ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2691/25 Справа № 183/2113/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року, про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження №0000154 від 04.07.2019 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Родинське, Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, працює на посаді бригадира в ФГ «ЮКАН-2005», зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року, задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та звільнено останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, кримінальне провадження №0000154 від 04.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Мотивуючи оскаржуване рішення судом зазначено, що подія інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення мала місце 23 червня 2019 року, а тому враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відносилося до злочинів невеликої тяжкості, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України на момент судового розгляду та звернення обивинуваченого з клопотанням сплили. За наведеного, враховуючи, що ОСОБА_6 роз`яснено суть пред`явленого обвинувачення, з огляду на позицію самого обвинуваченого, який наполягав на звільненні від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі закінченням строку давності притягнення до відповідальності, суд задовольнив клопотання ОСОБА_6 .

В апеляції:

- потерпілий просить скасувати ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, про кваліфікацію дій обвинуваченого щонайменше за двома складами тяжких кримінальних правопорушень, а також порушення строків затвердження та скерування обвинувального акту до суду.

Вказує про те, що інкриміновані ОСОБА_6 події мали місце 23 червня 2019 року, при цьому обвинувальний акт був складений та скерований до суду лише 05 березня 2025 року, тобто вже з порушеннями строків, а тому вважає, що судом безпідставно не перевірені причини затримки складання обвинувального акту, що порушує права потерпілого на своєчасне, ефективне розслідування.

Крім того, потерпілий зазначає, що категорично не згоден з кваліфікацією дій ОСОБА_6 саме за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки встановлені фактичні обставини, свідчать про наявність в його діях складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, які в свою чергу є тяжкими, що унеможливлює звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності.

Заслухавши потерпілого та його представника, - адвоката ОСОБА_9 , які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав, обвинуваченого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляції та просили оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши оскаржувану ухвалу та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції належним чином дотримано вимоги процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 314 КПК України передбачено, що після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Приписами п. 2 ч. 3 цієї статті, встановлено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частини другої статті 284 цього Кодексу.

З наданих матеріалів слідує, що 30 червня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_6 до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області скеровано заяву про звільнення від кримінальної відповідальності, за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 78).

Відповідно до змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000154 від 04.07.2019 року, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Приймається до уваги також, правова позиція Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду 5 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51 - 5464 кмо 20), в якій зауважено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, а не від покарання, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

При цьому, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального проступку, як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Згідно змісту оскаржуваної ухвали та встановлених судом першої інстанції фактичних обставин слідує, що ОСОБА_6 вчинив інкримінований йому кримінальний проступок за ч. 2 ст. 125 КК України, 23 червня 2019 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що обвинувачений ухилявся від слідства та суду, а також вчинив новий злочину, а тому слід констатувати, що строк давності визначений ст. 49 КК України, у такому разі не переривався.

Таким чином, визначений ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, закінчились 23 червня 2022 року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За наведених обставин, висновки суду першої інстанції, щодо необхідності застосування положень ст. 49 КК України, та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності є законним та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині є безпідставними.

Щодо доводів потерпілого про кваліфікацію дій обвинувачення та наявності в діях ОСОБА_6 складів інших правопорушень, слід зазначити, що згідно положень кримінального процесуального закону судовий розгляд здійснюється в межах пред`явленого обвинувачення, а тому враховуючи, що ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України, суд в межах своїх повноважень, передбачених ст. 314 КПК України, правомірно розглянув клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, з урахуванням закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності, саме за інкримінованою ОСОБА_6 статтею.

Апеляційні доводи щодо порушення строків звернення до суду з обвинувальним актом, з посиланням на те, що інкримінована подія мала місце 23 червня 2019 року, а обвинувальний акт направлено до суду лише 05 березня 2025 року, є неприйнятними, з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції Закону №3509-ІХ від 08.12.2023 року), встановлено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

З наданих матеріалів слідує, що 03 березня 2025 року в рамках кримінального провадження №0000154 від 04.07.2019 року, ОСОБА_6 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, після чого 05 березня 2025 року складено та затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадження, і скеровано останній до місцевого суду в межах строків досудового розслідування, у зв`язку з чим ствердження потерпілого про протилежне не є слушними.

Також, звертається увага, що предмет судової перевірки були доводи потерпілого щодо невідповідності обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000154 від 04.07.2019 року, вимогам ст. 291 КПК України, про що постановлено окрему ухвалу суду, яка не є предметом даного апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржена ухвала суду постановлена з належним дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є достатньо обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим апеляційну скаргу потерпілого, слід залишити без задоволення, а ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року, - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну потерпілого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2025 року, про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження №0000154 від 04.07.20219 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4