ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6468/25 Номер провадження 11-кп/814/1817/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого перекладачаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 02 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2023 року за №0000431, задоволено клопотання прокурора й продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням раніше визначеного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 1 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3 028 000 гривень, строком на 60 днів, а саме до 30 листопада 2025 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Нігерії, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Постановлено в разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній до 11 серпня 2023 року), ч.ч.2, 3, 4 ст.190 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, повідомлені потерпілою обставини й неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам з огляду на конкретні обставини провадження в їх сукупності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 02 жовтня 2025 року, мотивуючи тим, що: в судовому засіданні під час вирішення питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу прокурором не було надано постанову про його призначення в цьому кримінальному провадженні; 02 жовтня 2025 року суд першої інстанції, продовжуючи ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, постановив судове рішення в порушення вимог КПК України без участі прокурора.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що за змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.190 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній до 11 серпня 2023 року) шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у тому числі повторно й такого, що завдало значної шкоди потерпілій; ч.3 ст.190 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній до 11 серпня 2023 року) - шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах; ч.2 ст.190 КК України - шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб; ч.3 ст.190 КК України - шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілим; ч.4 ст.190 КК України - шахрайства, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, унаслідок чого умисними злочинними діями ОСОБА_8 потерпілим було заподіяно майнової шкоди в загальному розмірі 2 038 148 гривень.

Колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти раніше встановленим ризикам, а саме, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились - те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

Серед іншого, місцевий суд урахував характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, частина з яких є тяжкими злочинами (ч.3 ст.190 КК України в редакції Закону України №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, чинній до 11 серпня 2023 року, ч.4 ст.190 КК України), за вчинення яких санкціями кримінальних норм передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Водночас установлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності не дають підстав стверджувати про наявність сукупності тих характеристик особи ОСОБА_8 і його характерних рис у аспекті потенційної суспільної небезпеки, а також наявності в нього міцних соціальних зв`язків, які би разом із іншими доречними факторами цього конкретного кримінального провадження свідчили би про можливість і достатність досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою без продовження раніше застосованого запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_8 не судимий, є співзасновником підприємства, від діяльності якого має дохід, однак ці дані не спростовують наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини справи, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 на протязі тривалого часу (з 2022 до 2025 року) 14 епізодів умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, в тому числі тяжких злочинів із використанням умов воєнного стану - за надскладного для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, з детальним плануванням своїх кримінально протиправних дій, унаслідок яких заподіяно велику майнову шкоду великій кількості потерпілих осіб (на загальну суму 2 038 148 гривень), що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні місцевого суду підвердила те, що на їй та іншим потерпілим надходили погрози, у зв`язку з чим, просила залишити обвинуваченому попередньо застосований запобіжний захід, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу застави в раніше визначеному розмірі 1 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що, з урахуванням наведених вище конкретних обставин цього кримінального провадження, винятковості випадку, передбаченого абз.5 ч.5 ст.182 КПК України, правомірно виходить за межі, визначені в п.2 ч.5 ст.182 КПК України, відповідаючи критеріям, закріпленим у ч.4 ст.182 КПК України.

При цьому, конкретних доводів щодо оспорювання ризиків, виду запобіжного заходу чи розміру застави апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта, які зводяться до наявності сумнівів у повноважності прокурора, є неспроможними, оскільки спростовуються змістом постанови виконувача обов`язків керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області про призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2023 року за №0000431, до складу якої включено, зокрема, прокурора ОСОБА_6 .

Усупереч доводам апеляційної скарги, клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було подано повноважним прокурором у кримінальному провадженні прокурором ОСОБА_6 , за участі якого й у судовому засіданні місцевого суду від 02 жовтня 2025 року розглядалось питання щодо продовження обвинуваченому зазначеного вище запобіжного заходу, ча результатом чого постановлено оскаржувану ухвалу.

Твердження захисника в судовому засіданні апеляційної інстанції, які стосуються незабезпечення перекладу пред`явленого обвинувачення, позбавлені підстав, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, стороною обвинувачення було вручено ОСОБА_8 копію обвинувального акту в перекладі на англійську мову (а.п.28-39).

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 02 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4