КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3101/2026 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

10 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001762 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Казахстану, неодруженого, офіційно непрацюючого, ВПО, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 19.07.2023 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень (штраф не сплачено),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі та штрафу в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2023 року, при цьому вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2023 року ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з 14 липня 2023 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, 02.05.2023 близько 17 год. 36 хв. перебуваючи біля підсобного приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 17-Д/2, вирішив здійснити крадіжку з вказаного підсобного приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_9 підійшовши до дверей приміщення, відкрив ручку дверей, які були не зачинені на замок та проник до підсобного приміщення, звідки викрав мобільний телефон «Xiaomi Redmi 11 Pro», вартістю 5314 грн. 40 коп., який належать потерпілому ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_9 з викраденим мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 11 Pro» з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 5314 грн., 40 коп.

Крім того, 15.05.2023 року близько 17 год. 09 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Твій Рибний», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Єлизавети Чавдар, 8, побачив за прилавком мобільний телефон «Samsung SM-A315F/DS» Prism Crush Blue/128 Gb, S/N- НОМЕР_1 , що належить потерпілій ОСОБА_11 , та вирішив повторно таємно викрасти вказаний телефон.

Так, перебуваючи за вище вказаною адресою, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій ОСОБА_7 , переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з підвіконника, повторно таємно викрав мобільний телефон «Samsung SM-A315F/DS» Prism Crush Blue/128 Gb, S/N-RF8N615EN5L, вартістю 3000 гривень, після чого залишив місце злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми злочинними діями, ОСОБА_7 завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_12 на суму 3000 гривень.

Крім того, 06.06.2023 року близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи біля чорного входу до приміщення АЗС «WOG», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 16-Б, вирішив здійснити крадіжку з вказаного приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 підійшовши до чорного входу приміщення АЗС «WOG», побачив, що двері відкриті та зайшов до вказаного приміщення тим самим проник до нього, звідки повторно таємно викрав мобільний телефон марки «TECNO mobile» моделі «KE5j» imei: НОМЕР_2 , imei: НОМЕР_3 , вартістю 2691 грн., в якому була встановлена сім НОМЕР_4 (матеріальної цінності не становить) які належать потерпілому ОСОБА_13 .

Після чого, ОСОБА_7 з викраденим мобільним телефоном марки «TECNO mobile» моделі «KE5j» з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_14 матеріального збитку на суму 2691 гривень.

Не погоджуючись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2025 року скасувати, постановивши нове рішення, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені КК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що суд першої інстанції формально послався на положення ст. ст. 66, 67 КК України, не розкрив їх у вироку та не врахував належним чином обставини, що пом`якшують покарання.

Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_7 вину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі, не змінював своєї позиції та не намагався приховати певні обставини, визнав всі обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому, про що заявив у суді. Також згідно з обвинувальним актом, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, як і не встановлено їх за результатами судового розгляду.

Також, на думку сторони захисту, суд помилково не застосував до обвинуваченого вимоги ст. 69 КК України та не призначив більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією інкримінованої статті, не зважаючи на те, що відповідно до матеріалів справи були пом`якшуючі обставини, які суд встановив - визнання вини в повному обсязі та активне сприяння розкриттю злочину. Окрім того, су не врахував пом`якшуючу обставину, таку як відшкодування шкоди потерпілому.

Крім того, апелянт вказує, що суд зовсім не врахував та не відобразив у своєму рішенні ту обставину, що обвинувачений має явні психічні розлади, неодноразово звертався до реабілітаційно-оздоровчих комплексів для психо-соціальної реабілітації, що вказує на поверхневе вивчення судом його характеризуючих даних та стану здоров`я.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції, як і орган досудового розслідування, не виконав вимоги п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України, не забезпечив проведення експертизи щодо визначення психічного стану обвинуваченого, за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо обмеженої осудності.

Поряд з іншим апелянт вказує, що судом необґрунтовано зазначено про самостійне виконання штрафу, оскільки після задоволення клопотання про видачу виконавчого листа, видачі виконавчого листа та звернення з виконавчим документом до відділу державної виконавчої служби, виконання штрафу виконується на підставі ЗУ «Про виконавче провадження», а саме примусове виконання рішення, а не згідно зі ст. 26 КВК України, де передбачено покарання на невиконання вироку.

Потерпілі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули, про поважність причин своєї відсутності не повідомили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційна скарга розглядається без участі потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України, а тому, згідно із ст. 404 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з вироку суду, обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України врахувавхарактер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, суспільну небезпеку вчиненого, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, дані про особу винного, який на спеціальних обліках не перебуває, офіційно не працює, не навчається, будучи судимим за корисливі злочини знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку та підвищену соціальну небезпеку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції, згідно із ст. 66 КК України визнав і врахував, щире каяття. Врахувавши наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення в межах, встановлених санкцією статті .

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізаціїпокарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженої і попередження нових злочинів.

Також, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував і те, що злочин, у даному кримінальному провадженні, передбачений ч.4 ст. 185 КК України обвинувачений вчинив до постановлення вироку Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2023, у зв`язку з чим призначив остаточне покарання на підставі положень ч.4 ст. 70, ч.3 ст. 72 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не в повному обсязі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілому, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які враховуються при призначенні покарання, передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і дані щодо особи обвинуваченого та обставину, що пом`якшує покарання, якою, з огляду на визнання обвинуваченим своєї винуватості і розкаяння у вчиненому, суд першої інстанції визнав - щире каяття, і саме з урахуванням всіх обставин, зокрема і обставини, яка його пом`якшує призначив ОСОБА_7 покарання, наближене до мінімальних межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України.

Що ж до активного сприяння розкриттю злочину, то з матеріалів справи вбачається, що усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами самостійно, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений ОСОБА_7 не повідомив, а тому така поведінка обвинуваченого жодним чином не може свідчити про активну та ініціативну допомогу слідству. Не встановлено таких обставин і органами досудового розслідування. Також, в матеріалах справи відсутні дані про відшкодування обвинуваченим заподіяної потерпілим шкоди, не надано таких і захисником до суду апеляційної інстанції. Навпаки, як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений жодних дій, спрямованих на відшкодування потерпілим заподіяної шкоди не вживав.

Отже, підстав для застосування положень ст. 69 КК України, яка передбачає наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, яких у даному провадженні не встановлено, колегія суддів не вбачає, а тому доводи захисника в цій частині є неспроможними.

Не може колегія суддів визнати обґрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, оскільки з довідки про судимість вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення в тому числі і за корисливі злочини. Йому призначалось різне покарання, в тому числі і з застосуванням вимог ст. 75 КК України, проте, це не дало своїх результатів, і обвинувачений знову вчинив корисливий злочин, до того ж не один епізод злочинної діяльності, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку та підвищену соціальну небезпеку, що виключає можливість задоволення в цій частині апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник також посилається на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 психічних розладів, однак жодних доказів на підтвердження цього не надає. У матеріалах справи не міститься інформації про те, що у обвинуваченого наявні психічні захворювання, що позбавляють його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними чи тяжка хвороба, що перешкоджає відбуванню покарання. Водночас, згідно із наявними в матеріалах справи відомостями КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», то ОСОБА_7 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває. Відтак, підстав, передбачених п. 3 ч.2 ст. 242 КПК України для призначення експертизи щодо визначення психічного стану обвинуваченого не було.

Тому, посилання захисника на безпідставне не проведення під час досудового розслідування і судового розгляду експертизи щодо визначення психічного стану обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про безпідставність рішення суду першої інстанції в частині самостійного виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2023, то колегія суддів зауважує наступне.

Положеннями ст. 70 КК України визначені підстави, порядок і межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Зазначені вимоги мають імперативний характер і унеможливлюють (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 злочин у даному провадженні вчинив до постановлення вироку Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2023, яким йому було призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень (покарання у виді штрафу не відбуте).

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень закону, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання у даному провадженні, суд першої інстанції обґрунтовано, керуючись положеннями ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі за даним вироком та штрафу, за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2023 та за правилами ч.3 ст. 72 КК України встановив, що основні покарання у виді позбавлення волі та штрафу за вказаними вироками мають виконуватись самостійно. Жодних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів не вбачає.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, захисником до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 17 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0001762 щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3