Справа № 334/9899/25
Номер провадження № 1-кс/334/2972/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу представника скаржника ОСОБА_3 арбітражного керуючого ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 року до суду звернувся представник скаржника ОСОБА_3 арбітражний керуючий ОСОБА_4 зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР.

В обґрунтування вимоги, викладеній в скарзі, зазначено, що Постановою Господарського суду Запорізької області від 28.11.2024 р. у справі № 908/2201/24 визнано ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) банкрутом. Введено процедуру погашення боргів. Керуючим реалізацією призначено арбітражного керуючого ОСОБА_5 (свідоцтво № 403 від 28.02.2013; адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 131 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту визнання боржника банкрутом розпорядження усіма правами щодо майна, включеного до складу ліквідаційної маси, здійснює керуючий реалізацією від імені боржника.

Відповідно до ст. 12 КУЗПБ арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право: звертатися до суду у випадках, передбачених цим Кодексом.

13 жовтня 2025 року керуючий реалізацією ОСОБА_5 (вих. № 13/10/25-01) звернувся до ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни), а саме: внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації м. Мелітополя невідомі особи у військовій формі незаконно позбавили мене доступу до орендованих нежитлових приміщень (АЗС, склади ПММ), первинної бухгалтерської документації, комп`ютерної техніки, касового обладнання та іншого майна, необхідного для господарської діяльності. Вказане майно та документація залишилися на тимчасово окупованій території, доступ до них повністю втрачено внаслідок злочинних дій окупаційних сил. Своїми діями невстановлені особи позбавили можливості боржника вести законну господарську діяльність. 24 листопада 2025 року від ГУНП в Запорізькій області (вих. № 3155-2025 від 10.11.2025, матеріали перевірки ЄО № 9297) заявником простим поштовим листом отримано відповідь, якою факти, викладені в заяві від 13.10.2025, визнано такими, що не містять ознак кримінального правопорушення. При цьому відомості про заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань так і не внесено, досудове розслідування не розпочато.

Невнесення відомостей до ЄРДР та невідкриття кримінального провадження унеможливлює встановлення долі майна ліквідаційної маси, проведення повноцінної інвентаризації та захист майнових прав кредиторів і боржника-банкрута.

Тому просить слідчого суддю визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, яка полягає у невнесенні відомостей за заявою від 13.10.2025 (вих. №13/10/25-01) до Єдиного реєстру досудових розслідувань, незаконною. Зобов`язати ГУНП в Запорізькій області невідкладно внести відомості за заявою від 13.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України. Зобов`язати надати витяг з ЄРДР після внесення відомостей.

В судове засідання заявник не з`явився, про час та місце скарги був повідомлений належним чином, 28.11.2025 подав заяву, в якій скаргу прохав розглянути без його участі.

Представник Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, 01.12.2025 подали до суду заперечення на скаргу, прохали в задоволенні скарги відмовити.

Суд, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива) в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Так, відповідно до висновку зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

З матеріалів скарги вбачається, що 13 жовтня 2025 року керуючий реалізацією ОСОБА_5 звернувся до ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни).

У своїй заяві про злочин від 13 жовтня 2025 року ОСОБА_5 зазначає, зокрема, що, на його думку, внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації м. Мелітополя невідомі особи у військовій формі незаконно позбавили заявника доступу до орендованих нежитлових приміщень (АЗС, склади ПММ), первинної бухгалтерської документації, комп`ютерної техніки, касового обладнання та іншого майна, необхідного для господарської діяльності. Вказане майно та документація залишилися на тимчасово окупованій території, доступ до них повністю втрачено внаслідок злочинних дій окупаційних сил. Своїми діями невстановлені особи позбавили можливості боржника вести законну господарську діяльність.

Втім, на думку слідчого судді, викладені у заяві ОСОБА_5 обставини не є такими, що зумовлюють початок досудового розслідування, який в свою чергу розпочинається саме на підставі фактів, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а як вбачається з самої заяви, у ній не наведено конкретних відомих заявнику відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, про яке він зазначає у своїй заяві. При цьому, заявник не наводить будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували зазначене, а лише висуває загальне припущення про можливе вчинення зазначених ним у заяві протиправних дій, ґрунтуючись виключно на суб`єктивному уявленні щодо правомірності таких дій та власному аналізі і бачені норм законодавства про кримінальну відповідальність. Сам по собі факт знаходження майна на тимчасово окупованій території, не утворює події злочину та не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє орган досудового розслідування можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_5 від 13 жовтня 2025 року, відсутні, а тому в задоволенні таких його вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги представника скаржника ОСОБА_3 арбітражного керуючого ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_6