ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/110/25

Провадження № 11-кп/820/644/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Летичівської окружної прокуратури на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Верхній Уртуй Костянтинівського району Амурської області російської федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, неодружена, не працює, позбавлена батьківських прав, не має судимостей,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та на підставі ст.69 КК України їй призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк основного покарання зараховано строк досудового тримання під вартою з 03 січня 2025 року із розрахунку день за день.

Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 03 січня 2025 року.

До набрання вироком законної сили залишено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, 02 січня 2025 року близько 20 год 00 хв ОСОБА_6 відкрито у присутності свідка ОСОБА_9 , перебуваючи в спальній кімнаті житлового будинку АДРЕСА_2 , дістала з-під одіяла дивану скляну банку ємкістю 0,5 л, в якій потерпілий ОСОБА_10 зберігав свої заощадження, взяла з неї належні йому грошові кошти в сумі 2 200 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 02 січня 2025 року становило 41,9725 грн за один долар, після чого заховала вказані грошові кошти в праву кишеню своєї куртки та незважаючи на зауваження свідка ОСОБА_9 пішла з місця події, таким чином відкрито їх викрала.

Своїми протиправними діями, ОСОБА_6 спричинила потерпілому майнової шкоду на загальну суму 92 339 грн 50 коп (41,9725 x 2 200 = 92 339,5).

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_11 просив вирок Летичівського районного суду від 07 серпня 2025 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, у виді 8 років позбавлення волі, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на наявність пом`якшуючої покарання обставини - активне сприяння розкриттю злочину.

Не оспорюючи кваліфікацію дій, а також доведеність вини обвинуваченої, уважав, що вирок підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Зазначав, що місцевий суд помилково визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченої ОСОБА_6 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнала, зазначивши, що дійсно взяла грошові кошти в потерпілого ОСОБА_10 , при цьому ігнорувала прохання свідка ОСОБА_9 не брати ці кошти. Частину грошей вона витратила на власні потреби: придбала одяг, мобільний телефон, продукти харчування та випивку. Іншу частину коштів у сумі 1 200 доларів США вона передала свідку ОСОБА_12 для зберігання.

Також при затриманні ОСОБА_6 03 січня 2025 року в неї було виявлено та вилучено 6 690 грн, тобто. частину викрадених грошових коштів у потерпілого, а вже наступного дня після обрання їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою, під час поміщення її до слідчого ізолятора, працівниками цієї установи виявлено в неї ще 5 000 грн, які вона приховала.

Отже, активне сприяння розкриттю злочину, безпідставно визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , а тому підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Зауважував, що при призначенні покарання судом не враховано обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, при призначенні обвинуваченій покарання судом не повною мірою враховано тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, його наслідки, а також особу обвинуваченої.

ОСОБА_6 учинила умисний, майновий злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких, викравши у потерпілого - особи похилого віку, всі його заощадження, завдані збитки не відшкодувала, частину коштів було повернуто саме працівниками поліції, а не добровільно обвинуваченою.

Наголошував, що в резолютивній частині вироку, місцевий суд всупереч вимогам ст.96-2 КК України та п.6 ч.9 ст.100 КПК України прийняв рішення повернути потерпілому ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнових збитків речові докази, а саме: жіночу зимову куртку без будь яких маркувальних позначень, розміром 52/22; светр чорного кольору із маркувальними позначеннями М@С; мобільний телефон марки «Nomi» моделі «і1871» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 із сім картою мобільного оператора ТОВ «lifecell» № НОМЕР_3 , які є майном, одержаним обвинуваченою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що підлягає конфіскації.

У ході судового розгляду стало відомо, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим, як потерпілого залучено рідного брата ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Законодавством не передбачено вручення братові потерпілого ОСОБА_10 куплених обвинуваченою за викрадені кошти речей, при тому що такого клопотання він не заявляв і його думку суд з цього приводу не з`ясовував.

Таким чином, у порушення вимог ст.ст.413, 414 КПК України, суд, застосувавши ст.69 КК України, застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що згідно із п.п.4,3 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора; заперечення обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційним судом установлено, що 02 січня 2025 року близько 20 год 00 хв ОСОБА_6 відкрито у присутності свідка ОСОБА_9 , знаходячись у спальній кімнаті житлового будинку АДРЕСА_2 , дістала з-під одіяла дивану скляну банку ємкістю 0,5 л у якій потерпілий ОСОБА_10 зберігав свої заощадження та взяла з неї належні йому грошові кошти в сумі 2 200 доларів США, після чого заховала вказані грошові кошти в праву кишеню своєї куртки та незважаючи на зауваження свідка ОСОБА_9 пішла з місця події, таким чином відкрито їх викрала.

Своїми протиправними діями, ОСОБА_6 спричинила потерпілому майнової шкоду на загальну суму 92 339 грн 50 коп (41,9725 x 2 200 = 92 339,5 Згідно курсу НБУ станом на 02 січня 2025 року становило 41,9725 грн за один долар).

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.186 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

Водночас колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними та обґрунтованими.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, суд повинен виходити з усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

У силу вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги місцевим судом не були дотримані повною мірою.

Водночас доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу в цій частині.

Так, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

За змістом ст.69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст.69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають перебувати одна з одною в такому співвідношенні та взаємодії й у своїй сукупності настільки істотно (суттєво) знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення обвинуваченому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б у даному випадку явно недоцільним і несправедливим.

Однак, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання вищевказаних вимог закону не дотримався.

Відповідно до усталеної судової практики особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує обвинуваченій покарання, місцевий суд зазначив вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд урахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, що вона на обліку в лікаря психіатра, нарколога не перебуває, рішенням суду позбавлена батьківських прав щодо малолітньої дочки.

При цьому судом першої інстанції зазначено, що за таких обставин та, враховуючи особу обвинуваченої, останній доцільно призначити покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України.

Водночас, у рішенні судом першої інстанції не зазначено, які саме відомості про особу ОСОБА_6 дали суду підстави стверджувати про можливість призначення їй покарання меншого від найменшої межі санкції ч.4 ст.186 КК України і що таке покарання буде достатнім для виправлення засудженої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Апеляційним судом у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 рішенням Летичівського районного суду від 09 вересня 2015 року позбавлена батьківських прав щодо малолітньої доньки, що свідчить про її негативні морально-правові якості, в стані алкогольного сп`яніння вчинила умисний, майновий злочин щодо особи похилого віку, викрала в потерпілого усі заощадження.

Колегія суддів наголошує, що вказане свідчить про неможливість застосування до обвинуваченої покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років через його м`якість, оскільки таке покарання є явно несправедливим і не сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 проживає без реєстрації, неодружена, на час вчинення кримінального правопорушення не була працевлаштована, не має постійного законного джерела прибутку, зловживає алкогольними напоями.

Наведене підтверджує небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення.

Щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, то варто зазначити, що при затриманні ОСОБА_6 03 січня 2025 року в неї було виявлено та вилучено 6 690 грн, тобто частину викрадених у потерпілого грошових коштів, а вже наступного дня після обрання їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою, під час поміщення підозрюваної до слідчого ізолятора, працівниками цієї установи, виявлено при ОСОБА_6 ще іншу частину в розмірі 5 000 грн, які вона приховала. Тобто, жодного сприяння розкриттю кримінального правопорушення ОСОБА_6 не проявляла.

Той факт, що обвинувачена визнала свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого.

Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

Указані відомості про особу обвинуваченої свідчать про неможливість при призначенні останній покарання застосувати положення ст.69 КК України.

Висновок місцевого суду про можливість застосування до обвинуваченої положень ст.69 КК України та обрання їй заходу примусу у виді позбавлення волі на строк 5 років не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання

Отже, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.186 КК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме положення ст.69 КК України, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Відтак, на переконання колегії суддів, обвинуваченій ОСОБА_6 слід призначити покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Саме таке покарання за своїм видом і розміром відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, та повною мірою відповідатиме меті покарання, визначеній у ст.50 КК України.

Заразом, колегія суддів уважає, що доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилося у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню, в частині вирішення питання про долю речових доказів, заслуговують на увагу.

Ухвалюючи рішення про повернення потерпілому ОСОБА_10 речових доказів - жіночу зимову куртку без будь яких маркувальних позначень, розміром 52/22; светр чорного кольору із маркувальними позначеннями М@С; мобільний телефон марки «Nomi» моделі «і1871» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 із сім картою мобільного оператора ТОВ «lifecell» № НОМЕР_3 , які були придбані обвинуваченою ОСОБА_6 за викрадені грошові кошти, - місцевий суд допустив істотне порушення вимог законодавства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержано внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.

Відповідно до п.6 ч.9 ст.100 КПК України, речі, які були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягають конфіскації або передачі в дохід держави, якщо вони не підлягають поверненню законному власнику.

Як убачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_10 на момент ухвалення вироку помер, а його брат ОСОБА_8 (залучений у справу як потерпілий) не заявляв клопотань про передачу йому зазначеного майна. Не заявляв потерпілий ОСОБА_8 такого клопотання щодо передачі йому вилученого майна, окрім грошей, і при апеляційному розгляді.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідно до положень ст.96-2 КК України, вилучене майно, а саме: - жіноча зимова куртка без будь-яких маркувальних позначень, розміром 52/22; - светр чорного кольору із маркувальними позначеннями М@С; - мобільний телефон марки «Nomi» моделі «і1871» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 із сім-картою мобільного оператора ТОВ «lifecell» № НОМЕР_3 , яке одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає конфіскації у власність держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Летичівської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання і вирішення питання речових доказів скасувати.

Ухвалити новий вирок.

ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 03 січня 2025 року включно.

На підставі п.1 ч.1 ст.96-2 КК України п.6 ч.9 ст.100 КПК України конфіскувати у власність держави - жіночу зимову куртку без будь-яких маркувальних позначень, розміром 52/22; светр чорного кольору із маркувальними позначеннями М@С; мобільний телефон марки «Nomi» моделі «і1871» ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 із сім-картою мобільного оператора ТОВ «lifecell» № НОМЕР_3 .

На підставі п.5 ч.9 ст.100 КПК України грошові кошти в сумі 6 690 грн з яких: номіналами по 500 грн, серії та номер: ЕС 0265050; ЄР 3788584; ЕП 9206070; ЕС 3985218; ГА 7994466; АЗ 0903525; ЗН 9770010; ЕС 1505209; БГ 2145826; номіналами по 200 грн серії та номер: ЄБ 1514713; ВЖ 7313374; ДЕ 7432232; ДА 3796228; ЕЗ 1246369; АМ 4157783; ВД 5962299; ДГ 3349345; ЄЄ 4639762; ГВ 0240892; номіналами по 20 грн. серії та номер: ЕВ 3843620; АР 7869190; номіналом 50 грн. серії та номеру: ТЕ 4738162; номіналом 100 гривень серії та номеру: УЗ 8479848; грошові кошти в сумі 5000 гривень номіналами по 500 гривень серії та номеру: БВ 8376812; АЛ 4418683; ЕА 9314315; ЕГ 8958789; ЄП 9130964; ЄН 6870190; ЄК 2737927; ХГ 5784241; ЗН 3268330; ЗВ 7568315; грошові кошти в сумі 1200 доларів США, купюрами по 100 доларів серії та номеру: РВ 77249438 S; FL 73145057 В; НЕ 28587060С; KL 10609023 D; KF 98485797 C; DB 51604664 А; KG 85119870 А; КК 06014449 В; DK 28545322А; АС 20922213 А; КС 21791455 А; DB 06422296 В, - повернути потерпілому ОСОБА_8 , скасувавши арешт, накладений ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року (справа №678/21/25, провадження №1-кс-678-11/25).

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з часу вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3