ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №624/973/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2369/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

-захисника ОСОБА_6 ,

-прокурор а ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , 2004 року народження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 січня 2025 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу змінити, обрати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час за адресою: АДРЕСА_1 , в разі залишення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - визначити розмір застави.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що наразі значно зменшились передбачені ч. 1 ст.177 КПК України ризики:

-переховування від суду, оскільки обвинувачений немає наміру переховуватись, а також самостійно з`явився за викликом слідчого, має постійне місце проживання та міцні соціальні зав`язки матір та малолітню сестру на його утриманні;

-знищення, ховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, нівельований взагалі, оскільки стороною обвинувачення вже виконані всі, необхідні для завершення досудового слідства, слідчі та процесуальні дії, зібрані речові докази;

-незаконного впливу на свідків, оскільки останні вже допитані, стадія досудового слідства вже завершена, а обвинувальний акт передано до суду;

-перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у обвинуваченого немає ні наміру, ні можливості для цього;

-вчиняти інше кримінальне правопорушення обвинувачений не збирається.

Зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, можливість офіційного працевлаштування, процесуально поведінка є зразковою, а його батько загинув при захисті Батьківщини.

Наголошує, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, потребує негайного оперативного втручання у зв`язку з прогресуючим захворюванням.

Вказує, що ОСОБА_8 висловлює намір добровільно мобілізуватись до лав ЗСУ шляхом укладення відповідного контракту.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачений, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надав.

Тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ф цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у и цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за яке останньому може бути призначено покарання до 5 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого під час воєнного стану.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій, під час воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання в апеляційній скарзі захисника на зменшення ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду, об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Додатково наявність ризику переховування від суду, підтверджується тим, що обвинувачений не має постійного місця роботи, не навчається, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, не має дітей та інших осіб на утриманні.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, а отже не має законних джерел доходу, заощаджень для самостійного забезпечення своїх потреб, ніде не навчається.

Крім того, підозрюваний неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, зокрема:

- 21.03.2023 ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, яке було закрите ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 25.10.2023 у справі № 624/619/23 у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення;

- 02.12.2023 вчинив умисну крадіжку в умовах повторності (ч. 4 ст. 185 КК України), за яку вироком Кегичівського районного суду від 04.03.2024 у справі № 624/16/24 засуджений до 5 років позбавлення волі, однак звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки;

- 18.10.2024 до суду направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні умисного невиконання вироку суду (ч. 1 ст. 382 КК України.

Також ОСОБА_8 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст.ст.122-2, 126, 130 КУпАП, а також вчинив дане кримінальне правопорушення у період іспитового строку за попереднім вироком, - все це, на думку колегії суддів, свідчить про антисоціальну поведінку ОСОБА_8 , що має системний характер, та про схильність підозрюваного до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Слід відзначити, що в ухвалі суду першої інстанції не зазначено про наявність ризику знищення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також про наявність ризику іншим чином прешкоджати кримінальному провадженню, а тому посилання захисника в цій частині є безпідставними.

Таким чином, з урахуванням особи підозрюваного та його поведінки упродовж останніх років, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Доводи захисника про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який потребує негайного оперативного втручання, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відомостей про неможливість надання останньому належного лікування в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не надано.

Щодо посилань захисника в апеляційній скарзі проте, що ОСОБА_8 висловлює намір добровільно мобілізуватись до лав ЗСУ шляхом укладення відповідного контракту, то таких даних у матеріалах справи не міститься.

Відповідно до ч.4 ст. 616 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано інший запобіжний захід, ніж запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування відповідного запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом на під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Прокурор у порядку, передбаченому ч.1 ст. 616 КПК України, не звертався до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з відповідним клопотанням.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 05 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: