УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2025 р. Справа № 596/1065/15-к

Провадження № 1-кп/596/2/2025

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Гусятинського районного суду Тернопільської області в селищі Гусятин кримінальні провадження №0000054 від 02 березня 2015 року, № 0000147 від 24 травня 2015 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, розлученого, працюючого фізичною особою - підприємцем, приватним підприємцем, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Гусятинського районного суду Тернопільської області перебувають кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 02 березня 2015 року та за № 0000147 від 24 травня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 та відповідно за ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України .

Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року скасовано вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2016 року відносно ОСОБА_5 та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції Гусятинського районного суду в іншому складі суд.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2016 року справу за № 596/1065/15-к передано на розгляд судді ОСОБА_1 ..

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 вересня 2015 року в справі № 596/1777/15-к (головуюча суддя ОСОБА_6 ) передано кримінальне провадження № 596/1777/15-к за обвинуваченням ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000147 від 24 травня 2015 року за ч.1 ст.125, ч.1ст.186 КК України судді цього ж суду ОСОБА_7 ,у провадженні якого перебуває кримінальне провадження №596/1065/15-к за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України, для вирішення питання про їх об`єднання (Т.1 а.с.54).

Як вбачається з ухвали Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2015 року (головуючий суддя ОСОБА_7 ), кримінальні провадження №596/1777/15-к за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.125, ч.1ст.186 КК України та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України об`єднанні в одне провадження та присвоєно кримінальному провадженню № 596/10/1065/15-к. (Т.1 а.с.61).

16 червня 2016 року прокурором змінено обвинувачення у зв`язку з тим, що під час судового розгляду встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , зокрема, дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України.(Т.2 а.с.8-13).

У судовому засіданні 16 лютого 2023 року прокурором було оголошено обвинувальний акт, погоджений керівником Чортківської окружної прокуратури 15 лютого 2023 року, у якому сформульоване змінене обвинувачення. Однак, у зв`язку із неможливістю надати (вручити) його копію потерпілій, за клопотанням прокурора, обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням протокольною ухвалою повернуто прокурору.

12 листопада 2024 року захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подав до суду письмове клопотання про розгляд кримінального провадження без його участі у зв`язку з його призовом на військову службу до лав Збройних Сил України.

14 липня 2025 року обвинувачений ОСОБА_5 подав до суду письмове клопотання для звільнення його від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.1 ст.125 ч.2 ст.186 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього.

В обґрунтування клопотання, обвинуваченим вказано, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження:

- подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України мала місце в другій половині лютого 2015 року, тому вважає, що станом на час судового розгляду клопотання є підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.3.ч.1 ст.49 КК України, оскільки минули п`ять років;

- подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України мала місце 27 лютого 2015 року, тому вважає, що станом на час судового розгляду клопотання є підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.1.ч.1ст.49 КК України, оскільки минули два роки;

- подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України мала місце 23 травня 2015 року, тому вважає, що станом на час судового розгляду клопотання є підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.1.ч.1ст.49 КК України, оскільки минули два роки;

- подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України мала місце 25 червня 2015 року, тому вважає, що станом на час судового розгляду клопотання є підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.4.ч.1ст.49 КК України, оскільки минули десять років

За вказаний період, він не ухилявся від досудового розслідування та суду, не вчиняв нових злочинів, перебіг давності не зупинявся та не переривався, відтак просив також закрити щодо нього кримінальне провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання своє клопотання та просив його задовольнити. Вказав, що суть зміненого від 16 червня 2016 року обвинувачення йому зрозуміла, вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає, цивільні позови потерпілої ОСОБА_9 із змінами та доповненнями (Т.1 а.с.19-21,173) та ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4» (Т.1 а.с.13, 14, 219, 220) теж не визнає. Наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав та закриття кримінального провадження йому зрозумілі. Позиція його щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - добровільна.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання обвинуваченого та просив його задовольнити з підстав наведених у ньому. Також зазначив, що обвинувачений з другої половини лютого 2015 року року по день розгляду вищевказаного клопотання будь-яких кримінальних правопорушень не вчиняв, у розшуку не перебував, не ухилялася від явки до слідчого під час досудового розслідування та до суду - під час судового провадження.

Потерпіла ОСОБА_10 , яка згідно копії свідоцтва про зміну прізвища серії НОМЕР_1 , виданого 17.01.2017 року, змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_10 » (Т.4 а.с.3) у судові засідання в проміжок часу з 16 лютого 2023 року до 24 грудня 2025 року не з`являлася, хоч належним чином повідомлялася про день, час місце розгляду справи. При цьому, остання неодноразово до суду надсилала через свою електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_2 ) клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд звертає увагу на те, що потерпілій ОСОБА_10 повістки про виклик у судове засідання неодноразово направлялися: за місцем її реєстрації: ( АДРЕСА_2 ; за допомогою СМС повідомлення на номер телефону НОМЕР_2 ; у додаток «Viber" на номер телефону НОМЕР_2 ; на її електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копія клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_10 направлялася: за місцем її реєстрації: ( АДРЕСА_2 та на її електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої потерпіла ОСОБА_9 неодноразово надсилала клопотання до суду про відкладення судового засідання з різних причин.

Згідно довідок про доставку електронних листів відповідальної особи Гусятинського районного суду вищевказане клопотання обвинуваченого та повістки про виклик до суду одержувачу ОСОБА_9 були доставлені. Вказаний факт підтверджується матеріалами справи (Т.8 а.с.86, 89, 90,91,106-110,124,125,126,148,157, 158,160,179-181,197,199, 200,211-214).

Отже, з метою з`ясування думки потерпілої з приводу заявленого клопотання обвинуваченим, судом було повідомлено у передбачений законом спосіб потерпілу ОСОБА_9 про надходження вищевказаного клопотання обвинуваченого та для ознайомлення із його змістом направлено останній копію клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі.

Однак, потерпіла ОСОБА_9 своєї думки чи заперечення з приводу поданого клопотання обвинуваченим ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі не висловила та до суду у письмовому вигляді не надіслала.

Згідно довідок Укрпошти про причини повернення - повістки про виклик до суду та копія вищевказаного клопотання обвинуваченого, які направлялися потерпілій за місцем її реєстрації не були останній вручені та поветалися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Крім того, як вбачається з відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-29920/18/23 від 27.06.2023 на запит суду, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянкою України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 01.01.2023 року по 27.06.2023 у базі даних не виявлено ( Т.7 а.с. 73).

З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-26142/18/24 від 15.04.2024 на запит суду, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 01.01.2019 року по 15.04.2024 два рази перетинала кордон України в напрямку «виїзд» і третє перетнула кордон України в напрямку «виїзд» - 25.08.2022 року ( Т.7 а.с.125,127).

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №1987017- 25 від 04.11.2025 на запит суду, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 01.01.2021 року по 04.11.2025 один раз перетинала кордон України в напрямку «виїзд» і 25.08.2022 року вдруге перетнула кордон України в напрямку «виїзд» (Т.8 а.с.163). Тобто, вказаною вище інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України підтверджено факт перебування ОСОБА_9 за межами України.

Представник цивільного позивача повного товариства « Партнер» Попов і компанія» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. 08.11.2024 року від представника вказаного Товариства до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника Товариства (Т.7 а.с.208, 209).

Отже, у порядку ст.ст.325, 326 КПК України вирішено питання про можливість розгляду справи без потерпілої, представника цивільного позивача, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за їх відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, із врахуванням норм ст.91 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку про те, що він не заперечує щодо задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності та у зв`язку з цим закриття кримінального провадження, оскільки на день розгляду справи минув встановлений законом строк притягнення особи до кримінальної відповідальності. Також вказав, що обвинувачений з часу вчинення кримінальних правопорушень до дня розгляду судом вищезазначеного клопотання не вчиняв нового кримінального правопорушення, не ухилялася від слідства та суду, у розшуку не перебував.

Згідно обвинувального акта із зміненим обвинуваченням від 16 червня 2016 року ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 27 лютого 2015 року, приблизно о 23.30 год. в приміщенні квартири, що знаходиться в с. Котівка, Гусятинського району, на ґрунті особистих неприязних стосунків виникла суперечка між ОСОБА_14 та її чоловіком ОСОБА_5 , під час якої останній умисно наніс долонею лівої руки два удари в область обличчя своєї дружини. Далі ОСОБА_14 , з метою уникнення конфлікту вибігла на вулицю із квартири, вслід за нею вибіг її чоловік ОСОБА_5 , наздогнавши ОСОБА_14 штовхнув руками, від поштовху остання впала на землю, обличчям до землі. Надалі з метою умисного нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 наніс останній лівою ногою по різних частинах тіла, зокрема, два удари в ліве плече. Під час чинення опору, ОСОБА_14 повернулась на спину, при цьому, маючи наміри встати, проте ОСОБА_5 лівою ногою наніс удари, ще в ділянку правого ребра, правої лопатки, лівого плеча, праву ногу, ліву гомілку, праве стегно, праве передпліччя останньої близько девяти умисних ударів. Всього, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_14 спричинено одинадцять ударів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Надалі, в другій половині лютого 2015 року у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 , користуючись моментом відсутності в домі його дружини ОСОБА_14 , перебуваючи в квартирі, яка знаходиться в с.Котівка Гусятинського району, шляхом вільного доступу, таємно викрав із дитячої кімнати золоті сережки 585 проби, вагою 6,87 гр., вартістю 10 000 гри., чим спричинено потерпілій ОСОБА_14 збитки на вказану суму.

17 лютого 2015 року ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні Ломбарду «Алмаз», що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Шептицького, 14 А, згідно з договору про надання ломбардом фінансового кредиту №40217-124 від 17.02.2015, що укладений між позичальником ОСОБА_5 та кредитодавцем Повним товариством «Ломбард «Алмаз», викрадене майно здав в якості лому до Повного Товариства «Ломбард «Алмаз», за що отримав грошові кошти в сумі 3 435 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Не зупиняючись на вчиненому, в другій половині лютого 2015 року у ОСОБА_5 повторно виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 в лютому 2015 року, користуючись моментом відсутності в домі його дружини ОСОБА_14 , перебуваючи в квартирі, яка знаходиться в с. Котівка Гусятинського району, шляхом вільного доступу, таємно викрав із дитячої кімнати золоту деформовану каблучку, 585 проби, вага якої 2.63 гр. виробник Віниця «Мальви», 17 розміру, без наявності камінця, вартістю 10 000 гри., чим спричинив потерпілій ОСОБА_14 збитки на вказану суму.

Надалі, 26 лютого 2015 року ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні Повного Товариства ІНФОРМАЦІЯ_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, згідно специфікації №1 до договору про надання фінансового кредиту під заставу майна №333-000002136 від 26.02.2015, що укладений між позичальником ОСОБА_5 та кредитодавцем Повним товариством ІНФОРМАЦІЯ_4, викрадене майно здав в якості лому до вказаного Товариства, за що отримав грошові кошти в сумі 1 396 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному нанесенні тілесних ушкоджень, а також в повторному таємному викраденні чужого майна, ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125 та ч.2 ст.185 КК України.

Крім того, 23 травня 2015 року, приблизно о 19:00 год. ОСОБА_5 , під час суперечки у салоні автомобіля, що належить ОСОБА_14 , який розміщувався неподалік бару «Софія» у с. Вигода, Гусятинського району, умисно наніс останній кілька ударів руками в область обличчя та потиличної частини голови, ногами в область ніг та здійснював удушливі захвати навколо шиї. В подальшому ОСОБА_5 силоміць витягнув за волосся ОСОБА_14 із автомобіля та продовжив наносити удари під час її перебування в положенні лежачи на землі, а саме удари ногами у різні частини тіла та кілька разів здійснював удушливі захвати навколо шиї.

Також 23 травня 2015 року у вечірній час, після нанесення ударів поблизу бару «Софія», ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, наніс її на території бару «Корона», що розташований поблизу с.Оришківці, Гусятинського району кілька ударів ногами у різні області тіла та руками в область потиличної частини голови.

Внаслідок нанесення ОСОБА_5 ударів ОСОБА_14 , останній завдано тілесних ушкоджень у вигляді синця в області лівої половини тіла нижньої щелепи, синця на лівій мочці лівої вушної раковини, синця у лівій завушній ділянці з поширенням на ліву скроневу кістку та нижню щелепу, синця у центральній частині підборіддя, численних саден передньої поверхні шиї, синців правого передпліччя та лівого плеча, синців в області лівих ребер, синців лівого та правого стегна, синця правого коліна, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_14 легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Крім того, 25 червня 2015 року, приблизно о 22.20 год., під час руху в автомобілі, що належить ОСОБА_14 , на відрізку дороги, що розташований між м. Копичинці та с.Вигода, Гусятинського району, між останньою та ОСОБА_5 у присутності ОСОБА_15 виникла словесна суперечка на ґрунті особистих неприязних стосунків. Під час вказаної суперечки, ОСОБА_5 умисно, протиправно, повторно, відкрито, ігноруючи волю ОСОБА_14 в присутності очевидця ОСОБА_15 , які розуміли протиправний характер його дій, без застосування насильства, тобто, обмежуючись прикладенням зусилля руки лише для вилучення майна, заволодів належним її мобільним телефоном марки «Nокіа n73» червоно-чорного кольору, яким в подальшому розпоряджався та користувався на власний розсуд.

Вартість бувшого у користуванні мобільного телефону марки «Nокіа n73» становить 900,00 гривень, тобто, ОСОБА_14 унаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_5 завдано матеріальну шкоду на вказану суму коштів.

Своїми умисними діями, які виразилися у відкритому, повторному, викраденні чужого майна, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.186 КК України.

Потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов з уточненнями, згідно якого вона просить стягнути на її користь з ОСОБА_5 130 000 гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 25 000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Цивільним позивачем - ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4» заявлено цивільний позов, згідно якого Товариствоі просить стягнути на його користь з ОСОБА_5 матеріальну шкоду завдану злочином, яка складається з 1396, 00 гривень фінансового кредиту та 6,84 гривень процентів за користування кредитом, всього 1402,84 гривень.

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , яке обвинувачений та його захисник підтримали в судовому засіданні, дослідивши матеріали кримінального провадження, які стосуються розгляду вказаного вище клопотання та які характеризують особу обвинуваченого, думку прокурора з приводу заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 ст.44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014 року), було передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема:

- два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який

передбачено покарання у менш суворе, ніж обмеження волі;

- п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

- десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

Пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі), передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

- два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

- п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

- десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг ( частини 2,3 ст.49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості, згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Отже, передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: 1) закінчення зазначених у законі строків; 2) не вчинення протягом цих строків нового кримінального правопорушення певного ступеня тяжкості; 3) не ухилення особи від слідства або суду.

Санкція ч.1 ст.125 КК України (в редакції Закону №270-VІ від 15.04.2008,) передбачала покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Санкція ч.1 ст.125 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Санкція ч.2 ст.185 КК України (в редакції Закону № 1449-VІ від 04.06.2009 року) передбачала покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Санкція ч.2 ст.185 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк від трьох до п`яти років або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Санкція ч.2 ст.186 КК України (в редакції Закону № 270-VІ від 15.04.2008 року) передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Санкція ч.2 ст.186 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України (у редакції Закону № 4025-VI від 15 11.2011 року, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.2 ст.12 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, у скоєні якого обвинувачується ОСОБА_5 згідно норми ст.12 КК України (у редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 року, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) є злочином невеликої тяжкості, а відповідно до ч.2 ст.12 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) є кримінальним проступком.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України (у редакції Закону № 4025-VI від 15 11.2011 року, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно ч.4 ст.12 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, у скоєні якого обвинувачується ОСОБА_5 згідно норми ст.12 КК України (у редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 року, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) є злочином середньої тяжкості, а відповідно до ч.4 ст.12 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) є нетяжким злочином.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України (у редакції Закону № 4025-VI від 15 11.2011 року, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Згідно ч.5 ст.12 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, у скоєні якого обвинувачується ОСОБА_5 згідно норми ст.12 КК України (у редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 року, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) є тяжким злочином та а відповідно до ч.5 ст.12 КК України (в редакції Закону, яка чинна на час прийняття рішення у справі) є також тяжким злочином.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинене.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.125 КК України, яке вчинено 27.02.2015; ч.2 ст.185 КК України, яке вчинено у другій половині лютого 2015 року; ч.1 ст.125 КК України, яке вчинено 23.05.2015; ч.2 ст.186 КК України, яке вчинено 25.06.2015.

Станом на 26 грудня 2025 року з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень взагальному минуло більше як десять років.

ОСОБА_5 в розшуку під час досудового розслідування та судового розгляду не перебував, даних про вчинення ним нових кримінальних правопорушень судом не встановлено, даних про те, що в зазначені строки ОСОБА_5 ухилявся від слідства чи суду матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ст.49 КК України.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст. 284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених ст.49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Про вказане також наголошено Великою палатою Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) .

В силу вимог частин 1,3 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюються судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями частин 2,3 ст.288 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності за наявності підстав буде порушенням його прав, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

У порядку визначеному КПК України, суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 суть обвинувачення за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.1 ст.125 та ч.2 ст.186 КК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка є нереабілітуючою та право заперечувати проти закриття кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі пунктів 1,3,4 ч.1 ст.49 КК України з нереабілітуючої підстави та закриття кримінального провадження.

Також, при ухваленні вказаного рішення, суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі №730/67/16-к, в якій вказано, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

В результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння, адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння (Постанова Верховного суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 18.02.2025, справа №712/8174/23).

Також, з метою з`ясування думки потерпілої з приводу заявленого клопотання обвинуваченим, судом було повідомлено у передбачений законом спосіб потерпілу ОСОБА_9 про надходження вищевказаного клопотання обвинуваченого та для ознайомлення із його змістом направлено останній копію клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі. Проте, потерпіла ОСОБА_9 своєї думки чи заперечення з приводу поданого клопотання обвинуваченим ОСОБА_5 не висловила та до суду у письмовому вигляді не надіслала.

З`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав своє клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі, та впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, встановивши, що перебіг строків давності не зупинявся і нового кримінального правопорушення за вказаний період ОСОБА_5 не вчиняв, суд вважає, що клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження підлягає до задоволення.

Таким чином, у зв`язку із встановленням підстав, передбачених ст.49 КК України, обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно нього - закриттю.

Питання про речові докази у кримінальному провадженні (постанови слідчого СВ ГУсятинського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_16 від 09 квітня 2015 року, 26 березня 2015 року) вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ст.129 КПК України рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення та ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що цивільні позови не підлягають розгляду у випадках закриття кримінального провадження під час розгляду справи в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК України підставах, суд зобов`язаний роз`яснити потерпілій, цивільному позивачу їх право пред`явити аналогічні позова у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлені потерпілою та іншим цивільним позивачем цивільні позова до цивільного відповідача ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позовів в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищенаведеного, ст.ст.12, 49, ч.1 ст.286 КК України, керуючись ст.ст.100, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст.ст.285, 286, 288, 350, 369, 370, 372, 392, 395 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.185, ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, на підставі пунктів 1,3,4 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальні провадження №0000054, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2015 року, № 0000147, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 травня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_5 - закрити.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-оптичний диск диска марки «DATEX» CD-R 52х700 mb 80 min, який поміщено в паперовий конверт, що надав працівник ПТ « ІНФОРМАЦІЯ_4» та дві фотокартки 9х12, які 08.04.2015 року до допиту додала ОСОБА_14 , які зберігаються у наглядових матеріалах справи в прокурора - залишити у вказаних вище матеріалах справи;

- каблучку, 585 проби, деформовану, брудну, 17 розміру, вагою 2,65 грам, яка поміщена у сейф-пакет «Експертна служба» №0433670 і передана на зберігання в кімнату для зберігання речових доказів Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області - повернути власниці ОСОБА_9 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Цивільний позов з уточненнями потерпілої ОСОБА_9 до відповідача ОСОБА_5 про стягнення 130 000 гривень в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 25 000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди - залишити без розгляду.

Цивільний позов ПТ «ІНФОРМАЦІЯ_4» до відповідача ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином, яка складається з 1396, 00 гривень фінансового кредиту та 6,84 гривень процентів за користування кредитом, всього 1402,84 гривень - залишити без розгляду.

Роз`яснити потерпілій ОСОБА_9 та іншому цивільному позивачу їх право пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1