ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3082/25 Справа № 204/3992/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000032 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 02 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.366, ч.3 ст.209 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 жовтня 2025 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали суду, оскільки повний текст ухвали він отримав 08.09.2025 року, також просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді застави з використанням електронного засобу контролю та покладенням на нього обов`язку не покидати межі міста Дніпра без дозволу суду та/або прокурора, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що підозра є необгрунтованою, а також, що у томах 17, 29, 30 наявні письмові докази, які свідчать, що заявлені прокурором ризики, є малоймовірними.

Зазначає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184, ч.3 ст.199 КПК України.

Стверджує, що судом під час розгляду клопотання прокурора не було надано оцінку копії висновку експерта РНБО, який був наданий стороною захисту.

Також висновки суду щодо деструктивної поведінки захисників та обвинуваченого є необгрунтованими та зводяться до обмеження прав сторони захисту.

Посилається на те, що судом під час ухвалення рішення не враховано висновки ЄСПЛ, Конституційного Суду України та висновки, викладені в Пленумі Верховного Суду України.

Зазначає, що судом в ухвалі не обгрунтовано в чому саме полягає наявність суспільного інтересу у триманні обвинуваченого під вартою без визначення альтернативного заходу забезпечення кримінального провадження.

Стверджує, що посилання суду на свої рішення у цьому кримінальному провадженні як на преюдицію є помилковими та такими, що суперечать вимогам ч.1 ст.198 КПК України.

Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_9 не є особою, яка схильна до вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відсутністю у нього судимостей, а також, що в матеріалах провадження наявні відомості, що ОСОБА_9 , починаючи з 2019 року, виконував завдання ГУР та приймав участь у перемовинах стосовно озброєння, яке було у власності ІР Афганістану.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали суду, оскільки повний текст ухвали він отримав 04.09.2025 року, також просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було подано в судовому засіданні 02.09.2025 року, хоча строк попередньої ухвали спливав 05.09.2025 року, тобто з порушенням строків, визначених ч.1 ст.199 КПК України, при цьому прокурором не було заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належну оцінку обгрунтованості обвинувачення за ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5 КК України в частині вчинення ОСОБА_9 злочинів за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Також обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст.366 КК України є необгрунтованим, окрім того, строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення сплинув, що не було взято судом до уваги.

Що стосується обвинувачення за ч.3 ст.209 КК України, то в цьому випадку відсутній предмет злочину, також прокурором не надано доказів причетності ОСОБА_9 до вказаного кримінального правопорушення.

Стверджує, що обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст.111 КК України є необгрунтованим та недоведеним стороною обвинувачення.

Зазначає, що ризики є недоведеними.

Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_9 наказом начальника Головного управління розвідки МО України від 06.08.2021 року був нагороджений заохочувальною відзнакою Вогнепальна зброя, є автором книги Синдикат, керівником міжнародної громадської організації Академія безпеки відкритого суспільства, учасником ТОВ Р.Б.К. Атлантіс Груп, ТОВ Юридична компанія Бізнес і право, ТОВ Українська бізнес-компанія, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, 2011 року народження, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Вважає, що враховуючи особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, відсутність обгрунтованої підозри, обставини справи, суд може застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 02 вересня 2025 року ОСОБА_9 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 жовтня 2025 року включно.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, окрім того, враховано покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, фактичні обставини та характер інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, наявність введеного в Україні воєнного стану, а також особу обвинуваченого, який має паспорти Російської Федерації, що не заперечує сторона захисту, до арешту був керівником підприємства, має нерухомість в України та права у статутному капіталі юридичної особи, постійне місце проживання та неповнолітніх дітей, раніше не судимий, здійснював громадську діяльність та є автором книги, був нагороджений наказом начальника ГУР МО України від 06.08.2021 року заохочувальною відзнакою, та ту обставину, що відносно ОСОБА_9 є кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.3 ст.27 ч.3 ст.209, ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України, в межах якого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні скарги захисників та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг захисників підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1-1) ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною 1 статті 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ухвала Соборного районного суду міста Дніпра від 02 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 постановлена у судовому засіданні 02.09.2025 року в присутності всіх учасників провадження, при цьому судом було оголошено вступну та резолютивну частини цієї ухвали.

В постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року (провадження № 51-6470 кмо18) сформовано висновок про те, що у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвала суду від 02.04.2025 року була надіслана судом 04.09.2025 року, надання загального доступу було забезпечено 08.09.2025 року, що підтверджує доводи захисників про те, що повний текст ухвали, що оскаржується, ОСОБА_7 міг отримати 08.09.2025 року, а ОСОБА_8 - 04.09.2025 року.

Відповідно до матеріалів провадження захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги на вказану ухвалу суду - 09.09.2025 року, що підтверджується штампом суду, тобто протягом 5-денного строку з дня отримання копії ухвали.

Отже, зазначені обставини є підставою для поновлення захисникам строку апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження на розгляді Соборного районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт № 0000032 щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.3 ст.27 ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.258-5, ч.1 ст.366, ч.3 ст.209 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що постановою прокурора від 05.03.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому ухвалами слідчих суддів та суду продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 02.09.2025 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В правовій позиції, викладеній у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» зауважено, що «національні органи жодного разу не розглядали можливість обрання іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою».

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора були дотримані не в повному обсязі, оскільки, постановлюючи ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, не врахував вимоги, передбачені ч.4 ст.182 КПК України, та належним чином не обгрунтував неможливість визначення розміру застави, з урахуванням тривалості перебування обвинуваченого під вартою.

Таким чином, рішення суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст. 412 КПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими.

Так, колегія суддів вважає, що зі сплином часу ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, хоч і зменшились, однак продовжують на цей час існувати, а тому обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватись від суду, оскільки обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, при цьому враховуються обставини та характер інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку. Водночас, посилання прокурора в клопотанні на наявність у обвинуваченого паспортів Російської Федерації знижує ризик переховування від суду, зважаючи на їх вилучення та значний час перебування під вартою обвинуваченого;

- вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, оскільки ОСОБА_9 інкримінується протягом тривалого часу спілкування та передача відомостей щодо можливої обороноздатності держави Україна працівникам спецслужб Російської Федерації, здійснення відрахувань податків на користь держави агресора з отриманих доходів від підприємницької діяльності на окупованій державою-агресором території тощо, а також тієї обставини, що відносно ОСОБА_9 наявне інше кримінальне провадження за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 358 КК України, в межах якого до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з чим посилання захисника ОСОБА_7 на те, що обвинувачений ОСОБА_9 не є особою, яка схильна до вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відсутністю у нього судимостей, не є слушним.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, та тієї обставини, що сторона захисту в апеляційних скаргах не просила застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та не надала відомості щодо адреси, де буде проживати обвинувачений у разі обрання цього запобіжного заходу.

Таким чином, підстав для застосування судом до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Доводи захисників про те, що обвинувачений ОСОБА_9 , починаючи з 2019 року, виконував завдання ГУР та приймав участь у перемовинах стосовно озброєння, яке було у власності ІР Афганістану, наказом начальника Головного управління розвідки МО України від 06.08.2021 року був нагороджений заохочувальною відзнакою Вогнепальна зброя, є автором книги Синдикат, керівником міжнародної громадської організації Академія безпеки відкритого суспільства, учасником ТОВ Р.Б.К. Атлантіс Груп, ТОВ Юридична компанія Бізнес і право, ТОВ Українська бізнес-компанія, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, 2011 року народження, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, колегія суддів вважає такими, що з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилання захисників на наявність доказів, які свідчать про неогрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також, що судом не надано оцінку копії висновку експерта РНБО, який був наданий стороною захисту, на підтвердження необгрунтованості обвинувачення, - є безпідставними, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок. Окрім того, оцінка доказам надається судом у нарадчій кімнаті, що відповідає положенням ст.94 КПК України, відповідно до якої підлягає оцінці сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Закінчення строку притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою згідно із ч.2 ст.183 КПК України не могло застосовуватись до цього кримінального правопорушення, а запобіжний захід ОСОБА_9 був обраний у зв`язку з наявністю інших кримінальних правопорушень.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184, ч.3 ст.199 КПК України, - не є слушним, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, у якій передбачено вимоги лише про зазначення відомостей, які викладені в клопотанні.

Зокрема, у клопотанні прокурора зазначені короткий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_9 , обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було подано з порушенням строків, визначених ч.1 ст.199 КПК України, не є слушним, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Також відповідно до технічного запису судового засідання від 02.09.2025 року, який наявний в системі Електронний суд, у вказаному судовому засіданні прокурором ОСОБА_12 було надано клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , захисниками було повідомлено, що вони отримували клопотання сторони захисту, а обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що він не отримував клопотання прокурора, внаслідок чого, судом першої інстанції о 15.17 годин було оголошено технічну перерву до 18.00 години для надання часу обвинуваченому ОСОБА_9 ознайомитися із клопотанням прокурора ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що висновки суду стосовно деструктивної поведінки захисників та обвинуваченого зводяться до обмеження права сторони захисту, колегія суддів вважає частково обгрунтованими, оскільки відповідно до ухвали судом в частині мотивування тривалості тримання ОСОБА_9 під вартою зазначено, що дана обставина також зумовлена поведінкою сторони захисту, направленою на затягування судового розгляду, з наведенням відповідної кількості клопотань сторони захисту про відводи та їх неявку, водночас судом в ухвалі не зазначено, які заходи відповідно до ч. 1 ст. 324 КПК України вжив суд до захисників у зв`язку з їх неявками в судове засідання, а саме, чи звертався суд до відповідного органу з приводу притягнення захисників до дисциплінарної відповідальності. Крім того, активна позиція сторони захисту свідчить про реалізацію права на захист.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд обгрунтовує своє рішення попередніми ухвалами, які не мають преюдиційного значення, колегія суддів вважає частково обгрунтованими, оскільки попередні судові рішення в цьому випадку не мають преюдиціального значення відповідно до ст.90 КПК України, водночас, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого та наявних ризиків, а ухвала від 23.05.2023 року зазначена в контексті того, який запобіжний захід був обраний обвинуваченому та без посилання на її преюдиціальне значення.

Враховуючи наведене, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисників необхідно задовольнити частково, ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 02 вересня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31.10.2025 року включно із визначенням альтернативного запобіжного заходу застави.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_9 тривалий час (більше 3 років) перебуває під вартою, обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжких злочинів, та відсутності відомостей щодо його майна, сімейний стан обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на 01.01.2025 року встановлено в розмірі 3028 грн, що становить 1 514 000 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладені на нього обов`язки.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захисникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 строк апеляційного оскарження ухвали Соборного районного суду міста Дніпра від 02 вересня 2025 року.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 02 вересня 2025 року - задовольнити частково.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 02 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 жовтня 2025 року.

Визначити ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 1 514 000 гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки до 31 жовтня 2025 року: - прибувати до суду у визначений час; - утримуватись від спілкування зі свідками; - не відлучатися із м. Дніпра, без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_9 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4