Справа № 211/4536/25
Провадження № 1-кп/211/319/26
У Х В А Л А

02 лютого 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України. 05 лютого 2025 року, молодшого сержанта ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.4 ст. 296 КК України.

07 лютого 2025 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на шістдесят днів з моменту затримання, тобто до 05 квітня 2025 року включно. Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема допитами свідків, протоколами слідчих експериментів зі свідками та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Прокурор уважає, що наразі продовжують існувати встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - є ризики того, що ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду з огляду на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення є тяжким злочином, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а отже, будучи обізнаним про тяжкість покарання, ОСОБА_4 може вчинити спробу переховування від суду. Крім того уважає, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується вчиненням ОСОБА_4 тяжких злочинів, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника і пояснив, що у нього немає наміру переховуватися від суду.

Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Судом встановлено, що 05 лютого 2025 року, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2025 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 05.04.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2025 року ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.05.2025 року.

Під час судового провадження ухвалами Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2025 року, 11 червня 2025 року, 05 серпня 2025, 04 листопада 2025 року, 17 грудня 2025 року ОСОБА_4 було неодноразово продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказані ухвали суду обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником в апеляційному порядку не оскаржувалися.

Суд зазначає, що ухвалення вказаних судових рішень було обумовлено необхідністю забезпечення дієвості кримінального провадження. Під час продовження запобіжного заходу судом було враховано: особу обвинуваченого, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, ризики, які наявні у кримінальному провадженні, відсутність стримуючих факторів, які б вказували на те, що обвинуваченим не будуть вчинятися перешкоди щодо цього кримінального провадження.

Доказами вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_4 , є зібрані докази, зокрема: протоколи допиту потерпілих, свідків, протоколи слідчих експериментів зі свідками та потерпілими, та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду.

Також, враховуючи серйозність пред`явленого йому обвинувачення та стадію судового провадження, коли судовий розгляд по справі не розпочато, свідки сторони обвинувачення не допитані судом, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_4 впливу на вказаних осіб, що також дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_4 може впливати на вказаних свідків.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Суд уважає, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, обвинувачений перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме «вчиняти інші кримінальні правопорушення» підтверджується тим, що обвинувачений, будучи військовослужбовцем та вчиняючи злочини в умовах воєнного стану, фактично нехтуючи покладеними на нього обов`язками згідно статуту Збройних Сил України, тим самим вставши на злочинний шлях, може вчинити інші злочини, в тому числи військові, зокрема передбачені ст. 407 КК України (Самовільне залишення військової частини або місця служби) ст. 402 КК України (Непокора), та ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»), враховуючи те, що обвинуваченому, у разі доведеності його вини, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, тому з метою ухилення від покарання або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім кримінального правопорушення.

Суд уважає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 , характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачується, що виправдовує продовження тримання обвинуваченого під вартою і у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, який, за належним врахуванням принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_4 за станом здоров`я чи з інших причин не може утримуватися під вартою судом не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене, суд уважає, що на цей час відсутні підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки захисником та обвинуваченим ОСОБА_4 не було зазначено нових обставин, які були не відомі суду та які не були враховані під час неодноразового розгляду клопотань сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу.

З урахуванням вищевикладеного та стадії судового провадження, коли свідки, а також інші докази судом не досліджені, підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не вбачається, оскільки, на думку суду, інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі і домашній арешт, не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а обраний ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявні всі підстави для відмови у задоволенні клопотання сторони захисту та зміні запобіжного заходу обвинуваченому.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 квітня 2026 року.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 193-194, 196, 198, 199, 318, 331, 336, 350, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на шістдесят днів, тобто до 02 квітня 2026 року без визначення застави.

Утримувати ОСОБА_4 на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000071 від 05.02.2025 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України оголосити перерву до 10 години 00 хвилин 26 лютого 2026 року, у зв`язку із викликом свідків.

У судове засідання викликати потерпілих, прокурора, обвинуваченого та його захисника.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 02.02.2026 року о 13 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1