КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/108/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 941/1601/21 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч . 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

суддів у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 14 години 00 хвилин 01.02.2025, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні місцевого суду перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 392 КК України /ЄУН 941/1601/21, кримінальне провадження № 0001297/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, судом першої інстанції у порядку ст. 315 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є тяжким, у сфері злочинів проти правосуддя.

Адвокат ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, звільнити обвинуваченого з-під варти.

Вказує, що при скасуванні вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції змінив умови і режим відбування покарання ОСОБА_6 , перевівши його до слідчого ізолятору, строк відбуття покарання має відраховуватися від 24.01.2022, а не з дня ухвалення вироку, і відтак обвинувачений тримається під вартою чотири роки.

Порушено порядок продовження запобіжного заходу: прокурор не подавав відповідне клопотання, суд з власної волі продовжив строк тримання ОСОБА_6 під вартою, визначивши підстави до того і ризики.

Основною підставою продовження строку тримання під вартою стала тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , не розглянуто можливості застосування альтернативних запобіжних заходів, ризики, наведені судом, - є надуманими.

Учасники судового провадження, будучи належно, у відповідності до положень закону, і вчасно повідомленими про дату і час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились.

При цьому, адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про проведення судового засідання без його участі. Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи повідомленим через адміністрацію ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» про дату і час розгляду, не виявив особистого бажання присутності при розгляді його апеляційної скарги, відповідних клопотань або заяв не подавав.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав заяву про проведення апеляційного розгляду за його відсутності, повідомивши, що обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 05.01.2026 продовжено строк тримання під вартою до 05.03.2026.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття; положеннями ч. 1 ст. 406 КПК України передбачається, що суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Відтак, колегія суддів не убачає перепон для проведення апеляційного розгляду за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду учасників судового провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції здійснюється судове слідство у межах кримінального провадження №0001297 про обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 392 КК України.

Згідно із пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_6 , відбуваючи з 06.02.2020 покарання в ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)», та будучи незадоволеним умовами відбування покарання, всупереч встановленого законодавством порядку, у реалізуючи виниклий злочинний умисел щодо вчинення порушення режиму відбування покарання, пов`язаний з нападом на адміністрацію установи, 24.09.2021, перебуваючи в приміщенні службового кабінету оперативного відділу ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)», в ході профілактичної бесіди з оперуповноваженим ОСОБА_8 , почав поводитись агресивно, вів себе зухвало та з своєї правої кишені витяг лезо від бритвеного станка; усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 , лівою рукою схопив його за формений одяг, порвавши його при цьому; утримуючи ОСОБА_8 лівою рукою, ОСОБА_6 замахнувся на останнього правою рукою, в якій знаходилося лезо від бритвеного станка, чим викликав у ОСОБА_8 почуття реальної загрози його життю; тоді ж до кабінету забігли працівники ДУ «Петрівська виправна колонія (№ 49)» (перший заступник начальника установи ОСОБА_9 , заступник начальника з соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_10 , заступник чергового помічника начальника установи ОСОБА_11 ), які прийшли на допомогу ОСОБА_8 , застосувавши фізичну силу до ОСОБА_6 та вибивши з його рук лезо від бритвеного станка.

Таким чином, ОСОБА_6 інкримінується вчинення нападу на представника адміністрації ДУ «Петрівська виправна колонія (№49)», а саме оперуповноваженого Державної установи «Петрівська виправна колонія (№49)» ОСОБА_8 , внаслідок чого на тривалий час зупинено роботу установи щодо контролю за оперативною обстановкою.

Отже, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 05.11.2025.

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області 06.12.2024 ОСОБА_6 засуджено за ст.392 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17.09.2018 року, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць з конфіскацією майна.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у межах даного кримінального провадження судом першої інстанції не застосовувався.

У подальшому цей вирок суду першої інстанції, за наслідками апеляційного перегляду, скасовано, ухвалою колегії суддів Кропивницького апеляційного суду від 05.11.2025 призначено новий судовий розгляд, а також постановлено застосувати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме з 14:00 години 05 листопада 2025 року до 14:00 години 04 січня 2026 року.

Підставою того стало урахування даних про судимості ОСОБА_6 , а також з метою запобігання виявлених ризиків уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню правосуддю та запобіганню вчинення ОСОБА_6 нового злочину.

Судом першої інстанції, після скасування вироку суду та отримання справи для проведення нового судового розгляду, ухвалою 28.11.2025 призначене проведення підготовчого судового засідання, і 04.12.2025, під час підготовчого судового засідання вирішені питання зокрема, передбачені ст. ст. 314-315 КПК України (прокурором у судовому засіданні заявлене відповідне клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою).

Наразі строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 у межах даного кримінального провадження під вартою не перевищує меж розумного.

Як вимагається положеннями ст. 178 КПК України, враховуються наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, не одружений, без утриманців, безробітний, не має сталого джерела доходу і заробітку. Таким чином, можливо стверджувати, що обвинувачений не має досить міцних соціальних зв`язків.

Крім того, зауважується й на таке: обвинувачений ОСОБА_6 багаторазово судимий (вироки 2004, 2005, 2007, 2013, 2015, 2018), зокрема за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, в тому числі тяжких, судимості не погашені й не зняті.

Наведені обставини свідчать про схильність обвинуваченого ОСОБА_6 до протиправних вчинків, нехтування законними правами (як право власності, законного володіння майном), небажання стати на шлях виправлення, соціалізації у суспільстві, неприйняття ним необхідності дотримання законослухняної поведінки, а в цілому про соціальну небезпечність обвинуваченого.

Беручи до уваги наведені обставини, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

З огляду на тяжкість інкримінованого злочину, суворість можливого покарання, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків, обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити спроби переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, в тому числі на тимчасово окупованих територіях.

Зважаючи на численні судимості обвинуваченого ОСОБА_6 , непогашені, не зняті, відсутність стабільного джерела доходу до існування, є об`єктивні підстави вважати наявним ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення у разі застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції достатньою мірою взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

З огляду на зазначене вище, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи з приводу можливості застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, спростовуються наведеним вище.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 14 години 00 хвилин 01.02.2025, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4