Номер провадження: 11-сс/813/276/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2025, якою в межах к/п № 0001368 від 05.12.2023 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Скибин, Жашківського р-ну, Черкаської обл., громадянина України, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.02.2026 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання т.в.о. ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.02.2026 включно, із визначенням застави в розмірі 495 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 498 890 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливості застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною, оскільки

- підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, один утримує сім`ю, оскільки дружина не може працювати в зв`язку із доглядом за їх спільною дитиною. Крім того, його дружина ОСОБА_10 знаходиться на 7 місяці вагітності та в період вагітності перенесла хірургічну операцію та він сам має ряд захворювань. При цьому, підозрюваний є військовослужбовцем, проходить службу за контрактом в ЗСУ та є учасником бойових дій, має повну середню освіту та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;

- існування ризиків стороною обвинувачення не доведено, а клопотання слідчого ґрунтується на припущеннях;

- визначений розмір застави є непомірним, при цьому слідчим суддею не було перевірено майновий стан підозрюваного ОСОБА_8 та характеристики його особи.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби або зменшити розмір застави.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає зазначеним вище вимогам кримінального процесуального закону з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри, пред`явлену ОСОБА_8 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, які охоплюються санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, в тому числі вчинених повторно є обґрунтованою на цій стадії к/п та потребує подальшого розслідування.

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_8 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, що є тяжким злочином відповідно до класифікації, передбаченої ст. 12 КК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

При цьому, апеляційний суд враховує, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 знаходиться на початковій стадії розслідування, 24.12.2025 йому було пред`явлено підозру в цьому к/п, що обумовлює необхідність проведення ряду слідчих дій з метою зібрання доказів, допиту свідків, проведення експертиз, встановлення інших істотних обставин тощо. Тобто, зазначене підтверджує наявність в цьому к/п ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що правильно було встановлено слідчим суддею та є підставою для застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Окрім того, ОСОБА_8 пред`явлена підозра у вчиненні декількох епізодів злочину, які охоплюються ч. 2 ст. 307 КК України, вчинених впродовж тривалий період часу, тобто мали систематичний характер, в тому числі повторно, що на переконання апеляційного суду може свідчити про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, з огляду на вказане відсутність у підозрюваного ОСОБА_8 судимостей не є для суду достатньою підставою для спростування зазначеного ризику.

Отже, специфіка інкримінованих злочинів, кількість епізодів, наявність співучасників, свідків, повторність вчинення інкримінованих діянь, значна кількість вилучених заборонених речовин за місцем проживання підозрюваного, початкова стадія к/п, процесуальна поведінка підозрюваного, необхідність вчинення процесуальних дій з метою допиту свідків, проведення експертиз тощо в цьому к/п та ін. в повній мірі виправдовують висновок слідчого судді про необхідність застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та виключають застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Наявність в підозрюваного ОСОБА_8 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, його сімейні обставини тощо не спростовують вище наведені ризики, та більш того, вказані обставини існували на момент ймовірного вчинення інкримінованих діянь, що однак не стало для підозрюваного стримуючим фактором. Так само, як і обставини проходження підозрюваним військової служби.

При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою носить тимчасовий характер та його необхідність через нетривалий період часу буде переглянута судом, що гарантовано кримінальним процесуальним законодавством, під час чого може бути встановлена відсутність потреби в його продовженні або ж застосований більш м`який запобіжний захід.

Водночас, апеляційний суд зважає на посилання захисника щодо стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , а також враховує надану захисником медичну документацію, однак зауважує, що вона стосується обстежень, проведених в 2023 та 2025 роках та переконливих й належних доказів неможливості перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора (наявність гострих захворювань тощо) надано не було. При цьому, в разі потреби підозрюваний має право скористатися медичною допомогою в умовах слідчого ізолятора.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін. (рішення ЄСПЛ в справі «Істоміна проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 суд вказав, «що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Водночас, на переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

В контексті наведеного апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя, застосовуючи підозрюваному ОСОБА_8 суворий вид запобіжного заходу визначив альтернативний запобіжний захід - заставу у відповідному розмірі, який на переконання апеляційного суду, відповідає обставинам к/п, встановленим на теперішній час, згідно з якими інкримінована підозрюваному ОСОБА_8 діяльність носила систематичний характер та приносила прибуток, окрім того, підозрюваному інкримінується повторність вчинення злочинів, що виправдовує визначення застави у відповідному розмірі, що на цій стадії к/п зможе реально забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. При цьому, не виключається можливість зменшення розміру застави в подальшому.

За таких обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2025, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.02.2026 включно, із визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4