Номер провадження: 11-сс/813/2138/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - ОСОБА_7 ,

власника майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 17.10.2025, якою накладено арешт у кримінальному провадженні №0003008 від 31.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 17.10.2025 задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на вилучені речі під час проведення 08.10.2025 слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, санкціонованого обшуку автомобіля Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., сірого кольору (власник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) vin: НОМЕР_2 , а саме:

- грошові кошти у національній валюті - гривні, а саме 40 купюр номіналом по 500 гривень в загальній суму 20 000 гривень з наступними ідентифікаційними номерами: ЗА 5189559, ВY 0261792, ГЛ 5658193, КВ 9794508, КД 1108932, КВ 9794507, АК 5847202, ГЛ 0656778, АМ 6839381, АЖ 4302217, ЛЗ 1495100, ЛЗ 1495099, ЛЗ 1495098, ЛЗ 1495097, ЛЗ 1495096, ЛЗ 1495095, ЛЗ 1495094, КА 9685056, ЗН 5003611, ЄЛ8274252, ЄВ4063955, КВ 9794503, ЕН 9153044, ХВ 1231117, ХЗ 8922014, ВЖ 0139938, ЄД 2196381, ЗБ 1068582, ЄГ 2806607, ЗВ 8599444, ЕВ 0471448, ЛЗ 1495103, ЛЗ 1495102, ЛЗ 1495101, ЛЗ 1495093, ЛЗ 1495092, ЛЗ 1495091, ЛЗ 1495090, ЛЗ 2735075, ЛЗ 2735074, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

- грошові кошти у національній валюті - гривні, а саме 1 купюра номіналом 200 гривень з ідентифікаційним номером ЄЖ 9069838, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

- чорна тека зі службовими документами (протоколи, рапорти, бланкова продукція тощо) у друкованому та рукописному вигляді, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

- два мобільні телефони (у неробочому стані): Samaung SM-А035F/DS ІМЕІ1: НОМЕР_3 ІМЕІ2: НОМЕР_4 та Redmi ІМЕІ1: НОМЕР_5 ІМЕІ1: НОМЕР_6 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

- автомобіль Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., сірого кольору (власник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) vin: НОМЕР_2 , який поміщено на спецмайданчик № 6 ГУНП в Одеській області, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що майно зазначене в ухвалі вилучене під час проведення 08.10.2025 слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, санкціонованого обшуку автомобіля Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., сірого кольору (власник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) vin: НОМЕР_2 , та сам автомобіль, може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вказане майно визнано речовими доказами по справі. Крім того, існує велика імовірність приховування, пошкодження, псування вказаних речових доказів з боку підозрюваного та власника у розпорядженні яких воно буде перебувати у разі відмови у задоволенні клопотання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що слідчий суддя не вийшов з нарадчої кімнати та не було проголошено резолютивну частину ухвали; секретарем не повідомлено про фіксацію судового засідання; слідчим суддею не роз`яснено учасникам справи право відводу.

Зазначає, що ОСОБА_8 є дружиною підозрюваного ОСОБА_10 , але вона жодним чином не причетна до кримінального правопорушення, автомобіль, перебуває у її праві власності.

Автомобіль був вилучений на підставі протоколу обшуку від 08.10.2025, а не на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук.

Виходячи зі змісту матеріалів, які додані до клопотання не можливо встановити, що автомобіль є засобом вчинення кримінального правопорушення.

Просить ухвалу слідчого судді частково скасувати, та ухвалити нову, якою автомобіль Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., сірого кольору vin: НОМЕР_2 повернути на відповідальне зберігання та користування власнику без права відчуження, попередивши його про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, власника майна та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зі змісту клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003008 від 31.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури..

В ході досудового розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 наказом начальника ГУНП в Одеській області від 18.07.2022 № 1262 о/с призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Працюючи в органах Національної поліції ОСОБА_10 , склавши Присягу, присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки та набув правового статусу поліцейського.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», органи Національної поліції віднесено до правоохоронних органів.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_10 , залучив до своєї протиправної діяльності цивільну особу ОСОБА_11 , яка виконувала роль «збирача» грошових коштів від фізичних осіб підприємців, розуміла значимість посади працівника поліції та протиправність в супереч кримінальному закону дій, тим самим всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий злочин будучи службовою особою, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, а ОСОБА_11 у тому числі виконувала роль виконавця (співвиконавця) (ч. 2 ст. 27 КК України) та вчинили злочин при наступних обставинах.

Установлено, що діяльність відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області розповсюджується на Приморський район м. Одеси.

З метою вимагання та отримання неправомірної вигоди за попередньою змовою групою осіб під час виконання своїх посадових обов`язків та цілей незаконного збагачення ОСОБА_10 наприкінці липня 2025 року залучив цивільну особу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виконувала роль співвиконавця та в силу своєї діяльності є довіреною особою підприємців на території «Ярмарки» розташованої за адресою: Одеська, вул. Дерибасівська 25, яка розуміла вчинювані нею протиправні дії та діяла як співвиконавець злочину, будучи посередником у даній злочинній схемі, спільно розробили злочинний план незаконного збагачення, який полягав в отриманні неправомірної вигоди від осіб, що здійснюють господарську діяльність на ввіреній відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області території, за не притягнення таких осіб до адміністративної відповідальності.

Так, з 29.07.2025 отримавши ліцензію на продаж алкогольної продукції у Приморському районі м. Одеси почав здійснювати господарську діяльність з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та харчовими продуктами фізична особа підприємець ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який орендує та використовує для таких цілей тверде покриття - допоміжне обладнання частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, ОСОБА_10 приблизно з 29.07.2025 по 08.08.2025, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, прибув до місця здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_12 за вищевказаною адресою та висунув вимогу щодо надання неправомірної вигоди у виді 12 000 гривень кожного місяця за безперешкодну торгівлю підакцизними, продуктовими товарами та закриття ним питань щодо перевірок діяльності розпочатих за зверненням, а також не складання адміністративних протоколів.

Враховуючи виникли обставини, ОСОБА_12 здійснюючи підприємницьку діяльність на території «Ярмарки» за вищевказаною адресою, вимушений був погодитись на умови ОСОБА_10 , з метою безперешкодної торгівлі підакцизними, продуктовими товарами та закриття питань щодо перевірок діяльності розпочатих за зверненнями, а також не складання адміністративних протоколів.

Так, 08.09.2025 ОСОБА_10 з мобільного телефону за номером НОМЕР_7 на мобільний телефон НОМЕР_8 подзвонив ОСОБА_12 , вимагаючи у останнього сплатити за серпень місяць 2025 року підприємницької діяльності грошові кошти у сумі 12 000 гривень. У зв`язку із цим, ОСОБА_12 вимушено погодився на вимогу ОСОБА_10 .

З цією метою, ОСОБА_12 на виконання вимог ОСОБА_10 , який наказав йому передати грошові кошти ОСОБА_11 зустрівся з останньою 08.09.2025 приблизно о 13:36 год. в м. Одесі по вул. Дерибасівська 25 на «Ярмарці», де передав грошові кошти у сумі 12 000 гривень, які в подальшому ОСОБА_11 в цей же день, приблизно о 13:46 год. передала ОСОБА_10 , як предмет неправомірної вигоди.

Надалі 02.10.2025 приблизно о 14:30 год. на «Ярмарку» до місця торгівельної точки, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_12 прибув ОСОБА_10 з метою здійснення перевірки діяльності ОСОБА_12 .

В подальшому, того ж дня, приблизно о 14:40 год. до зазначеної торгівельної точки, де здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_10 прибула ОСОБА_11 , яка повідомила йому про необхідність надання неправомірної вигоди у виді 12 000 гривень за вересень місяць за здійснення підприємницької діяльності, які ОСОБА_11 повинна буде передати ОСОБА_10 .

Надалі 03.10.2025 ОСОБА_10 з мобільного телефону за номером НОМЕР_7 на мобільний телефон НОМЕР_8 подзвонив ОСОБА_12 , вимагаючи у останнього сплатити за вересень місяць 2025 року підприємницької діяльності грошові кошти у сумі 12 000 гривень, як і в минулому місяці. У зв`язку із цим, ОСОБА_12 вимушено погодився на вимогу ОСОБА_10 , розуміючи, що у разі невиконання вимог, його підприємницьку діяльність будуть перевіряти, та враховуючи погрози складання адміністративних протоколів, можливо притягнуть до адміністративної відповідальності.

В подальшому, 07.10.2025 ОСОБА_10 з мобільного телефону за номером НОМЕР_7 на мобільний телефон НОМЕР_8 подзвонив ОСОБА_12 , вимагаючи у останнього сплатити за вересень місяць 2025 року підприємницької діяльності грошові кошти у сумі 12 000 гривень. У зв`язку із цим, ОСОБА_12 вимушено погодився на вимогу ОСОБА_10 .

З цією метою, ОСОБА_12 на виконання вимог ОСОБА_10 , який наказав йому передати грошові кошти ОСОБА_11 зустрівся з останньою 07.10.2025 приблизно о 12:10 год. в м. Одесі по вул. Дерибасівська 25 на «Ярмарці», де передав їй грошові кошти у сумі 12 000 гривень, які є предметом неправомірної вигоди.

Надалі 08.10.2025 ОСОБА_10 з мобільного телефону за номером НОМЕР_7 на мобільний телефон НОМЕР_9 подзвонив ОСОБА_11 , та повідомив про необхідність зустрітись.

Приблизно о 12 годині 08.10.2025 ОСОБА_10 на своєму автомобілі «Mazda 6», державний номерний знак НОМЕР_1 , прибув в м. Одесі, вул. Святослава Караванського 4, де до нього на пасажирське сидіння сіла ОСОБА_11 , яка на виконання вимог ОСОБА_10 поклала до бардачку зазначеного автомобіля 12000 гривень, який є предметом неправомірної вигоди.

Після цього, протиправна діяльність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 08.10.2025 приблизно о 12 годині 30 хвилин була припинена працівниками правоохоронного органу та зазначених осіб затримано в порядку ст. 208 КПК України.

08.10.2025 під час проведення слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, санкціонованого обшуку автомобіля Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., сірого кольору (власник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) vin: НОМЕР_2 , було вилучено:

- грошові кошти у національній валюті - гривні, а саме 40 купюр номіналом по 500 гривень в загальній суму 20 000 гривень з наступними ідентифікаційними номерами: ЗА 5189559, ВY 0261792, ГЛ 5658193, КВ 9794508, КД 1108932, КВ 9794507, АК 5847202, ГЛ 0656778, АМ 6839381, АЖ 4302217, ЛЗ 1495100, ЛЗ 1495099, ЛЗ 1495098, ЛЗ 1495097, ЛЗ 1495096, ЛЗ 1495095, ЛЗ 1495094, КА 9685056, ЗН 5003611, ЄЛ8274252, ЄВ4063955, КВ 9794503, ЕН 9153044, ХВ 1231117, ХЗ 8922014, ВЖ 0139938, ЄД 2196381, ЗБ 1068582, ЄГ 2806607, ЗВ 8599444, ЕВ 0471448, ЛЗ 1495103, ЛЗ 1495102, ЛЗ 1495101, ЛЗ 1495093, ЛЗ 1495092, ЛЗ 1495091, ЛЗ 1495090, ЛЗ 2735075, ЛЗ 2735074;

- грошові кошти у національній валюті - гривні, а саме 1 купюра номіналом 200 гривень з ідентифікаційним номером ЄЖ 9069838.

- чорна тека зі службовими документами (протоколи, рапорти, бланкова продукція тощо) у друкованому та рукописному вигляді.

- два мобільні телефони (у неробочому стані): Samsung SM-А035F/DS ІМЕІ1: НОМЕР_3 ІМЕІ2: НОМЕР_4 та Redmi ІМЕІ1: НОМЕР_5 ІМЕІ1: НОМЕР_6 .

- автомобіль Mazda 6, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в., сірого кольору (власник ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) vin: НОМЕР_2 , який поміщено на спецмайданчик № 6 ГУНП в Одеській області.

08.10.2025 вказане майно визнано речовими доказами по справі.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування, майно, на яке просить накласти арешт сторона обвинувачення, є виправданим, оскільки сам автомобіль, може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, існує велика імовірність приховування, пошкодження, псування речового доказу з боку підозрюваного та власника у розпорядженні яких воно буде перебувати у разі відмови у задоволенні клопотання.

Колегія суддів зазначає, що досудове розслідування триває не значний час, орган досудового розслідування збирає докази, та здійснює перевірку всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна на час ухвалення судового рішення є виправданим.

В автомобілі було вилучено грошові кошти які були помічені відповідним засобом який міг залишитися на самому автомобілі і це питання має бути з`ясоване шляхом призначення відповідних експертиз зокрема і хімічної, огляду автомобіля, що у разі передачі його власнику є неможливим.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, для розслідування кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна про які йдеться у клопотанні сторони обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, зокрема автомобіля, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції процесуального права, то колегія суддів зазначає, що істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, матеріали справи не містять та апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 17.10.2025, якою накладено арешт у кримінальному провадженні №0003008 від 31.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4