УХВАЛА

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 185/5302/18

провадження № 13-93зво25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянула заяву захисника ОСОБА_18 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_19 , про перегляд вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року, ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року та постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в частині призначеного останньому покарання у виді довічного позбавлення волі за виключними обставинами, і

встановила:

До Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) надійшла заява захисника ОСОБА_18 про перегляд вищевказаних судових рішень з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, в якій він просив скасувати їх за виключними обставинами в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_19 та ухвалити нову постанову, якою призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на певний строк згідно ст. 63 КК України.

Ухвалою судді Великої Палати від 28 листопада 2025 року подану заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 462 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), й надано десятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме потрібно було підтвердити належним чином що засуджений ОСОБА_19 доручив захиснику ОСОБА_18 подати заяву від його імені.

На виконання зазначеної ухвали захисник ОСОБА_18 надав належні документи.

Перевіривши, подану захисником ОСОБА_18 , заяву, Велика Палата дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею слід відмовити з огляду на таке.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК України виключною обставиною перегляду судових рішень, що набрали законної сили є встановлення міжнародною судовою установою юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 28 серпня 2025 року у справі «Коваленко та інші проти України» (заява ОСОБА_19 № 22620/22 та 24 інші заяви) констатував порушення ст. 3 Конвенції у зв`язку з періодом ув`язнення заявників з дати ухвалення остаточного рішення про обрання покарання у виді довічного позбавлення волі до 03 березня 2023 року (заявники скаржилися на покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення).

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив про те, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, таких як вбивство. Однак, щоб бути сумісним із статтею 3, таке покарання має бути скорочуваним de jure та de facto, тобто має бути як перспектива звільнення ув`язненого, так і можливість перегляду.

Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 459 КПК України Велика Палата Верховного Суду має право переглянути судові рішення та за наявності для цього підстав втручатися в них у випадку, зокрема, коли міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, встановить порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Повторний розгляд справи може бути адекватним способом поновлення прав заявника, порушення яких визнано рішенням ЄСПЛ, у тому випадку, якщо рішення ЄСПЛ спонукає до висновку, що оскаржені рішення національних судів були предметом перевірки міжнародної судової установи і суперечать Конвенції.

Натомість у справі «Коваленко та інші проти України» ЄСПЛ не оцінював судові рішення за результатами кримінального провадження на національну рівні та не робив висновку про порушення права на справедливий судовий розгляд під час розгляду та вирішення по суті кримінальної справи № 185/5302/18. Позиція ЄСПЛ, стосується механізмів не індивідуального, а загального характеру, зокрема запровадження на законодавчому рівні процедур, які у перспективі забезпечували б можливість дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Зважаючи на викладене немає правових підстав для відкриття провадження за заявою захисника ОСОБА_18 про перегляд за виключними обставинами вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року, ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року та постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в частині призначеного його підзахисному покарання у виді довічного позбавлення волі, у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, а твердження захисника про протилежне є неспроможними.

Ураховуючи наведене, у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_18 слід відмовити.

Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК України, Велика Палата Верховного Суду

ухвалила:

Відмовити у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_18 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_19 , про перегляд вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року, ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2021 року та постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в частині призначеного останньому покарання у виді довічного позбавлення волі за виключними обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

СуддіОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_20 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17