ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозівок Черкаського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого,, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08.08.2025 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 24.09.2025, приблизно о 15:30 год., він перебував у власних справах на вулиці Андрія Мельника, м. Київ.У подальшому, перебуваючи поблизу житлового будинку №11, на землі, біля паркану, він помітив один пластиковий контейнер (полімерна ємність) в середині якого містилася кристалічна речовина світло-бежевого кольору, яка, відповідно до висновку експерта від 25.09.2025 №СЕ25-528/8-575/8, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), (таблиця I список №2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою КМУ від 06.05.2000 №770), загальною масою PVP - 0,548 г.

Враховуючи, що він інколи вживає наркотичні засоби та психотропні речовини і усвідомлюючи, що в середині вказаного пластикового контейнеру може міститися особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено, а її придбання та зберігання є незаконним, поклав її до лівої кишені штанів, в які був одягнений, тим самим незаконно придбав психотропну речовину для власного вживання без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_4 , зберігаючи при собі вищевказаний пластиковий контейнер з кристалічною речовиною світло-бежевого кольору, направився пішки у власних справах в сторону вулиці Деснянської, чим здійснив незаконне зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Цього ж дня, а саме 24.09.2025, приблизно о 16:20 годині, коли він проходив повз будинок №19 по вул. Деснянській у м. Києві, його зупинено працівником поліції, якому він повідомив, що має при собі, у лівій кишені штанів, в які був одягнений, один пластиковий контейнер з психотропною речовиною, який у подальшому, в період часу з 18:45 год. до 18:56 год. у нього вилучено під час затримання та проведення особистого обшуку на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України.

Відповідно до таблиці 2 наказу МОЗ України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» невеликі розміри особливо небезпечної психотропної речовини обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) становлять до 0,15 г, великі розміри - від 1,5 до 15,0 г.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю розкаявся.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст.349КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжуючі покарання. ОСОБА_4 раніше судимий, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до категорії не тяжкого злочину. Також суд враховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, поведінку до та після вчинення злочину, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність тяжких наслідків від злочину.

Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який не працює, в період воєнного стану не займався жодною суспільно-корисною працею, не одружений, посередньо характеризується, на обліках у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд, відповідно до статті 66 КК України, відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якого покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягненні справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має буду законним, пропорційним(не становити надмірного тягаря для особи)(справи Балканов проти росії від 09.06.2005р., Ісмалова проти росії від 29.11.2007 року).

Виходячи з викладеного, враховуючи, що вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 діяння є не тяжким злочином, суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2ст.309 КК України.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбаченим законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив вищевказаний злочин, будучи судимим 08.08.2025 Шевченківським районним судом м. Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч.1ст.71КК України остаточне покарання має бути більшим від покарання,призначеного за новий злочин,а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, як відзначив у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі №686/3226/20 Верховний Суд, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений 08.08.2025 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік..

Кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 скоїв 24.09.2025, тобто в період відбування покарання.

Таким чином,з урахуванням того, що ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення до відбуття покарання за попереднім вироком, остаточне покарання йому слід призначити з урахуванням вимог ст. ст. 71, 72 КК України у виді пробаційного нагляду та штрафу, який необхідно виконувати самостійно.

Підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за правилами ст. 69 КК України, - відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні суд відсутні.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 381-382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України і признати покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва суду від 08 серпня 2025 року за ч.1 ст. 309 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду і, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 року пробаційного нагляду та штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, яке, згідно з ч. 3 ст. 72 КК України, - виконувати самостійно.

Речові докази: психотропну речовину обіг якої заборонено PVP- масою 0,548 г., яку передано до камери схову речових доказів Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ25-578/8 -579/8 від 26.09.2025 - 4 011 (чотири тисячі одинадцять) гривень 00 копій.

Стягнути з ОСОБА_4 , за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ25-574/8 -575/8 від 26509.2025 - 2228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1