Справа № 569/2339/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР звернулася до слідчого судді Рівненського міського суду із вказаним клопотанням у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2025 року на майно, вилучене в ході проведення обшуку у будівлях КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилася, подала заяву у якій посила провести розгляд клопотання без її участі та задоволити його з викладених у ньому підстав.

Слідча СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд клопотання без її участі, не заперечує щодо його задоволення.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 04.10.2024 за ч. 4 ст. 191 КК України.

05.02.2025 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду проведено обшук у будівлях КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР, які розташовані за адресами: м. Рівне, вул. В. Стельмаха, 24 (адмінбудівля) та по вул. Енергетиків, 33 (кладовище) в ході якого було виявлено та вилучено майно, серед іншого мобільний телефон ОРРО А96, який належить ОСОБА_5 , мобільний телефон HUAWEI, який належить ОСОБА_6 та папку із написом «Акти виконаних робіт Департамент 2024 рік», в якій знаходяться копії документів на 175 аркушах.

Вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки в них можуть міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

За результатами розгляду клопотання слідчого, ухвалою слідчого судді від 07 лютого 2025 року накладено арешт на вищевказане майно, яке було вилучене 05.02.2025 під час обшуків у будівлях КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР, які розташовані за адресами: м. Рівне, вул. В. Стельмаха, 24 (адмінбудівля) та по вул. Енергетиків, 33 (кладовище).

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, а також проведення судових експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як встановлено в ході судового розгляду, вилучене в ході проведення обшуку 05.02.2025 в будівлях КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР, які розташовані за адресами: м. Рівне, вул. В. Стельмаха, 24 (адмінбудівля) та по вул. Енергетиків, 33 (кладовище) майно, зокрема мобільні телефони органом досудового розслідування оглянуто, вилучено необхідну інформацію. У даному кримінальному провадженні власникам вилученого майна повідомлення про підозру не вручалось, а накладений арешт майна уже протягом тривалого часу позбавляє їх права, як власника можливості розпоряджатись вказаним майном на власний розсуд.

Вилучена папка із написом «Акти виконаних робіт Департамент 2024 рік», в якій знаходяться копії документів на 175 аркушах також жодного відношення до даного кримінального провадження не має, її вміст належним чином не ідентифіковано, речовим доказом вона не визнана, а тому вона не може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000064, а відтак підстав для її арешту, з метою збереження речових доказів немає.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до статей 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення, оскільки повернення арештованого майна його власникам не зашкодить подальшому досудовому розслідуванню і проведенню інших процесуальних дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі № 569/17036/118 (провадження № 51-598 кмо 19), ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

Така ж позиція об`єднаної палати щодо вказаних правовідносин у даному кримінальному провадженні узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2024 в справі №712/191/23 (провадження №51-3208кмо 23).

За таких обставин, ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають. При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.170,171,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР про скасування арешту майна задоволити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 07.02.2025 на мобільний телефон ОРРО А96, модель СРН2333, ІМЕL 2: НОМЕР_1 з 2-ма сім-картами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ; мобільний телефон HUAWEI, з сім-карткою НОМЕР_4 , та папку із написом «Акти виконаних робіт Департамент 2024 рік», в якій знаходяться копії документів на 175 аркушах.

Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Рівненській області, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000064 від 04.10.2024 за ч. 4 ст. 191 КК України, повернути мобільний телефон ОРРО А96, модель СРН2333, ІМЕL 2: НОМЕР_1 з 2-ма сім-картами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , його власнику головному бухгалтеру КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР ОСОБА_5 ; мобільний телефон HUAWEI, з сім-карткою НОМЕР_4 , повернути завідуючому кладовищами КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР ОСОБА_6 , папку із написом «Акти виконаних робіт Департамент 2024 рік», в якій знаходяться копії документів на 175 аркушах повернути представнику КП «Спецкомбінат-ритуальна служба» РМР.

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя