Провадження № 1-кп/727/464/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали по кримінальному провадженню, зареєстрованому 13 жовтня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000841, по обвинуваченню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Краматорськ Донецької області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Чернівців надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 13 жовтня 2025 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000841, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України.

ОСОБА_3 13 жовтня 2025 року близько 18 год. 40 хв., перебуваючи у лісопосадці по вул. Корсунській у м. Чернівцях, знайшов зіп-пакет із кристалоподібною речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, який, умисно усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, став зберігати при собі без мети збуту.

У подальшому, 13 жовтня 2025 року близько 19 год. 10 хв., ОСОБА_3 незаконно зберігаючи при собі без мети збуту вказану психотропну речовину, рухався по вул. Корсунській, 46 в м. Чернівцях, коли був зупинений поліцейськими Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області у відповідності до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію».

Під час здійснення поліцейських заходів, ОСОБА_3 , не маючи можливості надалі зберігати при собі психотропну речовину, видав її працівникам поліції, яку в подальшому у період з 19 год. 41 хв. до 20 год. 25 хв. 13 жовтня 2025 року було вилучено під час затримання ОСОБА_3 у порядку статті 298-2 КПК України.

Так, під час зазначеної слідчої дії виявлено та вилучено полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною, що відповідно до висновку експерта № СЕ-19/126-25/12752-НЗПРАП від 17 жовтня 2025 року містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса якої становить 0,4107 г.

Отже, ОСОБА_3 своїми діями, в порушення вимог статті 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса якої становить 0,4107 г.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту.

Прокурором заявлено клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні. Також вказано, що під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згідний на розгляд обвинувального акту за його відсутності. Просить у відповідності до частини 1 статті 302 КПК України розглянути обвинувальний акт у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту також додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , яка складена за участі захисника ОСОБА_4 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України він беззаперечно визнає, згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, йому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку на підставі розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені у результаті досудового розслідування обставини, згідний на розгляд обвинувального акту у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Положеннями частин 2 та 3 статті 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до частини 2 статті 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

З огляду на викладені обставини кримінального провадження та беручи до уваги подану ОСОБА_3 згоду про беззаперечне визнання своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, його погодження зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами та розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні, суд, керуючись статтями 381, 382 КПК України, розглядає обвинувальний акт у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд вважає доведеним, що викладені в обвинувальному акті діяння мали місце і містять склад кримінального правопорушення. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 наявний склад кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд бере до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа №148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повиненно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа №760/115405/16-к) Верховний Суд зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, рішення від 12.04.2012 у справі «Довженко проти України» (Заява № 36650/03)), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 (справа №756/4830/17-к) зауважив, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема, те, що він раніше не судимий, не працює, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Суд також враховує, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Наведені обставини суд, на підставі статті 66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Водночас, суд звертає увагу на те, що мета покарання, зокрема, виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, може бути досягнута лише тоді, коли кримінальне покарання буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо його виконання.

На підставі викладеного, беручи до уваги ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд доходить висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Так, частина 1 статті 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу, виправних робіт, пробаційного нагляду або обмеження волі.

При цьому, суд враховує положення пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».

В рішенні від 18.02.2010 у справі «Гарькавий проти України» (Заява № 25978/07) Європейський суд з прав людини зазначив, «…що, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Це право є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Суд нагадує, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».

В своїй заяві обвинувачений ОСОБА_3 просив призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду. Суд не вбачає підстав для не врахування думки обвинуваченого при вирішенні питання призначення йому виду та міри покарання.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за частиною 1 статті 309 КК України у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених частинами 2, 3 статті 59-1 КК України, що сприятиме досягненню мети покарання, передбаченої статтею 50 КК України, а саме: виправленню обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які складаються з витрат за проведення експертизи та становлять 1782,80 грн, підлягають стягненню з обвинуваченого у відповідності до статті 124 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 370, 371, 373-376, 381-382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі частин 2, 3 статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речові докази: особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0,4107 г, що знаходиться в сейф-пакеті № 2901005, який зданий на зберігання до ЦЗ ГУНП в Чернівецькій області (квитанція від 28 жовтня 2025 року) - знищити.

Стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/126-25/12752-НЗПРАП від 17 жовтня 2025 року в розмірі 1782,80 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят дві грн 80 коп.).

Вирок суду може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України , не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1