Справа № 991/3980/25
Провадження 1-кп/991/60/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 жовтня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні залу суду в місті Києві клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 01.02.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Козятин Вінницької області, є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 209 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Нова Каховка Херсонської області, є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 (на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24.07.2024 у справі № 991/6046/24 здійснювалося спеціальне досудове розслідування),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України,

У С Т А Н О В И В :

На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває вказане кримінальне провадження, для розгляду якого протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025 було визначено колегію суддів Вищого антикорупційного суду у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Підготовче судове засідання було призначене на 19.08.2025 о 08 год 30 хв, яке неодноразово відкладалось, а у судовому засіданні оголошувалася перерва. Чергове підготовче судове засідання призначено на 16.10.2025 о 16 год 00 хв.

18.08.2025 адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору (т. 8 а.с. 228-234), мотивуючи його тим, що він підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Всупереч вимогам вказаної статті в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні протиправно викладено: відомості про рух кримінального провадження (виділення та об`єднання матеріалів досудового розслідування); продовження строків досудового розслідування; відомості щодо фактів звернення або відсутності звернень до органу досудового розслідування або прокурора сторонніх фізичних та юридичних осіб із заявами про визнання потерпілими; момент завершення досудового розслідування.

Захисник ствердив, що викладення таких деталей кримінального провадження на стадії завершення досудового розслідування та на початку підготовчого провадження судом є недопустимим та таким, що суперечить чинному КПК України, оскільки згідно з положеннями ст. 314, 315 КПК України на стадії підготовчого судового засідання не допускається оцінка фактичних обставин справи чи доказів сторони обвинувачення, а також бути обізнаними про рух кримінального провадження. Зазначені стороною обвинувачення обставини в обвинувальному акті підлягають дослідженню судом виключно під час судового розгляду шляхом дослідження процесуальних документів та відповідних доказів.

Також, у порушення імперативних вимог п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України слідчий та прокурор зазначають в обвинувальному акті відомості про займану посаду прокурора, які протирічать одне одному, а саме на сторінках 1 та 199 вказаного обвинувального акта зазначено, що відповідне процесуальне рішення про завершення досудового розслідування та висунення обвинувачення підозрюваним (обвинувальний акт) затверджено прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) ОСОБА_5 . Проте, на сторінках 5 та 6 вказаного обвинувального акта зазначено, що з 01.02.2023 по теперішній час нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва здійснювався прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ОСОБА_5 , при цьому у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо зміни прокурором місця роботи або змінення назви посади та/або структурного підрозділу у системі САП.

Окрім цього, у порушення імперативних вимог п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України на сторінках 2-4 обвинувального акта у даному кримінальному провадженню вказано про групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування у наступні проміжки часу: з 26.07.2017 до 08.02.2018; з 08.02.2018 до 05.03.2019; з 05.03.2019 до 05.06.2019; з 05.06.2019 до 07.12.2020; з 07.12.2020 до 26.05.2021; з 26.05.2021 до 14.10.2022; з 14.10.2022 до 01.02.2023; з 01.02.2023 до 04.09.2023; з 04.09.2023 до завершення досудового розслідування, а на сторінках 46 обвинувального акта вказано про групи прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво у наступні проміжки часу: з 03.11.2017 до 23.01.2018; з 23.01.2018 до 02.10.2019; з 02.10.2019 до 12.08.2022; з 12.08.2022 до 01.02.2023; з 01.02.2023 по теперішній час.

Стороні захисту є незрозумілим, чому самий перший склад групи слідчих у кримінальному провадженню визначено керівником органу досудового розслідування 26.07.2017, а перший склад групи прокурорів визначено керівником органу прокуратури лише 03.11.2017, тоді як вказано на сторінці 1 обвинувального акту, що відомості про кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 0000052 - 01.02.2023. Тобто, слідчим та прокурором не зазначено відомості щодо повного складу групи слідчих та прокурорів, які брали участь під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000052 на стороні обвинувачення. В обвинувальному акті вказано ті склади груп слідчих та прокурорів, які не приймали участі у даному кримінальному провадженні, так як воно було зареєстроване в ЄРДР через шість років після призначення першої групи слідчих та прокурорів. Окрім цього, просив звернути увагу, що проміжок часу між призначенням першої у кримінальному провадженні групи слідчих та першої групи прокурорів становить майже чотири місяці.

Також адвокат ОСОБА_7 вказав, що в обвинувальному акті у порушення імперативних вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відсутній такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення, оскільки обвинувальний акт фактично дублює повідомлення про підозру та виклад фактичних обставин, зазначених у самому обвинувальному акті, що в свою чергу є неприпустимим, та містить ознаки формалізму при формулюванні обвинувачення особі, яка має право на дотримання стороною обвинувачення належної правової процедури як елемента забезпечення права на захист.

Формулювання обвинувачення повинно складатися із обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації діяння особи унеможливлює якісне та повноцінне здійснення захисту від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист, а як наслідок - є беззаперечною підставою для скасування подальшого вироку суду, тому усунення недоліків обвинувального акта може запобігти подальшим переглядам судових рішень та їх скасуванню за тими підставами, які могли бути усунуті ще на стадії підготовчого провадження.

Сторона захисту з посиланням на п. 1 ст. 6 Конвенції пор захист прав та основоположних свобод та ч. 4 ст. 110, ч. 1 ст. 337 КПК України ствердила, що розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Окрім цього, у порушення імперативних вимог п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, на сторінці 118 відповідного обвинувального акта прокурором не зазначені обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , передбачені ч. 1 ст. 66 КК України, тоді, коли потенційно такі обставини зазначені на ст. 8 обвинувального акту.

Також всупереч п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у розділі ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення», не зазначено реквізити, які зазначені у розділі ІІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування», а саме строк застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які вказані у розділі ІІ Реєстру, дозвіл на застосування яких надавався слідчими суддями під час досудового розслідування (сторінки 108-157 Реєстру матеріалів досудового розслідування). У назві статті 291 КПК України вказано: «Обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування», у зв`язку з чим, і так склалася відповідна судова практика, недоліки, які є в реєстрі матеріалів досудового розслідування, також повинні враховуватись судами при вирішенні питання про повернення обвинувального акта.

Захисник, посилаючись на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» та правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 (справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17) зазначив, що у разі невідповідності обвинувального акту вимогам закону, а саме за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду, суд зобов`язаний його повернути прокурору.

Отже, оскільки обвинувальний акт складений із порушенням чинного кримінального процесуального законодавства України, та є таким, що унеможливлює його об`єктивний, повний та всебічний розгляд, відсутня можливість забезпечити в повній мірі принципи верховенства права, справедливого судового розгляду, належного захисту обвинуваченого ОСОБА_6 , сторона захисту вбачає підстави для його повернення прокурору із подальшим усуненням виявлених недоліків.

Також, 15.10.2025 адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з додатком (т. 9 а.с. 74-83), аргументуючи його тим, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України в частині неповного викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 209 КК України.

Відповідно до доктрини кримінального права складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням (складається з об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, кожен з яких складається з певних ознак). Відсутність хоча б одного з цих елементів буде свідчити про відсутність у діях (бездіяльності) особи складу кримінального правопорушення.

Водночас, зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні вбачається, що серед викладених у ньому фактичних обставин взагалі не міститься таких, з яких можливо було б встановити наявність у діях ОСОБА_12 об`єктивної сторони:

1) пособництва в одержанні неправомірної вигоди шляхом сприяння та надання засобів в частині взаємозв`язку фактичних обставин перерахування коштів неправомірної вигоди на банківські рахунки компанії Lamagan Ventures Limited та отримання ОСОБА_13 можливості розпоряджатися неправомірною вигодою на власний розсуд.

Відповідно до змісту обвинувального акту станом на момент перерахування коштів на рахунки компанії Lamagan Ventures Limited предмет неправомірної вигоди вже був набутий на банківські рахунки компаній «Ktonel Holdings Limited» та «Sanda Commerce LIp» та перебував під фактичним контролем ОСОБА_13 , а тому містив в собі завершений склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України. Подальше повторне перерахування неправомірної вигоди після її одержання (набуття фактичного контролю та можливості розпорядження) не є фактичними обставинами кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368 КК України.

2) пособництва в одержанні неправомірної вигоди у формі приховування слідів кримінального правопорушення шляхом зберігання коштів, здобутих злочинним шляхом, оскільки воно не може бути вчинено одночасно (бути Ідеальною сукупністю злочинів) разом із набуттям, володінням коштами, здобутими злочинним шляхом (як легалізацією).

Відповідно до обвинувального акту діяння у вигляді перерахування коштів з рахунків компаній Lazer Plus Limited, Shellrock Sales Inc, Ipson Holdings Limited на рахунки компанії Lamagan Ventures Limited та їх зберігання на цих рахунках одночасно кваліфіковано як: 1) ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України - пособництво в одержанні неправомірної вигоди у формі приховування слідів кримінального правопорушення шляхом зберігання коштів, здобутих злочинним шляхом; 2) ч. 3 ст. 209 КК України - легалізація коштів, одержаних злочинним шляхом.

Захисник вважає, що у цьому випадку має місце конкуренція кримінально-правових норм при якій легалізація виступає спеціальною нормою по відношенню до пособництва в одержанні неправомірної вигоди, оскільки регулює окремий вид злочину.

3) легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015 в частині обставин щодо наявності встановленого факту одержання коштів внаслідок вчинення предикатного діяння (вироку чи постанови, ухвали про звільнення від кримінальної відповідальності).

Захисник ОСОБА_9 з посиланням на п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 15.04.2005 № 5 та судову практику Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (ухвала від 10.04.2024 у справі №991/2476/24), ствердив, що притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 209 КК України в редакції Закону № 770-VIII від 10.11.2015 можливе за двох умов: (1) за умови, що факт одержання нею коштів або іншого майна внаслідок вчинення предикатного діяння встановлено судом у відповідних процесуальних документах; (2) в разі, коли особа одночасно притягується до кримінальної відповідальності за предикатний злочин та за легалізацію коштів, одержаних унаслідок його вчинення, тобто за сукупністю цих злочинів.

На переконання сторони захисту, обвинувальний акт не містить фактичних обставин щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України так само як і посилання на вирок, яким встановлено таке предикатне діяння, відсутні фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України.

З огляду на наведені обставини та вимоги закону, адвокат ОСОБА_9 вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим повинен бути повернутий прокурору.

Також захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 16.10.2025 у підготовчому судовому засіданні подав письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, посилаючись на те, що він не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного, а отже і не набув статусу обвинуваченого. Так, за матеріалами обвинувачення повідомлення про підозру ОСОБА_10 складено 19.06.2024. Сторона обвинувачення вважає, що для набуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного достатньо було вручення (направлення поштою) примірників підозри представникам ЖЕКу за місцем проживання та реєстрації, направлення за цими адресами примірників підозри поштою, у тому числі, на відомі електронні адреси та у додатку WhatsApp та Viber на номер мобільного зв`язку дружини ОСОБА_14 - ОСОБА_15 , хоча на переконання сторони захисту, використання стороною обвинувачення додатків (месенджерів) WhatsApp та Viber, як засобів для повідомлення не відповідає вимогам, визначеним у ст. 135, 136, 278 КПК України. При цьому стороні обвинувачення було достовірно відомо, що ОСОБА_10 виїхав з України ще 24.02.2022 і в Україну з того часу не повертався. Так само сторона обвинувачення була обізнана про адресу проживання ОСОБА_10 у Словаччині та Сполучених Штатах Америки. Зокрема, на запит детектив НАБУ Міністерством закордонних справ України останнього повідомлено, що за даними відомчої інформаційної системи МЗС України та за обліками Посольства України в Словацькій Республіці, ОСОБА_10 перебував на консульському обліку у цій країні з 11.11.2022 по 11.11.2023 за адресою: Dolna 6601/1 92901 ОСОБА_16 . Окрім цього, фактом, який підтверджує поінформованість сторони обвинувачення про адресу проживання ОСОБА_10 у США є запит за підписами детектива Вітковського та прокурора ОСОБА_17 від 30.10.2023 про міжнародну правову допомогу щодо виконання процесуальних дій на території США, а саме отримання інформації щодо обставин відвідування та перебування ОСОБА_10 на території Сполучених Штатів Америки, проведення обшуку за місцем його проживання та його допиту в якості свідка. Зокрема, у вказаному запиті стороною обвинувачення чітко зазначено адресу проживання ОСОБА_18 , а саме: АДРЕСА_4 . 19.09.2024 в порядку реалізації запиту про міжнародну правову допомогу компетентним органом США було складено Звіт про розслідування (Форма FD-302), яким задокументовано проведення допиту ОСОБА_10 .

Разом з цим, з процесуального документу, складеного співробітником ФБР 17.09.2024: ОСОБА_19 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_5), був допитаний у кімнаті для переговорів (4-й поверх) в Офісі прокурора США за адресою: Northeast 4th Street 99, м. Маямі, Флорида. Адвокат пана ОСОБА_20 , пан ОСОБА_21 , також був присутній під час допиту.

Отже, стороні обвинувачення було достеменно відомо місцезнаходження ОСОБА_10 поза межами України. Однак, детективами НАБУ свідомо направлялись примірники підозри на українські адреси проживання ОСОБА_10 та представникам ЖЕКу, заздалегідь знаючи, що останній їх не отримує, тим самим свідомо проігноруючи приписи ч.7 ст.135 КПК України, у зв`язку з чим допустили їх істотне порушення.

Сторона захисту вважає не належним врученням повідомлення про підозру у додатках WhatsApp та Viber на номер мобільного зв`язку, належний ОСОБА_22 , оскільки станом на час складання повідомлення про підозру шлюбні відносини між нею та підзахисним ОСОБА_10 фактично були припиненими та у подальшому шлюб розірвано у судовому порядку (рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2024 у справі № 757/20038/24).

З огляду на викладене, адвокат ОСОБА_11 ствердив, що оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_10 було здійснено в незаконний спосіб, то він не набув статусу підозрюваного, а й відповідно статусу обвинуваченого у цьому кримінальному проваджені. Отже, оскільки ОСОБА_10 не є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, то зміст обвинувального акту не відповідає приписам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому обвинувальний акт має бути повернутий прокурору.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 підтримав подане ним клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити. Пояснення надав аналогічні змісту свого клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 підтримав подане ним клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити. Пояснення надав аналогічні змісту свого клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Додатково зазначив, що можна щось легалізувати і без одержання. Одержання та легалізація не пов`язані між собою і можуть бути окремим складом легалізації не пов`язаним з тим, що хтось допомагав в одержанні неправомірної вигоди. Прокурор зазначив, що легалізація почалася з активних фінансових операцій, але в обвинувальному акті не так написано. В обвинувальному акті написано прямо, що легалізація полягала у набутті активів…, в момент надходження коштів на рахунок вже здійснена легалізація в три етапи, де перший з них полягає саме в отриманні коштів. Вважає, що прокурор задублював про другий і третій етап легалізації про які захисник не заперечує. Другий етап це проведення інших фінансових операцій, а третій етап ще якийсь недописаний, але перший етап чітко збігається зі ст. 368 КК України, і це важливо.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 підтримав своє клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав, викладених у ньому, та просив його задовольнити. Пояснення надав аналогічні змісту свого клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Також підтримав клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про повернення обвинувального акта прокурору та зазначив, що обвинувальний акт містить певні недоліки, які повинні бути усунуті, а тому просив провернути обвинувальний у цьому кримінальному провадженні прокурору для їх усунення. Додатково зазначив, що обвинувачений ОСОБА_10 стояв на обліку в одній із консульських установ, що знаходиться за межами території України і стороні обвинувачення ще до підозри було відомо про місце проживання ОСОБА_10 у США.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання своїх захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також клопотання захисника ОСОБА_11 про повернення обвинувального акта прокурору та просив про їх задоволення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 підтримав подані захисниками ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_11 клопотання про повернення обвинувального акта прокурору та просив про їх задоволення. Заначив, що зміст повідомлення про підозру і обвинувального акту в частині формулювання обвинувачення виписані таким чином, що є взаємовиключними речами і по суті своїй, оскільки його зміст є незрозумілим яким чином відбувається кваліфікація діяння, які по суті тих подій, що були описані в повідомленні про підозру і в обвинувальному акті якщо проаналізувати їх з точки зору закону, то вони не містять кримінально-карних діянь, у зв`язку з цим сторона захисту позбавлена можливості належним чином захищатися від обвинувачення, яке є не зрозумілим. Тому, він вважає, що це є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для виправлення цих недоліків - формулювання обвинувачення таким чином, як вимагає цього КПК України.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення всіх клопотань захисників про повернення обвинувального акта у зв`язку з їх необґрунтованістю. Наголосив на тому, що зазначення вірних прізвища, ім`я та по батькові слідчого, прокурора свідчить про наявність слідчих та прокурорів, які здійснювали повноваження саме у цьому кримінальному провадженні, а не в інших кримінальних провадженнях. Сторона захисту ототожнює в певній мірі фактичні обставини кримінального провадження з пред`явленим обсягом обвинувачення прокурором в обвинувальному акті та інші обставини. Просив звернути увагу, що буквальне тлумачення п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України дає зрозуміти те, що в обвинувальному акті зазначається вірне прізвище, ім`я та по батькові слідчого, прокурора в однині. Зазначення у розділі IV розширеного списку уповноважених осіб, які здійснювали досудове розслідування та здійснювали нагляд за досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні, фактично дає змогу прослідувати і простежити обставини здобуття доказів, можливості надання оцінки з точки зору їх належності та допустимості. В обвинувальному акті зазначено прізвище, ім`я та по батькові детектива, прокурора, їх посаду, як того вимагає п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України. Зазначення в обвинувальному акті переліку груп слідчих та прокурорів за період з 2017 і по день внесення відомостей про це кримінальне провадження обумовлено тим, що великий обсяг матеріалів (180 томів кримінального провадження) і вони були зібрані до моменту виділення цього кримінального провадження, які будуть використовуватися у цьому кримінальному провадженні. Щодо зазначення першого та четвертого відділу це пов`язано із зміною ним посади, на час затвердження обвинувального акту та на даний час він працює у першому відділі. Посилаючись на практику Верховного суду, викладену у постанові від 03.07.2019 (справа №273/1053/17) вказав, що питання щодо формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин в обвинувальному акті належить до дискреції прокурора, який спираючись на ті докази, які отримані в ході досудового розслідування, встановлені та перевірені, та які обставини були встановлені під час досудового розслідування. Щодо питання кваліфікації дій обвинувачених за ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України зазначив, що це питання належить виключно до встановлення чи не встановлення винуватості особи. Більше того стаття 27 КК України визначає види співучасті і пособництво може вчинятися шляхом обіцяння переховувати сліди вчинення кримінального правопорушення, про що і викладено у обвинувальному акті, де одному із обвинувачених інкриміновано пособництво. Щодо клопотання адвоката ОСОБА_11 про повернення обвинувального акту, в якому підставою для повернення є те, що обвинувачений ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного відповідно і статусу обвинуваченого, то прокурор зазначив, що відносно обвинуваченого ОСОБА_10 здійснювалося спеціальне досудове розслідування за відсутності обвинуваченого (in absentia) у цьому та іншому кримінальному провадженнях. Обвинувачений ОСОБА_10 активно змінює місце свого проживання та пересування країнами Європейського Союзу і не було відомо про його фактичне місце перебування на момент повідомлення про підозру оскільки він був громадянином України і не ставав на облік до жодної консульської установи за межами території України. Саме це було підставою для вчинення дій щодо повідомлення йому підозри у обраний стороною обвинувачення спосіб. Вважає, що ОСОБА_10 набув статусу підозрюваного, а відповідно і статусу обвинуваченого, оскільки обвинувальний акт скеровано до суду, під час досудового розслідування слідчими суддями перевірялось питання про набуття ОСОБА_10 статусу підозрюваного, у тому числі вирішувалось питання in absentia, а також про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності обвинуваченого ОСОБА_10 . На сьогоднішній день ОСОБА_10 знаходиться у Міжнародному розшуку і відносно нього здійснюються відповідні розшукові заходи. Тому вважає, що не зазначення місця проживання в анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_23 - США, є законним, адже КПК зобов`язує у такому випадк (у разі застосування такої особливої процедури) зазначати місце проживання/реєстрації, яке є останнім відомим. З огляду на викладене, вважає, що немає обґрунтованих мотивів щоб повертати обвинувальний акт прокурору, а тому просив відмовити в задоволенні поданих клопотань.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, заслухавши учасників судового провадження, проаналізувавши доводи клопотань про повернення обвинувального акта, дійшов таких висновків.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено право суду у підготовчому судовому засіданні повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Таким чином, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта суд має встановити невідповідність відомостей, що фактично наявні у обвинувальному акті, тим відомостям, які він має містити згідно з вимогами КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором.

Отже, з`ясування під час підготовчого судового засідання відповідності обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону передбачає з`ясування наявності у такому процесуальному рішенні прокурора його обов`язкових реквізитів, перелік яких наведено у ч. 2 ст. 291 КПК України, до яких належать: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 3 ст. 291 КПК України). Також за змістом ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акта прокурору суд має встановити невідповідність саме обвинувального акта вимогам КПК України як процесуального документа, яким пред`являється обвинувачення у кримінальному процесі.

Колегією суддів встановлено, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний детективом та прокурором, який його затвердив, до нього долучено додатки, передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_11 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_10 про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування).

У зв`язку з цим обвинувальний акт відповідає вимогам чинного законодавства, він не містить таких недоліків, які б могли стати підставою для його повернення прокурору. Суд відхиляє доводи захисників, наведені у клопотаннях про повернення обвинувального акта, з таких підстав.

Так, з матеріалів поданих клопотань вбачається, що захисник ОСОБА_11 стверджує, що обвинувальний акт має бути повернутий прокурору з той підстави, що він не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні у зв`язку з врученням повідомлення про підозру у незаконний спосіб, а й відповідно не набув статусу обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Анкетними відомостями є інформація про прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство особи. Такі дані стосовно ОСОБА_10 наявні в обвинувальному акті.

Оскільки обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 01.02.2023, за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, до Вищого антикорупційного суду зі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури надійшов для розгляду 02.05.2025, а отже ОСОБА_10 набув статусу обвинуваченого у вказаному кримінальному провадженні. Разом з цим у додатках до обвинувального акту міститься розписка адвоката ОСОБА_11 , який представляє інтереси обвинуваченого ОСОБА_10 , про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування відповідно до вимог ст. 293, ч. 2 ст. 297-5 КПК України, що підлягають врученню підозрюваному ОСОБА_10 , відносно якого здійснювалося спеціальне досудове розслідування. Відомості, що рішення про здійснення спеціального досудового розслідування (in absentia) відносно ОСОБА_10 було оскаржено, у суду відсутні.

Чинний КПК України не містить будь-яких норм, які можуть прямо свідчити, що порушення порядку повідомлення про підозру, чи інші факти та обставини, якими захисник ОСОБА_11 обґрунтував клопотання має наслідком відсутність анкетних даних обвинуваченого (п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України), з огляду на що, колегія суддів не вбачає підстав для повернення обвинувального акту прокурору. Також на переконання колегії суддів твердження про порушення, які мали місце під час повідомлення особі про підозру, не можуть мати наслідком прийняття рішення про повернення обвинувального акта прокурору.

Також доводи захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки відомості про займану посаду прокурора протирічать одне одному, а саме те, що в обвинувальному акті зазначено, що обвинувальний акт затверджено прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді САП ОСОБА_5 , однак, на сторінках 5 та 6 вказаного обвинувального акта мітиться інформація, що з 01.02.2023 по теперішній час нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва здійснювався прокурором четвертого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ОСОБА_5 , є необґрунтованими, з огляду на те, що вказані зміни відбулися у зв`язку зі зміною посади прокурора. Такі обставивни повідомив прокурор у підготовчому судовому засіданні та вони можуть бути перевірені в ході судового розгляду шляхом дослідження постанов про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні та підстав таких змін.

Разом з цим, захисник ОСОБА_7 у клопотанні вказує на підставу для повернення обвинувального акту те, що він не відповідає вимогам п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України у зв`язку тим, що в обвинувальному акті зазначені групи слідчих та прокурорів, починаючи з 2017 року, хоча відомості про це кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2023, тобто в обвинувальному акті зазначені групи слідчих та прокурорів,які не приймали участі у цьому кримінальному провадженні.

Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт підписаний старшим детективом Національного бюро Першого підрозділу детективів Першого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_24 та прокурором першого відділу управління процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_25 , який його затвердив, що відповідає формальним вимогам п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 291 КПК України.

Зазначені в обвинувальному акті відомості про всі групи слідчих та прокурорів починаючи з 2017 року, пов`язано з тим, що вказані детективи та прокурори збирали докази під час досудового розслідування, які прокурор буде використовувати у цьому кримінальному провадженні, а тому такі доводи захисника не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Доводи клопотання захисника ОСОБА_7 про тотожність формулювання підозри та викладу фактичних обставин/формулювання обвинувачення, а також значення такого для наслідків розгляду провадження може бути перевірені та отримати оцінку виключно в ході судового провадження.

Також, зі місту клопотання захисника ОСОБА_7 вбачається, що підставою для повернення обвинувального акта прокурору він вказав на невідповідність додатку (реєстру матеріалів досудового розслідування) вимогам ст. 109 КПК України. Водночас, безпосередньо до змісту самого обвинувального акта заперечень він не навів.

У цьому контексті суд зауважує, що додатки до обвинувального акта, які визначені у ч. 4 ст. 291 КПК України, зокрема реєстр матеріалів досудового розслідування, лише долучаються до обвинувального акта, тобто не є його частиною чи складовою. Реєстр матеріалів досудового розслідування не може бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання, оскільки КПК України не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для прийняття судом рішення про повернення обвинувального акта прокурора. Такий висновок корелюється із регламентованою у ч. 4 ст. 291 КПК України забороною надавати суду інші документи до початку судового розгляду, з погляду на яку стає очевидним, що у підготовчому судовому засіданні суд не може перевірити шляхом співставлення відображених у реєстрі матеріалів досудового розслідування відомостей з їх фактичними процесуальними джерелами (протоколами, постановами, ухвалами тощо).

Окрім цього, захисник ОСОБА_7 вказує, що в обвинувальному акті в порушення імперативних вимог п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, не зазначені обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , передбачені ч. 1 ст. 66 КК України. На переконання колегії суддів, такі доводи не можуть бути прийняті, з огляду на те, що відомості про такі обставини прокурором зазначені відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України, а те, що вказаних обставин прокурором не встановлено, не є підставою для повернення обвинувального акту.

На переконання суду, наведені у клопотаннях захисників аргументи не є підставами для повернення обвинувального акта прокурору.

Також твердження захисника ОСОБА_9 про те, що обвинувальний акт містить неправильний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, який не відповідає об`єктивним даним, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті прокурор виклав саме ті фактичні обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, які вважає встановленими у ході досудового розслідування. Визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити його виклад.

Обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується в пособництві одержання службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище для себе та третіх осіб, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі за вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду дій з використанням наданого їй службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України, та у вчиненні фінансових операцій та правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчиненні дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів, джерела їх походження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набутті та володінні коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, та обвинуваченому ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні фінансових операцій та правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчиненні дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів, джерела їх походження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості формулювання обвинувачення та правової кваліфікації діяння обвинувачених, будуть предметом дослідження у ході судового розгляду.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 (справа № 273/1053/17, провадження № 51-8914км18).

Враховуючи мету стадії підготовчого провадження, яка полягає у з`ясуванні можливості розгляду й вирішення справи по суті, колегія суддів не уповноважена здійснювати дослідження та оцінку будь-яких доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження. Більше того, кримінальний процесуальний закон містить пряму заборону щодо надання суду інших документів, окрім обвинувального акта та визначених ч. 4 ст. 291 КПК України додатків до нього, до початку судового розгляду. Заявлені доводи захисника вимагають ретельної перевірки матеріалів досудового розслідування, а отже, є передчасними.

Колегія суддів дійшла висновку, що сторона захисту фактично порушує питання неузгодженості викладених в обвинувальному акті фактичних обставин справи, формулювання обвинувачення та правової кваліфікації інкримінованих кримінальнних правопорушень, посилається на відсутність об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, переоцінки їх правової кваліфікації, а також на відсутність достатнього обсягу доказів викладених обставин, тощо, що не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Натомість прокурор ствердив про правильність як фактичних обставин справи, формулювання обвинувачення, так і правової кваліфікації діянь, що він має намір доводити в ході судового розгляду.

Ураховуючи специфіку завдань та цілей підготовчого судового засідання, а також те, що в межах цієї стадії процесу колегія суддів позбавлена можливості досліджувати докази, надавати їм оцінку з точки зору їх допустимості та/або достовірності, законності чи незаконності дій, бездіяльності чи рішень, прийнятих на досудовому розслідуванні, то дотримання належної правової процедури у цьому кримінальному провадженні може бути предметом перевірки й оцінки під час розгляду кримінального провадження по суті з прийняттям судом відповідного процесуального рішення за результатами такого розгляду.

За наслідками ознайомлення з обвинувальним актом суд дійшов переконання, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності містять відомості щодо кожного з елементів складу кримінального правопорушення, а також можливість співставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, тобто у достатній мірі інформують кожного з обвинувачених як про підстави обвинувачення, так і про його характер. Встановлення ж судом відсутності у діяннях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 об`єктивних та/або суб`єктивних ознак кримінального правопорушення можуть стати підставою для винесення виправдувального вироку, а не повернення обвинувального акта прокурору (ч. 1 ст. 373 КПК України).

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає встановлення не формальної невідповідності такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які будуть перешкоджати суду призначити судовий розгляд.

Дослідивши поданий у межах даного кримінального провадження обвинувальний акт, колегія суддів дійшла висновку, що визначені кримінальним процесуальним законом вимоги до обвинувального акта стороною обвинувачення були дотримані у тій мірі, яка не перешкоджає суду призначити судовий розгляд.

Отже, за результатами аналізу змісту та форми дослідженого обвинувального акта, з урахуванням завдань та цілей підготовчого судового засідання, суд не виявив підстав для його повернення, а тому подані захисниками клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 291, 293, 314-315, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а також захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 01.02.2023, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3