Справа № 489/5077/25
Провадження № 1-кп/489/765/25
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

12 листопада 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 04.03.2025 під № 0000061, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Воронеж, рф, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді Інгульського районного суду міста Миколаєва перебуває кримінальне провадження з обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою суду від 25.09.2025 продовжено до 23.11.2025 включно. У зв`язку з неможливістю завершити розгляд справи 12.11.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 17.12.2025 року.

Прокурор подав клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики наявні на час застосування саме такого запобіжного заходу не зменшились і не змінились, що свідчить про необхідність його подальшого застосування. Вважав можливим переховування обвинуваченого від суду з огляду на тяжкість можливого покарання за вчинення злочину. Крім того вважає наявним ризик продовження протиправної діяльності.

Захисник проти клопотання прокурора заперечував. Зазначив, що підозрюваний має двох неповнолітніх дітей, не має наміру переховуватись від суду, ризик переховування є не доведеним, ґрунтується на припущеннях. Також зазначив, що обвинувачений у зв`язку з наявністю вказаного кримінального провадження не має наміру спілкуватись з представниками рф. Захисник вважає достатнім застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Також захисник просив у випадку продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити альтернативний запобіжний у вигляді застави.

ОСОБА_6 зазначив, що погоджується із захисником та зазначив, що переховуватись від суду наміру не має.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про доцільність продовження щодо ОСОБА_6 строку раніше обраного запобіжного заходу, заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, виходячи з наступного.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на існування таких ризиків: ризик переховування обвинуваченого від суду; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України за наступних обставин: з 24.02.2022, у невстановлений під час досудового розслідування час, але не пізніше 11:23 17.11.2024, усвідомлюючи, що починаючи з 2014 року, в умовах збройної агресії рф проти України, її розвідувальні органи та спеціальні служби ведуть проти України розвідувальну та підривну діяльність, вирішив сприяти веденню ними агресивної війни проти України шляхом надання представнику такої держави агресора - ОСОБА_8 наявної в його розпорядженні інформації, розуміючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість у результаті їх вчинення настання тяжких наслідків у вигляді заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, зміни меж території України та поширення на неї впливу рф.

За санкцією ч. 2 ст. 111 КК України можливе призначення покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням за вчинення такого роду кримінальних правопорушень нормами Кримінального кодексу України не передбачено. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти Української Держави та Українського Народу. Згідно обвинувачення ОСОБА_6 добровільно злочинну діяльність не припиняв, доки не був затриманий працівниками правоохоронного органу, що в сукупності з продовженням збройної агресії свідчить про наявність ризику продовження вчинення кримінального правопорушення.

Суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до ОСОБА_6 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; наявність тісних соціальних зв`язків обвинуваченого, проте враховуючи фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що станом на день розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, зазначені ризики продовжують існувати та не зменшились.

Судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства.

Домашній арешт, який полягає у забороні обвинуваченому залишати житло і розрахований на свідому, правомірну його поведінку, враховуючи спосіб вчинення злочину у якому він обвинувачується, не зможе фізично убезпечити від настання вищевказаних ризиків та гарантувати його безумовне дотримання, тому адекватним запобіжним заходом для обвинуваченого ОСОБА_6 буде тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченого ухилитися від суду та від виконання процесуальних рішень, продовження вчинення кримінального правопорушення, суд вважає доцільним, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу строком на 60 діб (до 10 січня 2025 року).

Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 176-178, 181-183, 193, 194, 199, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів до «10» січня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, прокурором протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2