Номер провадження: 11-сс/813/852/25
Справа № 521/3489/25 1-кс/521/1120/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2025 про відмову у задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 03.03.2025

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 03.03.2025 за фактом вчинення кримінальних правопорушень суддею Приморського районного суду м. ОдесиОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказував на те, що доводи, викладені у скарзі позбавлені хронології подій, окрім того, фактично скарга ОСОБА_6 зводиться виключно до незгоди із судом рішенням судді Приморського районного суду м. Одеси.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- слідчий суддя, не маючи об`єктивних доказів під час розгляду скарги вдався до з`ясувався обставин кримінального правопорушення та наявності складу злочину, що не відноситься до його компетенції;

- поза увагою слідчого судді залишилася та обставина, що приписи ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР є імперативними;

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 28.03.2025 та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Малиновської окружної прокуратури м. Одеси внести до ЄРДР відомості за його заявою про вчинення суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Апеляційним судом були вжиті заходи щодо забезпечення права заявника ОСОБА_6 на участь у судовому засіданні, водночас 23.09.2025 на адресу апеляційного суду надійшло повідомлення з ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з якого вбачається, що провести судове засідання у режимі відеоконференції не видалося можливим у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 вибув до Київського районного суду м. Одеси

При цьому, прокурор Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 направила на адресу апеляційного суду заяву, в якій просила розглядати апеляційну скаргу за її відсутності, проти її задоволення заперечувала.

Приймаючи до уваги скорочені строки розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів, з метою дотриманням розумних строків розгляду справи, колегія суддів, керуючись приписами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі учасників процесу та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали слідчого судді свідчить про те, що зазначене судове рішення приписам вищенаведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Вимоги ч. 1 ст. 306 КПК України передбачають, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі аналізу змісту скарги, поданої в порядку ст. 303 КПК України заявником ОСОБА_6 до суду 1-ої інстанції вбачається, що останній оскаржує бездіяльність уповноважених посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси стосовно невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 25.01.2025 про вчинення суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 28, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 111-2, ч. 2 ст. 114-1, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 368-2, ч. 1 ст. 368-5, ч.1 ст. 371, ч. 3 ст. 372, ч. 2 ст. 374 КК України.

До поданої скарги заявником ОСОБА_6 було долучено копію його заяви від 25.01.2025 про вчинення кримінальних правопорушень, в якій посилається на те, що слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 постановивши ухвалу від 24.01.2025 про відмову в задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора стосовно невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 18.11.2024 про вчинення кримінальних правопорушень, умисно вчинив ряд кримінальних правопорушень, спрямованих на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а також на отримання неправомірної вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функції держави (а.с. 3-4).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проаналізувавши наведені слідчим суддею підстави для відмови в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає такі мотиви обґрунтованими та вмотивованими, викладеними на підставі всебічного аналізу змісту поданої заявником скарги та долучених до неї матеріалів.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Однак, згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України», право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

При цьому, кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (ч. 1 ст. 1 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КК України для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне та необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил та засобів правоохоронних органів.

Частина 4 ст. 214 КПК України встановлює, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, серед іншого, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналогічні положення містяться в п. 2 Розділу II «Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», затвердженого Наказом Генерального прокурора №298 від 30.06.2020, відповідно до якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладене, колегія суддів наголошує на тому, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

В цьому контексті колегія суддів наголошує на правовій позиції, яка міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №818/1526/18), відповідно до якої у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз копії заяви ОСОБА_6 від 25.01.2025 про вчинення кримінальних правопорушень, свічить про те, що заявник, всупереч вимог п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, в своїй заяві не наводить жодних конкретних обставин, навіть їх короткого викладу, які б свідчили про вчинення слідчим суддею ОСОБА_7 будь-яких кримінальних правопорушень, в тому числі тих, на які посилається сам заявник в поданій заяві.

Так, зміст заяви ОСОБА_6 зводиться до цитування диспозицій кримінальних правопорушень, передбачених відповідними статтями КК України, пов`язаних із посяганням на основи національної безпеки України та встановлений порядок службової діяльності, без наведення будь-якого зв`язку таких обставин із конкретними діями судді ОСОБА_7 ..

За викладених вище обставин, апеляційний суд наголошує на тому, що подана ОСОБА_6 заява про вчинені вищезгаданою суддею кримінальні правопорушення, всупереч твердженням заявника, взагалі не містить опису обставин, які б свідчили про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, таких як час, місце, конкретні дії особи, тощо, тобто, заявник не вказав жодних конкретних фактів, не зазначив, в чому саме, на його думку, полягають дії судді, спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а також отримання неправомірної вигоди.

Викладені в заяві посилання щодо вчинення слідчим суддею ОСОБА_7 кримінальних правопорушень є загальними, не містять конкретних фактів, не уточнені, у звязку із чим викликають обгрунтовані сумніви, на підставі чого колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що такі дії заявника ОСОБА_6 схожі на незгоду із прийнятими зазначеною суддею судовим рішенням та виглядають як спроба його позапроцесуального оскарження.

Єдиною конкретною обставиною, наведеною заявником ОСОБА_6 у поданій заяві, є посилання на постановлення слідчим суддею ОСОБА_7 ухвали від 24.01.2025, якою було відмовлено в задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора стосовно невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 18.11.2024 про вчинення кримінальних правопорушень.

В даному контексті суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України та вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Так, слідчий суддя, діючи в межах наданих їй кримінальним процесуальним законом повноважень, керуючись при цьому внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, а також положеннями закону, має право постановити рішення із наведенням відповідного мотивування та обґрунтування, оскарження якого можливе лише в чітко передбачений законодавством процесуальний спосіб.

Натомість, незгода із судовим рішенням, оформлена заявою про вчинення кримінального правопорушення, не може бути визнана належним способом оскарженням такого рішення, радше виглядає як спроба помсти судді за ухвалене рішення, адже відмова в задоволенні скарги не може свідчити про вчинення суддею будь-яких кримінальних правопорушень.

Окремої уваги варті положення ч. 3 ст. 126 Конституції України, відповідно до яких суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

За викладених обставин, апеляційний суд звертає увагу заявника ОСОБА_6 , заява якого про вчинені суддею кримінальні правопорушення вочевидь нагадує незгоду із постановленим ним судовим рішенням, на те, що ухвалені судові рішення, у разі незгоди особи з ними, підлягають оскарженню у визначеному законом порядку, законом прямо закріплено право оскарження судових рішень, яке є однією із основних засад та гарантій більшості галузей процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги заявника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси стосовно невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 18.11.2024 про вчинення слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, оскільки така заява зводиться до незгоди ОСОБА_6 із постановленим суддею рішенням та не містить достатніх конкретних обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги заявника ОСОБА_6 та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 303, 304, 336, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2025, про відмову у задоволенні його скарги на бездіяльність прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою від 03.03.2025 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4