Справа № 577/5743/25
Провадження № 1-кс/577/1430/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2025 р.

м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області клопотання слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000774 від 06.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

26.09.2025 року слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором, та прохає накласти арешт Накласти арешт на майно, визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме на:

посіви сільськогосподарської культури «Соняшник», з площею засіву 30 га, яка проростає на самовільно зайнятій земельній ділянці державної власності з кадастровим номером :07:001:2074 на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області;

посіви сільськогосподарської культури «Соняшник», з площею засіву 20,7 га, яка проростає на самовільно зайнятій земельній ділянці державної власності з кадастровим номером :07:001:1462 на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області;

посіви сільськогосподарської культури «Соняшник», з площею засіву 66 га, яка проростає на самовільно зайнятій земельній ділянці державної власності з кадастровим номером :07:001:2071 на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області;

посіви сільськогосподарської культури «Соняшник», з площею засіву 9,5 га, яка проростає на самовільно зайнятій земельній ділянці державної власності з кадастровим номером :07:001:1463 на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області;

посіви сільськогосподарської культури «Соняшник», з площею засіву 27,719 га, яка проростає на самовільно зайнятій земельній ділянці державної власності з кадастровим номером :07:001:2023 на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області;

посіви сільськогосподарської культури «Соняшник», з площею засіву 48,8 га, яка проростає на самовільно зайнятій земельній ділянці державної власності з кадастровим номером :07:001:2072 на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області;

посіви сільськогосподарської культури «Соняшник», з площею засіву 16,3 га, яка проростає на самовільно зайнятій земельній ділянці державної власності з кадастровим номером :07:001:2040 на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області шляхом заборони будь-кому розпоряджатись будь-яким чином та використовувати його до прийняття остаточного рішення у кримінальному проваджені та/або скасування арешту, окрім слідчого та прокурора для забезпечення збереження вказаного речового доказу та подальшого звернення врожаю в дохід держави/законних власників.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що власності з наступними кадастровими номерами: :07:001:2071, :07:001:2074, :07:001:2040,:07:001:2073, :07:001:2023, :07:001:1463, :07:001:1462, які знаходяться на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області, в межах РЛП «Сеймський».

У ході проведеного 19.09.2025 огляду вказаних земельних ділянок за участю спеціалістів у сфері агрономії, Центру ДЗК у Конотопському районі, Держекоінспекції в Сумській області, представників Попівської сільської ради,ТОВ «Державний земельний Банк» працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області встановлено, що вказані земельні ділянки використовуються для вирощування сільськогосподарської культури «соняшник».

Так на земельній ділянці з кадастровим номером:

:07:001:2074 наявні посіви сільськогосподарської культури «соняшник» на площі 30 га.;

:07:001:2071 наявні посіви сільськогосподарської культури «соняшник» на площі 66 га.,

:07:001:1462 наявні посіви сільськогосподарської культури «соняшник» на площі 20,7 га.,

:07:001:1463 наявні посіви сільськогосподарської культури «соняшник» на площі 9,5 га.,

:07:001:2023 наявні посіви сільськогосподарської культури «соняшник» на площі 27,719 га.,

:07:001:2072 наявні посіви сільськогосподарської культури «соняшник» на площі 48,8 га.,

:07:001:2040 наявні посіви сільськогосподарської культури «соняшник» на площі 16,3 га.

Відповідно до листа КЗ СОР «Регіональний ландшафтний парк «Сеймський», вказані земельні ділянки знаходяться в господарській зоні на території регіонального ландшафтного парку «Сеймський».

Згідно листа Головного управління Держегокадастра у Сумській області та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником вказаних ділянок є Держава, у особі ГУ Держгеокадастру У Сумській області, та користувачем вказаних ділянок є Державне підприємство «Фонд аграрних інвестицій».

Наказом Фонду Державного майна України № 703 від 09.07.2024 припинено юридичну особу державне підприємство «Фонд аграрних інвестицій»().

Наказом Фонду Державного майна «Про створення товариства з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк»»()в результаті перетворення з державного підприємства «Фонд аграрних інвестицій».

Таким чином ТОВ «Державний земельний банк» є правонаступником постійного користувача вказаних земельних ділянок ДП «Фонд аграрних інвестицій».

Допитаний в якості представника потерпілого ТОВ «Державний земельний банк» начальниквідділу моніторингу та використанням земель ТОВ «Держзембанк» ОСОБА_5 зазначив, що вищевказані земельні ділянки в оренду нікому не передавались та підприємством не обробляються,хто міг засіяти ці ділянки не відомо.

Вказані обставини також підтверджуються листом ТОВ «Державний земельний банк» від 17.09.2025.

Вказане свідчить, що врожай сільськогосподарської культури «соняшник», який проростає на земельних ділянках з наступними кадастровими номерами: :07:001:2071, :07:001:2074, :07:001:2040, :07:001:2073, :07:001:2023, :07:001:1463, :07:001:1462 є речовим доказом у вказаному провадженні, оскільки вказані посіви підтверджують факт здійснення господарської діяльності на зазначених земельних ділянках та їх самовільного зайняття для сільськогосподарських потреб та набуті внаслідок протиправного заняття земельної ділянки.

Постановою слідчого від 19.09.2025 вищевказаний врожай с/г культури «соняшник» визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 , кожен окремо, клопотання про арешт майна підтримали та прохали його задовольнити.

Представник ТОВ «Державний земельний банк» ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення клопотання не заперечував.

Представник Головного управління Держегокадастра у Сумській області, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення клопотання не заперечував.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

При розгляді клопотання про арешт майна в порядку, передбаченому ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого, прокурора та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Розглядаючи клопотання про арешт майна, в порядку ст. 170-173 КПК, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для такого арешту або відмови у задоволенні клопотання, діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України, порушеного за фактом того, що 05.08.2025 поліцкйським офіцером громади Конотопського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_6 кладено рапорт, відповідно до якого, невстановлені особи здійснили самовільне зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: :07:001:2071, :07:001:2074, :07:001:2040, :07:001:2073, :07:001:2023, :07:001:1463, :07:001:1462, загальною площею 200 га, чим спричинили збитки державі.

Проведеним оглядом 19.09.2025 за участю спеціалістів у сфері агрономії, Центру ДЗК у Конотопському районі, Держекоінспекції в Сумській області, представників Попівської сільської ради, ТОВ «Державний земельний Банк» працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області встановлено, що вказані земельні ділянки використовуються для вирощування сільськогосподарської культури «соняшник», тому з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення слідчий просить накласти арешт на: посіви сільськогосподарської культури кукурудзи, соняшника на земельних ділянках державної власності на території Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Крім того, згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд при вирішенні питання про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів повинні перевірити наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно, яке визнано речовим доказом, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

Під час розгляду клопотання не було встановлено з матеріалів провадження достатньо підстав, щоб вважати майно, вказане у клопотанні слідчого, таким, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема за відсутності до цього відповідного процесуального рішення із належним обґрунтуванням.

Також, з матеріалів провадження слідує, що клопотання слідчого про арешт майна та додані до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, адже вони не підтверджують підстави, мету та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту майна та розміру шкоди у результаті вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, зазначені обставини підлягають не тільки зазначенню в клопотанні, а й обов`язковому доведенню слідчим, прокурором при судовому розгляді клопотання та мають бути перевірені та досліджені слідчим суддею при вирішенні клопотання про арешт майна.

Об`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки, віднесеної до категорії спеціально охороняємих ділянок згідно закону.

Самовільне зайняття земельної ділянки - це фактичне заволодіння (чи заволодіння і користування) земельною ділянкою або її частиною, вчинене в особистих інтересах або інтересах інших осіб тим, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування.

З викладеного слідує, що сільськогосподарські культури, які вирощені на певній земельній ділянці, не можуть бути ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, виходячи із диспозиції цієї норми Кримінального Кодексу, а отже не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Крім того, за змістом статті 100 КПК України сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, суд звертає увагу, що посіви соняшника на земельних ділянках, які не зібрано, тобто не встановлено вагу соняшника, її вартість, із забороною розпоряджатися майном та використовувати його, не зможе бути використаний як доказ у кримінальному проваджені, тобто не дотримується мета накладення арешту.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України; 3-1) можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України), 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був упевнений у тому, що подані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Так, кримінальна відповідальність за ч.2 ст.197-1 КК України настає за самовільне зайняття земельної ділянки.

Слідчий у судовому засіданні додатково зазначив, що метою арешту врожаю є відшкодування шкоди, завданої власне кримінальним правопорушенням.

Між тим, слідчим до клопотання не додано доказів на підтвердження завдання значної шкоди законному володільцю або власнику земельної ділянки.

Крім того, слідчий не вказав точну кількість та не надав розрахунок вартості того врожаю, який на його думку підлягає арешту, що позбавляє можливості слідчого судді, суду при ухваленні судового рішення взяти до уваги принципи розумності та співмірності обмеження права власності та врахування усіх наслідків арешту майна.

Всупереч положенням ст. 132 КПК України прокурором не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що може бути підставою для накладення арешту на майно, не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який зазначено у клопотанні, а також те, що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з моменту внесення відомостей до ЄРДР, а саме 06.08.2025 та на момент звернення із вказаним клопотанням 26 вересня 2025 року, за даним фактом органом досудового розслідування не встановлена особа, що вчинила зазначене кримінальне правопорушення, підозра жодній особі до теперішнього часу не пред`явлена та цивільний позов не заявлений, що в свою чергу підтверджує, що у цьому провадженні орган досудового розслідування на даному етапі провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Слідчий суддя доходить висновку, що в даному конкретному випадку матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили як про наявність правової підстави для арешту майна, так і про існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вказане у клопотанні слідчого майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 170 КПК.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна, слідчий суддя враховує і усталену прецедентну практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол і Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

У своєму рішенні від 22.02.2005 в справі «Новоселецький проти України» (заява № 47148/99, остаточне рішення від 22.05.2005) ЄСПЛ вказав, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

В іншому рішенні від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) ЄСПЛ зазначив, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Доводи слідчого щодо необхідності арешту зазначеного в клопотанні майна не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають, оскільки як в самому клопотанні, так і в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно в межах даного кримінального провадження, так як на даний момент не встановлена особа, що вчинила зазначене кримінальне правопорушення, цивільний позов не заявлений, відсутні дані про повідомлення будь-якій особі про підозру, дані про юридичну особу, яка може нести цивільну відповідальність за таку шкоду та обґрунтований розмір матеріальної шкоди, у зв`язку із чим слідчий суддя приходить до висновку, що вказане клопотання не відповідає вимогам п.1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у зв`язку із чим вважає за потрібне відмовити у задоволенні вказаного клопотання..

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000774 від 06.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1