Справа №: 398/4548/25
провадження №: 1-кп/398/409/25
ВИРОК

Іменем України

"07" жовтня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрія кримінальне провадження № 0000859 від 17.05.2025 року за обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чуст Чутського району Наманганської області, Узбекистан, корейця, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований як фізична особа-підприємець, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

На початку квітня 2025 року, більш точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , діючи всупереч вимогам статей 113, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, в порушення ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», в порушення ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на самовільне зайняття земельної ділянки в зонах санітарної охорони, усвідомлюючи відсутність у нього правовстановлюючих документів на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:7504 (цільове призначення - 10.01 для експлуатації та догляду за водними об`єктами; вид використання - для розміщення та обслуговування комплексу об`єктів і споруд; форма власності - державна власність), розташовану вздовж водоводу каналу «Дніпро-Інгулець», на території Костянтинівського старостинського округу Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, за межами села Костянтинівна, яка перебуває на балансі у постійному користуванні Управління каналів річки Інгулець Державного агентства водних ресурсів України, здійснив розорювання сільськогосподарською технікою та засіяння сільськогосподарською культурою частини земельної ділянки з кадастровим з номером :02:000:7504, площею 0,7490 га та 0,7344 га, які межують з земельними ділянками з кадастровим номером :02:001:0414 (площею 2 га) та з кадастровим номером :02:001:0417 (площею га), чим спричинив шкоду на загальну суму 5 820 грн 12 коп.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої в зонах санітарної охорони, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, ствердив все вищенаведене відповідно до викладеного. Усвідомлює, що своїми діями вчинив злочин, на даний час щиро розкаюється у вчиненому, критично оцінює свій вчинок, запевнив суд, що такого більше не повториться.

Представник потерпілої особи в судовому засіданні зазначив, що завдану шкоду обвинуваченим відшкодовано повністю, жодних матеріальних претензій Управління каналів річки Інгулець Державного агентства водних ресурсів України до обвинуваченого не має.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі через повне визнання обставин скоєння злочину обвинуваченим.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 поза розумним сумнівом, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої в зонах санітарної охорони.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, перевиховання та попередження вчиненню нових злочинів.

Суд враховує особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів,одружений, має своєму утриманні малолітню дитину, зареєстрований як фізична особа-підприємець, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг стосовно нього не надходило, вину у інкримінованому йому злочині визнавав, щиро розкаявся, добровільно відшкодував завдану ним шкоду. З досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_3 , складеної Олександрійським РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, встановлено, що орган з питань пробації ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінює як середні.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає: щире каяття та добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення та думку сторони обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання за ч. 2 ст.197-1 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують його покарання, зважаючи на щире каяття ОСОБА_3 , його, бажання стати на шлях виправлення, суд, дійшов висновку, що наведені обставини свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства та відбування покарання з застосування до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349,368-371,373- 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Випробувальний термін обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1