ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000469 від 25.02.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженця с. Бакаївка Ічнянського району Чернігівської області, зареєстрованого у цьому ж населеному пункті ( АДРЕСА_1 ), жителя АДРЕСА_2 , такого, що має середню освіту, офіційно непрацевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину (2016 року народження), такого, що в силу ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

24.02.2025 приблизно о 10:30 водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «HYUNDAI» моделі «SONATA» (д.н.з. НОМЕР_1 ) у стані наркотичного сп`яніння, рухаючись по проїжджій частині по просп. В.Івасюка, 8 (зі сторони Північного мосту в сторону площі Сантьяго-де-Чилі) у місті Києві, всупереч вимогам пункту 16.11. та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та введених у дію 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), на круговому перехресті нерівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу - електричному скутеру марки «Dimen DJ» під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався головною дорогою по круговому перехрестю із сторони вул. О. Архипенка в сторону заїзду до прилеглої території будинку №8 по просп. В. Івасюка у місті Києві, внаслідок чого здійснив зіткнення із електричним скутером марки «Dimen DJ».

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водієві транспортного засобу - електричного скутера марки «Dimen DJ» ОСОБА_5 було спричинено тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у вигляді закритої травми лівого променево-зап`ясткового суглоба: перелом ДЕМ (дистального епіметафіза) променевої кістки зі зміщенням уламків.

Порушення водієм ОСОБА_6 пункту 16.11. та дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК України, відповідно до висунутого обвинувачення визнав повністю, щиро покаявся, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, не оспорював такі обставини та дав суду наступні показання.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що дуже жалкує, що так сталося, попросив вибачення в потерпілого, водночас беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема те, що 24.02.2025 приблизно о 10:30 він керував автомобілем марки «HYUNDAI» моделі «SONATA» (д.н.з. НОМЕР_1 ) по проїжджій частині по просп. В.Івасюка на ділянці з круговим рухом та, виїхавши на коло не надав перевагу в русі електричному скутеру, який рухався по колу, й допустив з ним зіткнення. Наркотичні засоби він вживав за декілька днів до події. Зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, просив суд не призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки він має вади здоров`я та у нього на утриманні перебуває малолітня дитина.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 в межах пред`явленого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши письмові матеріали, долучені сторонами відповідно до встановленого порядку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 2861 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми КК України наділяють суд правом вибору певного виду і розміру у визначених законом межах заходу примусу. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

При цьому, із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК України, що відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до нетяжких злочинів, що характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних наслідків, суспільну небезпеку вчиненого злочину (те, що ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, свідомо сів за кермо джерела підвищеної небезпеки та, допустивши порушення Правил дорожнього руху, спричинив негативні наслідки для потерпілого), дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він в силу ст. 89 КК України судимості не має, одружений, має середню освіту, офіційно непрацевлаштований, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем фактичного проживання характеризується формально позитивно, його стан здоров`я та те, що він на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до яких, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку таких обставин.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд визнає «щире каяття», та «добровільне відшкодування заподіяної шкоди», що обґрунтовується наступним.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.

Судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, попросивши вибачення у потерпілого, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність у кримінальному провадження обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема, батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Тобто, добровільним відшкодуванням шкоди є відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди потерпілому без примусу у спосіб, встановлений чинним законодавством. Сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Воно полягає в усуненні винною особою наслідків скоєного правопорушення шляхом компенсації шкоди в повному розмірі.

Обвинуваченим ОСОБА_6 із власної ініціативи після події й до моменту постановлення судового рішення по суті обвинувачення вжито відповідних дій щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину в добровільному порядку, що підтверджено як самим потерпілим ОСОБА_5 в судовому засіданні, так і долученими до матеріалів справи розписками останнього від 21.03.2025 та 23.04.2025 про те, що він отримав від обвинуваченого ОСОБА_6 гроші в сумі 45 000 грн та 550 дол. США, а також 1 220 грн відповідно, що, на переконання суду, підтверджує наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «добровільне відшкодування заподіяної шкоди».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 16.08.2022 справа №592/5779/20, від 15.02.2022 №283/460/2021 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, враховуючи позицію потерпілого, котрий просив суд не призначати обвинуваченому ОСОБА_6 надто суворе покарання, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 2861 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню останнім нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху та буде достатнім для його виправлення.

Водночас, санкція ч. 1 ст. 2861 КК України передбачає наявність як основного виду покарання, так і застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Так, судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем у стані наркотичного сп`яніння по проїжджій частині на круговому перехресті нерівнозначних доріг, всупереч вимогам Правил дорожнього руху не надав дорогу транспортному засобу, який рухався головною дорогою по круговому перехрестю, внаслідок чого здійснив зіткнення з електричним скутером під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , що спричинило останньому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто аналіз характеру та обсягу порушень Правил дорожнього руху, допущених обвинуваченим ОСОБА_6 , свідчить про наявність обґрунтованих підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому суд не вбачає правових підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки, незважаючи на наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання, на переконання суду, вони не є такими., що істотно знижують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Так само, при призначенні покарання суд не приймає доводи потерпілого про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного позбавленням волі з його реальним відбуванням, оскільки така позиція потерпілого щодо призначення обвинуваченому виду та розміру покарання не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Крім того, суд не вбачає правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки застосування такої форми відбування покарання з іспитовим строком прямо заборонено вказаною нормою кримінального закону, враховуючи, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується долученими прокурором до матеріалів провадження документами та ніким не оспорюється.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати - в порядку ст. 124 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувались.

Підстав для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись положеннями статей 100, 124, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- електричний скутер (постанова від 25.02.2025), який було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 (зберігальна розписка), - після набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_5 за належністю;

- транспортний засіб марки «HYUNDAI» моделі «SONATA» (д.н.з. НОМЕР_1 ) (постанова від 25.02.2025), який відповідно до постанови від 25.02.2025 зберігається на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів (вул. Пухівська, 3, м. Київ) - після набрання вироком законної сили повернути власнику/володільцю за належністю;

- відеофійл «ДТП просп. В.Івасюка 24.02.2025» із відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди, що знаходиться на micro-SD карті (постанова від 07.03.2025), - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; Код отримувача ; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Номер рахунку (IBAN): UA0026006; Код класифікації доходів бюджету: 24060300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження):

- висновок експерта від 10.03.2025 №СЕ-19/111-25/12634-ІТ: 3 979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 50 коп;

- висновок експерта від 28.07.2025 №СЕ-19/111-25/45563-ІТ: 3 119 (три тисячі сто дев`ятнадцять) грн 90 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1