УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Слідчий суддя Хортицького районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2026 ОСОБА_6 в особі представника адвоката ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним клопотанням, яке мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2024 року №337/131/24 було накладено арешт, зокрема, на вбудоване нежитлове приміщення першого поверху, літ.А-16, загальною площею 221,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, вказане нежитлове приміщення ОСОБА_6 придбала на прилюдних торгах, які були проведені 24.08.2023 в межах виконавчого провадження №67609015 щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 10 787 180,00грн., яке перебувало в провадженні приватного виконавеця ОСОБА_9 . Згідно з протоколом про проведені електронні торги від 24.08.2023 року №593858 ОСОБА_6 здійснила повний розрахунок за придбане нерухоме майно в розмірі 1 330 000,95грн. Після цього їй було видано акт про реалізацію майна, який є підставою для реєстрації за нею права власності на це майно. Правомірність набуття нею права власності на вказане нерухоме майно з прилюдних торгів підтверджена рішенням Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 13.06.2025, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до приватного виконавця ОСОБА_9 , ДП «СЕТАМ», ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_8 , про визнання неправомірними дій приватного виконавця, недійсними оцінки майна, електронного аукціону та акту про реалізацію. Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.10.2025 вказане рішення залишено без змін, отже набрало законної сили. Отже, ОСОБА_6 є добросовісним набувачем і має намір здійснити державну реєстрацію права власності на придбане майно. Однак наявність ухвали слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2024 про арешт цього майна, відомості про який зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після фактичного придбання майна ОСОБА_6 , перешкоджає їй в реалізації права власності і є невиправданим втручанням в право на мирне володіння майном.

Просить скасувати арешт, накладений на вбудоване нежитлове приміщення першого поверху, літ.А-16, загальною площею 221,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник заявниці адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав повністю з підстав, викладених в ньому, просить його задовольнити. Додатково пояснив, що кримінальне провадження, в якому накладено арешт, триває багато років, підозра нікому не вручена, жодних дій з вказаним майном в межах досудового розслідування не проводиться. ОСОБА_6 придбала майно в прилюдних торгів до накладання арешту на майно ухвалою слідчого судді, правомірність набуття права власності підтверджена судовим рішенням, але на цей момент вона не може в повній мірі реалізувати своє право через наявність арешту.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні на даний час триває. Нежитлове приміщення, яке є предметом судового розгляду у цій справі, визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, але жодні процесуальні дії з цим майном в межах досудового розслідування не проводились. З моменту накладання арешту на це майно була проведена лише почеркознавча експертиза розписки, складеної ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 . Підозра жодній особі не вручена і фактично законні підстави для цього відсутні. Разом з тим і підстав для закриття кримінального провадження немає. Просить вирішити клопотання на розсуд суду.

Заінтересована особа ОСОБА_7 та/чи його представник в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання про скасування арешту майна у відсутність вказаної особи.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали, слідчий суддя приходить до такого.

Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення закріплені в ст. 316-321 ЦК України.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено недоторканість права власності (ст.7 КПК України).

Відповідно до ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Арешт майна відповідно до ст.131 КПК України є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому, відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ втручання в права, захищені ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно відповідати принципу законності і переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Так, ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2024 (справа №1-кс/337/50/2024, ЄУН 337/131/24) накладено арешт із забороною розпорядження (відчуження) на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , в т.ч. на вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав 01.

Арешт на майно ОСОБА_7 було накладено за клопотанням слідчого СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 06.12.2021р. за №0000307 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (шахрайство, вчинене у великих розмірах) та ч.3 ст.358 КК України (підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується громадянином-підприємцем, з метою використання його підроблювачем), з метою збереження речових доказів (визнано таким постановою слідчого від 23.06.2023).

Ухвалюючи таке рішення, слідчий суддя виходив з того, що під час досудового розслідування слідством встановлені обґрунтовані підстави вважати, що невстановлені особи шляхом вчинення шахрайських дій з корисливих мотивів, надавши суду завідомо підроблені документи, набули право на майно потерпілого ОСОБА_10 , тобто таке майно є об`єктом кримінально протиправних дій, відповідно є речовим доказом і має значення для встановлення суттєвих обставин вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Незастосування в даному випадку арешту майна потерпілого ОСОБА_10 шляхом заборони розпоряджатись (відчужувати) його може призвести до його подальшої втрати, передачі (відчуження) іншим особам в межах триваючого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 грошових коштів.

За повідомлення слідчого ОСОБА_4 в судовому засіданні досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні на даний час триває, підозра у вчиненні кримінального правопорушення жодній особі не вручена.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що в межах виконавчого провадження №67609015 з примусового виконання виконавчого листа №337/5553/20, виданого 18.11.2021 Хортицьким районним судом м.Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 боргу за договором позики від 20.07.2013 в розмірі 387 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 15.12.2020 становить 10 784 180,73грн., яке здійснювалось приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_9 , 24.08.2023 було проведено електронний аукціон (торги) з реалізації вбудованого нежитлового приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить боржнику ОСОБА_7 . Переможцем аукціону визнано ОСОБА_6 , яка запропонувала за майно 1 330 000,95грн. (протокол №593858 від 24.08.2023).

31.08.2023 приватним виконавцем ОСОБА_9 складено Акт про реалізацію майна боржника ОСОБА_7 , який є підставою для подальшого отримання переможцем торгів ОСОБА_6 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та державної реєстрації права власності.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 13.06.2025 (справа №2/334/102/25, ЄУН 334/873/24) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_9 , ДП «СЕТАМ», ОСОБА_6 , третя особа: ОСОБА_8 , про визнання неправомірними дії приватного виконавця, недійсними оцінки майна, електронного аукціону та акту.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.10.2025 вказане рішення залишено без змін, отже набрало законної сили і є чинним.

З`ясувавши та оцінивши обставини справи, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, слідчий суддя вважає клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту нерухомого майна обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В даному випадку слідчий суддя виходить з того, що арешт на вказане нерухоме майно було накладено в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000307 від 06.12.2021, в якому ОСОБА_7 був визнаний потерпілим. До цього часу підозра будь-якій особі не вручена.

На момент накладання слідчим суддею арешту зазначене нерухоме майно дійсно було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_7 , однак фактично вже було реалізовано на прилюдних торгах і право власності на нього набула ОСОБА_6 . Жодних обставин, які вказували на будь-які шахрайські дії з вказаним нерухомим майном, під час досудового розслідування кримінального провадження №0000307 від 06.12.2021 не встановлено, жодні процесуальні дії з цим майном не проводились та не плануються, що підтвердив в судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 .

При цьому, правомірність проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_7 та правомірність набуття ОСОБА_6 права власності на це майно підтверджені рішенням Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 13.06.2025 та постановою Запорізького апеляційного суду від 21.10.2025.

Враховуючи вищевказане, слідчий суддя вважає встановленим та доведеним, що потреба в арешті вказаного майна наразі відпала, подальше перебування нерухомого майна під арештом не відповідає завданням кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України, та є необґрунтованим, непропорційним втручанням у право ОСОБА_6 як добросовісного набувача на мирне володіння майном.

Таким чином, клопотання ОСОБА_6 слід задовольнити.

Керуючись ст.2,170,174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_5 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2024 (справа №1-кс/33750/2024, ЄУН 337/131/24), на вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ.А-16/, загальною площею 221,5кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта в Державному реєстрі речових прав 01.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

17.02.2026