримала.

Потерпіла ОСОБА_9 підтримала прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як він хворіє.

Захисник ОСОБА_10 заперечував щодо задоволення клопотання, вказував, що ОСОБА_8 тривалий час хворіє.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року застосовано стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 березня 2026 року включно. Взято обвинуваченого ОСОБА_8 під варту негайно в залі суду. Строк тримання під вартою ухвалено рахувати з 12 січня 2026 року.

Беручи до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з огляду на особу останнього, встановлення існування реальних ризиків, ураховуючи тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_8 в разі визнання його винним, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, районний дійшов до висновку про застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, або ж визначити заставу в розмір 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96 270 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор жодним належним та допустимим доказом не довела наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, а також, що інший, більш м?який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам. Суд не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту чи визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Також судом не взято до уваги те, що тривалий розгляд кримінального провадження не пов`язаний з неявками обвинуваченого, а пов`язаний виключно зі складністю справи.

Позиції учасників судового розгляду

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

Прокурор ОСОБА_6 визнала апеляційну скаргу необґрунтованою, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, яка заперечила щодо її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.185 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор послалася на продовження, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, а саме те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, зокрема злочину, пов`язаного з насильством щодо особи, а тому існують обґрунтовані ризики, що він може вчинити нові кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків і потерпілу, ухилятись від суду, зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись судом. При цьому був вислуханий обвинувачений, захисник та прокурор, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Обставини даного кримінального провадження, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Так, ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.02.2023 до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовувався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який був продовжений ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області до 30.09.2023.

При цьому обвинувачений, неодноразово не з`являвся в судові засідання, не переконавши суд у неможливості такої явки особисто або дистанційно.

Також до обвинуваченого застосовувались заходи процесуального примусу, а саме: ухвалами Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2023, від 14.02.2024 до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано привід; ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 30.07.2024 до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано привід та накладено грошове стягнення.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд ураховує ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб та обумовлює можливість обвинуваченому переховуватись на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що може значно ускладнити органам правопорядку вживати заходи реагування на таку поведінку ОСОБА_8 та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу, свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд ураховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Крім того, колегією суддів ураховується те, що інкриміноване кримінальне правопорушення за ч.1 ст.121 КК України, пов`язане із застосуванням насильства, що свідчить про високий ризик суспільної небезпеки ОСОБА_8 , що вказує на можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень. До того ж, обвинувачений ОСОБА_8 може продовжити свою злочинну діяльність, оскільки продовжував вчиняти злочин будучи судимим, тобто на шлях виправлення не став.

Таким чином, твердження захисника, що ризики у кримінальному провадженні недоведені, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід ураховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що вимоги апеляційної скарги захисника, який заперечує доведеність передбачених ст.177 КПК України ризиків та одночасно просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у цій частині є суперечливими, оскільки за змістом ст.194 КПК України будь-який запобіжний захід може бути застосований лише за наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із наведених ризиків.

Посилання захисника на вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці обвинуваченого у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, та не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, однак обставини, за яких ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Наразі ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, тому на підставі п.5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд дійшов до правильного висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

На даний час таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наразі в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" позбавлений права на отримання кваліфікованої медичної допомоги. Також не надано жодних доказів на підтвердження того, що обвинуваченому відмовлено за зверненням у отриманні медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора, як і не надано доказів про те, що він звертався за такою допомогою.

Інші обставини, на які посилались обвинувачений та захисник під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції також не встановлено.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4