КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

представника: ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000006 від 30 квітня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною відчуження та розпоряджання, яке вилучено 27 червня 2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_9 , а саме:

- мобільний телефон марки Hasselblad;

- транспортний засіб BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт автомобіля BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 .

Уважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що накладення арешту на транспортний засіб фактично позбавило її права за рахунок заставного майна забезпечити виконання кредитних зобов`язань.

Вказує, що 28 червня 2024 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було укладено договір позики №К280624-1, згідно якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 20 150 доларів США та зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення договору, тобто до 28 грудня 2024 року.

02 червня 2025 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було укладено додаткову угоду до договору позики, згідно якою строк повернення позики визначено не пізніше ніж до 28 листопада 2025 року.

02 червня 2025 року ОСОБА_10 власноруч написала розписку про отримання коштів у сумі 21 800 доларів США.

За період з 02 червня 2025 року по 14 липня 2025 року позичальником було сплачено 0,00 грн 00 копійок.

Зауважує, що 28 червня 2024 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 також було укладено договір застави транспортного засобу, згідно якого предметом застави виступає автомобіль BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 .

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 присутня не була, а дізналася про неї лише 21 липня 2025 року.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертався.

З урахуванням положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України, колегія суддів уважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна розглянуто у відсутностіОСОБА_7 .

Згідно матеріалів судової справи докази направлення копії ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року ОСОБА_7 відсутні.

Як зазначає скаржник, при винесенні оскаржуваної ухвали ОСОБА_7 присутня не була, а дізналася про неї лише 21 липня 2025 року.

З апеляційною скаргою ОСОБА_7 звернувся 25 липня 2025 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як убачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у м. Києві за процесуального керівництва Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000006 від 30 квітня 2024 року за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 199 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 17 травня 2025 року, у громадянина ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на виготовлення, зберігання з метою збуту, а також збут підробленої іноземної валюти - банкнот номіналом 100 доларів США, який він реалізував наступним чином.

Як зазначено у клопотанні, розуміючи, що самостійно досягти поставленої злочинної мети неможливо, у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених обставин ОСОБА_9 залучив до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Залучення зазначених осіб було обумовлено їхнім соціальним становищем, особистими обставинами життя, а також прагненням до отримання додаткової незаконної матеріальної вигоди. Останні надали ОСОБА_9 свою добровільну згоду на спільне вчинення вищевказаного злочину.

Після досягнення домовленостей про спільну протиправну діяльність, ОСОБА_9 , діючи як координатор та співвиконавець, розробив загальний план злочину, чітко розподілив ролі та обов`язки між співучасниками, дії яких підпорядковані досягненню єдиної злочинної мети - виготовленню, зберіганню з метою збуту та збут підробленої іноземної валюти.

Досудовим розслідуванням установлено, що розроблений злочинний план поділявся на декілька послідовних етапів, реалізація кожного з яких створювала умови для впровадження наступного, що в сукупності забезпечувало досягнення кінцевої злочинної мети. Суть плану полягала у ретельній підготовці до вчинення кримінального правопорушення, зокрема: у підборі та оренді житлового приміщення, розташованого в місцевості з мінімальним рівнем транспортного руху та людської присутності; залучення транспортних засобів для пересування та перевезення необхідних матеріалів; придбанні через інтернет-магазини та торговельні мережі необхідного обладнання - принтерів, картриджів, барвників, плівки, ультрафіолетових ламп, спеціального паперу тощо. Під час реалізації зазначених дій учасники групи дотримувалися заходів конспірації: здійснювали готівкові розрахунки, змінювали транспортні засоби та телефонні номери, використовували банківські реквізити третіх осіб для придбання товарів - з метою забезпечення анонімності та унеможливлення ідентифікації, а також подальшого виготовлення підробленої іноземної валюти.

З метою реалізації попередньо узгодженого між усіма учасниками групи злочинного плану, за невстановлених у ході досудового розслідування обставин, ОСОБА_9 , застосовуючи методи конспірації, через підставних осіб наприкінці травня - на початку червня 2025 року організував оренду житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :34:031:0002, з метою використання цього приміщення для вчинення злочину. Починаючи з початку червня 2025 року, ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_12 здійснювали закупівлю обладнання та відповідних комплектуючих до нього через інтернет-магазини та торговельні мережі, з метою втілення умислу, спрямованого на виготовлення, зберігання з метою збуту - банкнот іноземної валюти номіналом 100 доларів США.

Починаючи з початку червня 2025 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , перебуваючи в попередньо орендованому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :34:031:0002, здійснювали налаштування придбаного обладнання та комплектуючих до нього, з метою подальшого виготовлення підробленої іноземної валюти. У цьому ж приміщенні вони, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, розпочали пробний друк банкнот іноземної валюти номіналом 100 доларів США.

Зокрема, як установлено слідством, 09 червня 2025 року, о 13:04 год. у вказаному будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , перебуваючи на кухні першого поверху орендованого будинку, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою, здійснювали сушіння прозорої плівки з відтисками банкнот іноземної валюти номіналом 100 доларів США за допомогою побутового приладу - фена (прилад для сушіння волосся).

09 червня 2025 року о 13:08 год. перебуваючи на кухні першого поверху зазначеного будинку ОСОБА_9 здійснював детальний огляд прозорої плівки з відтиском банкноти номіналом 100 доларів США.

10 червня 2025 року о 13:01 год. у вказаному будинку, перебуваючи в коридорі першого поверху, ОСОБА_9 знову здійснював візуальний огляд прозорої плівки з чіткими відтисками купюри номіналом 100 доларів США.

16 червня 2025 року о 13:25 год., за тією ж адресою, ОСОБА_9 залучив до реалізації злочинного плану ОСОБА_11 , який, відповідно до раніше узгодженого розподілу ролей, приступив до виконання функцій, спрямованих на досягнення спільної мети - підроблення іноземної валюти.

Як установлено у ході досудового розслідування, у подальшому, з метою досягнення умислу, який був спрямований на виготовлення, зберігання з метою збуту іноземної валюти, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , згідно з єдиним злочинним планом та відповідно до розподілених між ними функцій, кожен, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, виконував конкретно визначені дії, спрямовані на налагодження обладнання та виготовлення підробленої іноземної валюти - банкнот номіналом 100 доларів США.

Загалом, упродовж травня - 27 червня 2025 року ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , перебуваючи в попередньо орендованому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :34:031:0002, діючи згідно з єдиним злочинним планом та відповідно до розподілених між ними функцій, кожен, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення налагодили виготовлення з метою збуту підробленої іноземної валюти у виді банкнот номіналом по 100 доларів США.

27 червня 2025 року о 18:53 год ОСОБА_9 затримано в порядку пункту 2 частини першої статті 208 КК України.

27 червня 2025 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Енергодар Запорізької області, громадянину України, одруженому, батьку трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючому, за адресою: АДРЕСА_3 , освіта вища, безробітному, раніше не судимому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 199 КК України, а саме - у виготовленні з метою збуту підробленої іноземної валюти, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_9 у своїй злочинній діяльності використовував транспортний засіб BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 .

27 червня 2025 року детективом ТУ БЕБ у м. Києві проведено обшук транспортного засобу BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , під час обшуку транспортного засобу було виявлено та вилучено мобільний телефон Hasselblad та зазначений транспортний засіб.

Згідно реєстраційної картки транспортний засіб BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

28 червня 2025 року постановою детектива вказаний транспортний засіб та мобільний телефон визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

29 червня 2025 року за допомогою засобів поштового зв`язку прокурор у кримінальному провадженні - начальник першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучено 27 червня 2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон марки Hasselblad; транспортний засіб BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року клопотання прокурора у кримінальному провадженні - начальника першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною відчуження та розпоряджання, яке вилучено 27 червня 2025 року під час проведення обшуку транспортного засобу BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_9 , а саме:

- мобільний телефон марки Hasselblad;

- транспортний засіб BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена апелянтом лише в частині накладення арешту на транспортний засіб BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), тому колегія суддів, відповідно до частини першої статті 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги та лише щодо арешту вказаного майна.

Ухвала слідчого судді в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини шостої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно вимог статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач, де повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт натранспортний засіб BMW M550XI, 2017 року випуску, синього кольору, VIN: НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), з тих підстав, що вказане майно має відношення до кримінального провадження і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, а також з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Аргументи скаржника, що накладення арешту на транспортний засіб фактично позбавило її права за рахунок заставного майна забезпечити виконання кредитних зобов`язань, оскільки вказаний автомобіль є предметом застави за договором застави від 28 червня 2024 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Окрім цього, такий запобіжний захід як арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження та матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

При цьому, встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб має відношення до кримінального провадження і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано, а тому відповідні доводи апелянта не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в частині, що оскаржується, необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4