Справа № 947/5706/26
Провадження № 1-кс/947/1877/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2026 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000154 від 04.02.2026 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угольна Стрийського району Львівської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей: 2010, 2012, 2014, 2019 року народження, працюючого підсобним робітником ПА «Пасат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку 24.09.2018 року набула права керування транспортними засобами та отримала посвідчення тракториста-машиніста НОМЕР_1 з категоріями «А1»-«Н», 04.02.2026 року у період часу, приблизно з 13.00 год. до 15.00 год., на території тракторної бригади ПА «Пасат», що розташована за адресою: Одеська область, Подільський район, Балтська МТГ, село Пасат, вулиця Бригадна, разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вживав спиртні напої (горілку), після чого, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння заборонено, приступив до керування технічно справним навантажувачем телескопічним (трактором) марки «JCB 535-95», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що використовується ПА «Пасат» у господарській діяльності.

Того ж дня, о 15.05 год., точний час органами досудового розслідування не встановлено, водій ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,12 ‰ етилового спирту в крові), чим позбавив себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміну, контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, здійснював рух у денний час доби, в умовах необмеженої видимості, по обледенілому і вкритому незначним шаром снігу дорожньому покриттю вулиці Бригадна в селі Пасат Балтської МТГ Подільського району Одеської області, де організований двосторонній рух, зі сторони тракторної бригади у напрямку вулиці Дмитра Мазура, зі швидкістю 15-20 км/год (фактична швидкість руху органами досудового розслідування на даний час не встановлена), а у розташованому попереду цього трактору навісному обладнанні ковші, перевозив пасажира ОСОБА_12 , котрий лопатою розсипав пісок з ковшу цього трактору на проїзну частину, чим свідомо наражав на небезпеку як ОСОБА_12 , так і інших учасників дорожнього руху.

Під час руху водій ОСОБА_5 ,вкрай уважним не був, постійно за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не стежив, усвідомлюючи, що своїми діями він грубо порушує вимоги Правил дорожнього руху, в частині перевезення пасажирів, проявив кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, як наслідку своєї дії, що утворювала реальну загрозу для життя і здоров`я цієї особи, хоча повинен був і міг передбачити ці наслідки, якщо б діяв більш обачливо.

При відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, здійснюючи рух на прямій, рівній ділянці горизонтального профілю, водій ОСОБА_5 не вжив достатніх заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, хоча мав таку можливість, не обрав безпечної швидкості руху, за діями ОСОБА_12 у ковші трактору постійно не стежив і, як наслідок, своєчасно не зреагував на небезпеку в русі, коли ОСОБА_12 , під час руху трактору, випав з ковшу на проїзну частину, перед передньою частиною трактору, не встигнув своєчасно застосувати гальмування і допустив наїзд з переїздом переднім лівим колесом через тіло ОСОБА_12 .

Своїми необережними діями у формі кримінальної протиправної недбалості водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги пунктів: 1.5.; 2.3. б), 2.9. а); 21.11. а) «Правил дорожнього руху», введені в дію з 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що зобов`язують водія:

п. 1.5.«Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 21.11. «Забороняється перевозити:

а) пасажирів поза кабіною автомобіля (крім передбачених цими Правилами випадків перевезення пасажирів у кузові вантажного автомобіля з бортовою платформою або в кузові-фургоні, призначених для перевезення пасажирів), у кузові автомобіля-самоскида, трактора, інших самохідних машин, на вантажному причепі, напівпричепі, в причепі-дачі, в кузові вантажного мотоцикла», -

що призвело до заподіяння пасажиру цього трактору ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тяжких тілесних ушкоджень, що перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю на місці пригоди.

Отже, водій ОСОБА_5 , шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3. б); 2.9. а); 21.11. а) «Правил дорожнього руху», гарантовано мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді і його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Так, 04.02.2026 року о 18 годині 50 хвилин, в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні злочину та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили загибель потерпілого.

Сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, обґрунтовуючи його тяжкістю інкримінованого підозрюваному злочину, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння та тим, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

У судовому засіданні -

Прокурор вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного зазначив, що вказана подія є нещасним випадком. Долучив документи характеризуючи його підзахисного, просив їх врахувати та застосувати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

Підозрюваний з підозрою погодився та щодо застосування відносно нього запобіжного заходу підтримав думку свого захисника.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали додані в його обґрунтування, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 04.02.2026 року о 18 годині 50 хвилин, в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні злочину та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили загибель потерпілого.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України підтверджується матеріалами, доданими в обґрунтування клопотання, зокрема: протоколом огляду місця ДТП від 04.02.2026 року, схемою до нього; показаннями свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; показаннями підозрюваного ОСОБА_5 від 04.02.2026 року; протоколом затримання ОСОБА_5 , в порядку ст. 208 КПК України; залученими до провадження речовими доказами (транспортним засобом-учасником ДТП); висновком щодо результатів медичного огляду водія ОСОБА_5 на стан сп`яніння від 04.02.2026 року.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

У клопотанні про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 сторона обвинувачення вказує на існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

При розгляді клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя бере до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який призвів до суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі людини, за що передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні злочину у випадку направлення обвинувального акту до суду та враховуючи суспільно-небезпечний характер такого злочину та його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).

Розглядаючи ризик переховування підозрюваного в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_5 з пред`явленою йому підозрою погоджується, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно працює та позитивно характеризується, що свідчить про наявність у нього відносно міцних соціальних зв`язків та зменшує ризик переховування, проте, з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку доведення його вини та суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини, які можуть спонукати останнього до переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також враховуючи той факт, що підозрюваний має право виїжджати за кордон в умовах воєнного стану, слідчий суддя вважає, що ризик переховування не можна виключати в рамках даного провадження.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що в рамках даного кримінального провадження наявні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , на показання яких сторона обвинувачення на теперішній час посилається в обґрунтування існування в рамках даного кримінального провадження обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та які знайомі підозрюваному, у зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до переконання про наявність ризику у вигляді можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків, які можуть повідомити важливі обставини вчинення злочину.

Слідчий суддя також звертає увагу на те, що КПК встановлює наступну процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Таким чином, такий ризик як вплив на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи факт того, що підозрюваному відомі свідки, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_5 на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Проте, в частині посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливого перешкоджання підозрюваним ОСОБА_5 кримінальному провадженню, слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення він необґрунтований, а тому приходить до переконання про формальність посилання сторони обвинувачення на існування такого ризику та про його фактичну відсутність.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 злочину у стані алкогольного сп`яніння, що призвів до загибелі людини, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 , можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Сторона обвинувачення просила не визначати підозрюваному ОСОБА_5 заставу, як альтернативний запобіжний захід, враховуючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини.

Проте, слідчий суддя, в даному випадку, враховує те, що потерпіла ОСОБА_16 подала до суду заяву, в якій зазначила, що претензій до підозрюваного ОСОБА_5 не має, а підозрюваний з пред`явленою йому підозрою погоджується, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно працює та позитивно характеризується, що свідчить про наявність у нього відносно міцних соціальних зв`язків, а тому вказані обставини, на думку слідчого судді свідчать про можливість визначення застави підозрюваному, як альтернативного запобіжного заходу.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання щодо визначення розміру застави, слідчий суддя бере до уваги фактичні обставини злочину, характеризуючі дані підозрюваного, його майновий стан, встановлені в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід визначити заставу у розмірі 55 (п`ятдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 183 040 (сто вісімдесят три тисячі сорок) гривень, яка на думку слідчого судді, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі вищевикладеного, дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 04.04.2026 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 55 (п`ятдесяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 183 040 (сто вісімдесят три тисячі сорок) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного строком до 04.04.2026 року, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками в рамках кримінального провадження;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1