У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема на транспортний засіб марки Opel Insignia, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Клопотання мотивоване тим, що арештований автомобіль не є ні предметом, ні знаряддям вчинення вказаних кримінальних правопорушень та не несе в собі жодної доказової інформації щодо даного кримінального правопорушення. При розгляді клопотання про накладення арешту власник транспортного засобу ОСОБА_3 не був присутній, так як його не було належним чином повідомлено та час та дату розгляду клопотання про накладення арешту на транспортний засіб. Вилучений в ході обшуку транспортний засіб належать ОСОБА_3 як законному володільцю, який не має статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Разом з тим, ні в клопотанні слідчого, ні в ухвалі про накладення арешту не зазначена мета такого арешту. Враховуючи наведене, просить скасувати арешт, накладений на транспортний засіб марки Opel Insignia, державний номерний знак НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що потреба в його арешті відпала.

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подав до суду письмове клопотання, в якому просить розглянути клопотання про скасування арешту майна у його відсутності. Заявлені в клопотанні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник органу досудового розслідування, буду належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд клопотання у його відсутності не подавав.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали додані до клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197 17.04.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 209 КК України.

Відповідно до протоколу обшуку від 25.10.2025, у ході його проведення обшуку транспортного засобу марки Opel Insignia, державний номерний знак НОМЕР_1 , даний транспортний засіб було вилучено.

Постановою слідчого від 26 жовтня 2025 року автомобіль Opel Insignia, державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 308/15221/25 (провадження 1-кс/308/6401/25) накладено арешт на транспортний засіб марки Opel Insignia, державний номерний знак НОМЕР_1 в ході проведення обшуку вказаного транспортного засобу.

Як вбачається із вказаної ухвали, метою накладення арешту на вищевказане майно є його збереження, як речового доказу. Підставою для накладення арешту на даний автомобіль, стало встановлення достатніх підстав вважати, що даний автомобіль має значення речового доказу в кримінальному провадженні, доведеність слідчим необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладався у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладався у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З метою належного розгляду клопотання про скасування арешту майна ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2026 витребувано від органу досудового розслідування матеріали кримінального провадження № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 квітня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України.

Дослідивши надані органом досудового розслідування матеріали кримінального провадження та подане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що власником майна поза розумним сумнівом не спростовано у клопотанні про скасування арешту майна твердження слідчого, що вилучений транспортний засіб міг використовуватись для здійснення діяльності, пов`язаної з незаконним обігом психотропних речовин та переправленням через державний кордон поза пунктами пропуску осіб призовного віку, і як наслідок, що він є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, з приводу яких здійснюється досудове розслідування, та має значення речового доказу.

Виходячи з положень КПК України, під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя не оцінює законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, якою накладено арешт на майно, оскільки вказане питання відноситься до виключної компетенції суду апеляційної інстанції, а вирішує питання щодо обґрунтованості накладення арешту на майно з урахуванням нових доказів, які надаються слідчому судді під час розгляду клопотання та які не були відомі слідчому судді під час накладення арешту на майно.

Слідчому судді під час розгляду клопотання не надано доказів, які б в своїй сукупності свідчили про необґрунтованість накладення арешту на майно та спростовували висновки щодо наявності підстав для такого арешту, викладені в ухвалі про накладення арешту на майно.

Такі обставини повинні бути предметом судового розгляду, а до тих пір зберігаються ризики, які стали підставою для арешту даного майна.

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку, що оскільки арештоване майно являється речовим доказом, досудове слідство триває, в зв`язку з чим клопотання про скасування арешту задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1