СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

30 січня 2026 року м. Снігурівка

справа №485/98/26

провадження № 1-кс/485/38/26

Слідча суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Лепетиха, Березнегуватського району, Миколаївської області, громадянину України, українцю, що має професійно-технічну освіту, одруженому, маючому на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованому та фактично проживаючому по АДРЕСА_1 ,старшому навіднику 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше судимому вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.09.2016 за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01.04.2020 звільнений умовно-достроково від відбуття покарання на невідбутий термін 1 рік 9 місяців 24 дні,

установила:

30 січня 2026 року слідча СВ відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про застосування шодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування до 28.03.2026,без альтернативи внесення застави.

Обґрунтування клопотання

Так, слідча зазначає, що у кримінальному провадженні за №0000020, 28.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, вчиненого за таких обставин. ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді старшого навідника 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог законодавства, у грудні 2025 року, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи у полезахисній лісосмузі біля с-ща Березнегувате Баштанського району Миколаївська область, знайшов бойовий припас, а саме, корпус ручної гранати типу РГН та ударно - дистанційний запал типу УДЗ, які перебували у розібраному стані між собою. Усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх дій, діючи умисно та незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 бойовий припас, а саме, корпус ручної гранати типу РГН та ударно - дистанційний запал типу УДЗ привласнив собі, тим самим незаконно придбав наступальну осколкову ручну гранату РГН та після цього переніс його до власного салону автомобіля марки «Opel», моделі «Astra», сірого кольору, зареєстрованому в р. Польша, реєстраційний номер « НОМЕР_2 » в якому почав незаконно зберігати та зберігав без передбаченого законом дозволу до 28.01.2026. 28 січня 2026 року в період часу з 08:52 до 13:30 під час проведення обшуку у салоні автомобіля марки «Opel», моделі «Astra», сірого кольору, зареєстрованому в р. Польша, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », належного ОСОБА_5 , який знаходився за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено, корпус ручної гранати типу РГН та ударно - дистанційний запал типу УДЗ, які конструктивно поєднані між собою, є бойовим припасом - бойовою ручною осколковою гранатою. Зазначає, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином. За законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Слідча вказує на наявність ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. Так, з урахуванням того, що ОСОБА_5 є раніше судимим, маючи не зняту та не погашену судимість вчинив нове кримінальне правопорушення, а саме тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, тому підозрюваний, з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Підозрюваний може вжити заходи до пошуку свідків та очевидців вчинення злочину, які ще не були встановлені та допитані в ході досудового розслідування та схиляння їх до дачі показів, що виправдовують його та не відповідають реальним обставинам справи, тому вважає що є наявним ризик перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином. Підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки маючи не зняту та не погашену судимість на шлях виправлення не став, та вчинив новий тяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст.263 КК України. В разі його переховування від органів досудового розслідування, від суду, тобто і від військової служби, такі його дії зможуть набути ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 407, 408 КК України, оскільки він є військовослужбовцем, який самовільно залишив місце служби. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Доводи учасників провадження у судовому засіданні

Прокурор у судовому засіданні просив клопотання задовольнити, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без альтернативи внесення застави. Уточнив, що суд враховуючи вимоги Закону не визначає місце утримання підозрюваних.

Захисниця у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому зазначила, що її підзахисний має стійкі соціальні зв`язки, одружений та має 2-х малолітніх дітей. Дружина перебуває у декретній відпустці. Батько її підзахисного не заперечує, щоб його син під час застосування домашнього арешту знаходився у його будинку, який йому належить на праві власності. Просила врахувати стан здоров`я ОСОБА_5 , а саме останній має кісту лівої скроневої частки та виразкову хворобу шлунку. Вважала, що стан його здоров`я є небезпечним для його тримання в умовах СІЗО. Просила врахувати те, що її підзахисний має постійне місце проживання та не має наміру переховуватися від слідства та суду.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Зазначив, що він є військовослужбовцем та втік зі служби, вже пройшло 8-9 місяців. Офіційної роботи немає, майна немає, має тимчасові заробітки. Дружина перебуває у декретній відпусті. Отримує допомогу від держави у розмірі 860 грн. Має пухлину. При зарахуванні до лав ЗСУ проходив ВЛК. Висновок ВЛК не оскаржував.

Мотивація суду

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши документи, додані до клопотання, додані документи стороною захисту та слідчою під час розгляду клопотання, слідча суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Слідчою суддею встановлено, що 16 січня 2026 року до ЄРДР внесено відомості за №0000020.

28 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Так, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, в порушення вимог законодавства, у грудні 2025 року, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи у полезахисній лісосмузі біля с-ща Березнегувате Баштанського району Миколаївська область, знайшов бойовий припас, а саме, корпус ручної гранати типу РГН та ударно - дистанційний запал типу УДЗ, які перебували у розібраному стані між собою.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно та незаконно, не маючи передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 бойовий припас, а саме, корпус ручної гранати типу РГН та ударно - дистанційний запал типу УДЗ привласнив собі, тим самим незаконно придбав наступальну осколкову ручну гранату РГН та після цього переніс його до власного салону автомобіля марки «Opel», моделі «Astra», сірого кольору, зареєстрованому в р. Польша, реєстраційний номер « НОМЕР_2 » в якому почав незаконно зберігати та зберігав без передбаченого законом дозволу до 28.01.2026.

28 січня 2026 року в період часу з 08:52 до 13:30 під час проведення обшуку у салоні автомобіля марки «Opel», моделі «Astra», сірого кольору, зареєстрованому в р. Польша, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », належного ОСОБА_5 , який знаходився за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено, корпус ручної гранати типу РГН та ударно - дистанційний запал типу УДЗ, які конструктивно поєднані між собою є бойовим припасом - бойовою ручною осколковою гранатою.

Вирішуючи заявлене клопотання щодо застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на стадії розслідування, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

При вирішенні питання про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя з урахуванням наявних матеріалів клопотання, приходить до висновку, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що підтверджується зібраними в рамках кримінального провадження доказами в їх сукупності, а саме: витягом з кримінального провадження за №0000020; протоколом допиту свідка зі зміненими анкетними даними ОСОБА_10 ; даними протоколу обшуку від 28 січня 2026 року; довідками про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 28 січня 2026 року; протоколом допиту підозрюваного від 28 січня 2026 року.

Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський Суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню(Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Також у рішеннях ЄСПЛ по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009, «Александр Макаров проти росії» від 12.03.2009, Суд вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідча суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Слідчою суддею встановлено, що ОСОБА_5 , має стійкі соціальні зв`язки, а саме одружений та має на утриманні малолітніх дітей, має посередню характеристику за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість.

Санкція статті закону за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

До матеріалів клопотання долучені військовий квіток, накази, доповідь, з яких слідує, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_3 , який самовільно залишив військову частину без поважних причин. Наведене підтвердив і сам підозрюваний під час розгляду клопотання.

30 січня 2026 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме - самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

З огляду на обставини кримінального провадження, даних про особу підозрюваного, зокрема те, що останній має непогашену судимість, йому вручено нову підозру, він має посередню характеристику за місцем поживання та тяжкість інкримінованого підозрюваному правопорушення, на даний час існують ризики того, що підозрюваний усвідомлюючи тяжкість кримінальних правопорушень та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, у разі ухвалення обвинувального вироку може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому на думку слідчої судді наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином слідчою зазначено, що «може перешкоджати кримінальному провадженню, а саме підозрюваний ОСОБА_5 може вжити заходи до пошуку свідків та очевидців вчинення злочину, які ще не були встановлені та допитані в ході досудового розслідування та схиляння їх до дачі показів, що виправдовують його та не відповідають реальним обставинам справи». Разом з тим, на думку слідчої судді зазначений ризик слідчим не доведено під час розгляду клопотання.

Таким чином, слідча суддя вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме таких як: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Отже, для запобігання вищезазначеним ризикам слідча суддя приходить до висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки в даному випадку інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваного

На підтвердження незадовільного стану здоров`я підозрюваного стороною захисту надано: МРТ головного мозку від 21.12.2023, медичну картку, огляд лікаря, проведений 02.01.2024.

З витягу з наказу №121 та військового квитка, вбачається, що ОСОБА_5 призваний на військову службу 23.04.2025. Тобто, встановлені захворювання у ОСОБА_5 мали місце ще до початку військової служби. ОСОБА_5 як військовослужбовець пройшов ВЛК, висновок не оскаржував.

Відповідно до консультативного висновку від 28 січня 2026 року щодо ОСОБА_5 протипоказань до тримання в умовах ІТТ не виявлено.

Надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 за № 239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування підозрюваного у разі наявності у нього захворювань можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, зазначена захисником обставина про незадовільний стан здоров`я підозрюваного не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність застосування стосовно нього більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, слідча суддя дійшла до висновку про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Одночасно, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, вважаю необхідним визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, у межах, визначених ч.5 ст.182 КПК України, та покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Щодо визначення розміру застави

Так, згідно із ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України). У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Визначаючи розмір застави, ураховуючи спосіб вчинення злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , його майновий та сімейний стан, дані про особу підозрюваного та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, вважаю, що застава у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120,00 грн, забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

В разі внесення застави підозрюваний ОСОБА_5 буде зобов`язаний: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утриматися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КПК України слідча суддя визначає в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Отже, строк тримання під вартою слід визначити до 28.03.2026 включно.

Керуючись ст.132, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 197, ч.2 ст.376 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 28 березня 2026 року включно.

Час тримання під вартою відраховувати з моменту фактичного затримання, тобто з 28 січня 2026 року 13:40.

Строк дії ухвали - до 28 березня 2026 року (включно).

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави у межах 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120,00 грн, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк до 28 березня 2026 року включно обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утриматися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити, що в разі невиконання таких обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі оригінал документу із відміткою банку має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після його отримання та перевірки має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику, слідчому, прокурору.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 16 годині 00 хвилин 02 лютого 2026 року.

Слідча суддя ОСОБА_1