ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

15 жовтня 2025 року м. Дніпро

Суддя доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2025 року про встановлення обвинуваченій ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Дніпровського апеляційного суду надійшла вищезазанчена апеляційна скарга.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження, виходячи з таких підстав.

Обрання, скасування, зміна або продовження запобіжного заходу в суді регламентується ст. 331 КПК України, зокрема, ч. 1 цієї норми закону встановлює, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого, а у відповідності до ч. 2 цієї норми закону: вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Одним із визначених ст. 131 КПК України видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи, що окремо регульоване Главою 18 Кримінального процесуального кодексу України (Запобіжні заходи, затримання особи).

Відповідно до ст.ст. 176, 177, 194 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які існують (ст.177 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 6 ст. 182 КПК).

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Отже, оскаржувана ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2025 року винесена в межах повноважень місцевого суду, наданих ст. 331 КПК.

Стаття 24 КПК України гарантує право на оскарження процесуального рішення суду. Водночас, цією нормою реалізація такого права пов`язана з передбаченим цим Кодексом порядком на таке оскарження.

Також, ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

У пункті 63 рішення у справі Podbielski and PPU Polpure v. Poland ЄСПЛ вказано, що обмеження права на доступ, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою.

Конституційний Суд України в своєму рішенні дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли Закон містить заборону на таке оскарження. Аналогічно висновки про те, що право на право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, містить й Постанова ВС від 05.07.2018 року у справі № 711/5912/17.

Таким чином, реалізація права апеляційного оскарження рішень суду, ухвалених у кримінальному провадженні, забезпечується в порядку, визначеному КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором може бути оскаржена ухвала суду, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, тільки про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою.

Окрім того, положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Наведені положення кримінального процесуального закону дозволяють зробити висновок про те, що під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті обвинувачення в апеляційному порядку можуть бути оскаржені лише ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, в частині застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави та продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій оскарженою ухвалою не обирався.

Отже, з урахуванням положень кримінального процесуального закону, під час судового розгляду ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2025 року оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

У відповідності до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що зазначена ухвала суду першої інстанції не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2025 року про встановлення обвинуваченій ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Копію ухвали, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами, надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_2