1Справа № 335/6512/25 1-кп/335/770/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 за адресою: вул. Перемоги, буд. 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000436 від 08.04.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове, Донецької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працевлаштованого на посаді начальника служби ТОВ «Нова Пошта», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

04.03.2025 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи біля входу до кафе «Білий Налив», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 212, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час конфліктної ситуації між двома компаніями чоловіків, яка переросла в бійку, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в область правої частини обличчя неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У результаті удару потерпілий впав горілиць на бруківку, вдарився потилицею та втратив свідомість, чим, згідно з висновком експерта № 712п від 22.04.2025, йому були спричинені наступні тілесні ушкодження:

- Черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, вдавленого перелому обох стінок лобної пазухи, перелому верхньої та медіальної стінок правої орбіти, лінійного перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа з утворенням геморагічних вогнищ забою лобних долей з розвитком пневмоцефалії і гемосинусу фронтальної пазухи (за даними представленої медичної документації, протоколу МСКТ дослідження голови з КНП «ЗОКДЛ» ЗОР від 05.03.2025р., оперативного втручання - видалення вдавленого перелому передньої стінки лобної пазухи. Пластика дефекту титановою пластиною від 11.03.2025р.) у неповнолітнього ОСОБА_7 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя (п. 2.1.1 а, п. 2.1.3 б «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»).

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, фактичні обставини справи, що викладені у обвинувальному акті, не оспорював та зазначив, що 04.03.2025 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, він перебував біля входу до кафе «Білий Налив», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 212, де в ході конфліктної ситуації між двома компаніями чоловіків, яка переросла в бійку, він наніс один удар кулаком правої руки в область правої частини обличчя потерпілого ОСОБА_7 . У результаті удару потерпілий впав на бруківку. У вчиненому ОСОБА_5 щиро розкаявся.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що потерпілий ОСОБА_7 є її сином. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував їм шкоду завдану кримінальним правопорушенням, зокрема витрати на лікування та реабілітацію її сина, тому вона та її син будь-яких претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають. Просила призначити обвинуваченому не суворе покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорювали всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, законного представника неповнолітнього потерпілого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку. При цьому, судом було роз`яснено учасникам процесу про позбавлення їх права на оскарження даних обставин в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому діяння та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину.

Суд також враховує особу ОСОБА_5 , який є особою молодого віку, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, одружений, неповнолітніх дітей на його утриманні немає, але відповідно до медичних даних його дружина є вагітною, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно. Отже за встановлених обставин, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки.

Також судом враховується відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого, оскільки обвинуваченим повністю відшкодована завдана потерпілому кримінальним правопорушенням шкода, зокрема витрати на лікування та реабілітацію потерпілого, що підтвердила у судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого, думка прокурора і законного представника неповнолітнього потерпілого щодо призначення покарання, які просили звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, та думка захисника щодо виду та строку покарання.

В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає визнання провини у повному обсязі, обвинувачений щиро розкаявся у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання не повинно мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому, призначене покарання не повинно мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , тяжкості вчиненого злочину, характеру діянь, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують обвинуваченого, думки прокурора, законного представника неповнолітнього потерпілого та захисника щодо виду та строку покарання, суд доходить висновку, про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, на строк, у межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 1 ст.121 КК України, та вважає, що забезпечити виправлення ОСОБА_5 можливо без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується розкаяння обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд, враховує його поведінку як під час проведення досудового слідства, так і під час судового слухання справи, - переконав суд у своєму щирому розкаянні, причому, - щире каяття, як одна із обставин, яка пом`якшує кримінальну відповідальність, - була врахована при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки та відшкодував потерпілому витрати на лікування та реабілітацію.

Суд вважає, що, враховуючи поведінку обвинуваченого під час слухання кримінального провадження, яка слугує як доказ того, що обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, що, дає змогу суду застосувати при призначенні покарання у відношенні обвинуваченого положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Що стосується положень ст. 76 КК України, то суд в даному випадку, застосовуючи положення даної статті матеріального права, вважає за необхідне покласти на ОСОБА_5 обов`язки, які передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76, та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

На думку суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду».

Судові витрати та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 05.06.2025 року було застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягав в забороні підозрюваному залишати житло у певний період доби, строком до 30.07.2025 року. Під час судового розгляду запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні - не обирався та не продовжувався.

Отже за встановлених обставин, відсутні передбачені ч. 7 ст. 72 КК України підстави для зарахування судом у строк покарання періоду перебування обвинуваченого під домашнім арештом.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1-го (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, та/або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1