Провадження № 11-кп/824/5731/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року ОСОБА_11 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 3 ст. 110-2 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 28 листопада 2025 року включно без визначення застави.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не припинили свого існування, та неможливість обрання обвинуваченому ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки він не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та негативно відобразиться на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 вказав про незаконність ухвали суду першої інстанції, посилаючись на незаконний склад суду, який її постановив. Також захисник зазначив про відсутність реальних ризиків ухилення ОСОБА_11 від суду, адже такий ризик сторона обвинувачення обґрунтовує тяжкістю можливого покарання, що є неприпустимим, а також його широким колом знайомств, однак для цього у особи повинні бути специфічні знайомства, зокрема у правоохоронних органах або серед кримінальних угрупувань, однак ОСОБА_11 таких не має. Додатково звернув увагу на те, що ОСОБА_11 є народним депутатом, а тому перетнути державний кордон України без згоди Голови ВРУ, та без погодження з Головою СБУ, не може. Також вказав про те, що ризики знищити або спотворити докази та незаконно впливати на свідків є гіпотетичними та нічим не підтверджені. Крім цього, захисник вказав, що в діях ОСОБА_11 відсутні ознаки складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що будь-які ризики є малоймовірними. Просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 також вказав про незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив про те, що оголошена ОСОБА_11 підозра та пред`явлене обвинувачення необґрунтовані, оскільки з матеріалів кримінального провадження не вбачається достатніх відомостей, які б свідчили про наявність в його діях складу кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються. Також захисник вказав про те, що всупереч вимогам закону сторона обвинувачення не представила, а суд не врахував відсутність доказів, які підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що вони не зменшились або з`явились нові, які виправдовують подальше утримання обвинуваченого під вартою. Вважає, що ризик переховування від суду необґрунтований, адже ОСОБА_11 раніше не судимий, має різні відзнаки та нагороди, відома людина, політик, громадський діяч, депутат, повноваження якого не припинені, а тому його виїзд за межі України можливий лише за згоди Голови ВРУ, відповідно до Рішення РНБО до нього застосовано санкції, що обмежує його у можливостях користуватися належними йому активами, а також переніс короновірусну хворобу, що призвела до загострення хронічних захворювань, що в своїй сукупності вказує про наявність у нього міцних та сталих зв`язків, які унеможливлюють його наміри переховування від суду. До того ж, сторона обвинувачення не надала жодного доказу існування такого наміру у ОСОБА_11 , а ризик переховування додатково можна запобігти покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Також зазначив про необґрунтованість ризику впливу на свідків, адже жодної спроби вплинути на них не було зафіксовано, а в рамках досудового розслідування кримінального провадження всі свідки допитані і навряд змінять свої покази, а щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то зазначив, що вказаний ризик має занадто ймовірний характер та не підтверджується жодним доказом. Захисник також вказав, що сторона обвинувачення не надала достатніх та переконливих аргументів і доказів щодо неможливості застосування до ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, а посилання на положення ч. 6 ст. 176 КПК України вважає таким, що не відповідає загальним засадам кримінального провадження та практиці ЄСПЛ з цього приводу. Додатково захисник звернув увагу те, що під час прийняття рішення про продовження запобіжного заходу суд не врахував належним чином стан здоров`я ОСОБА_11 , а також захисник зауважив про незаконність складу суду, який ухвалив судове рішення, оскільки при повторному авторозподілу були допущені порушення вимог ч. 3 ст. 35 КПК України. Апелянт вважає, що з урахуванням того, що ОСОБА_11 є народним депутатом, позитивно характеризується, раніше до юридичної відповідальності не притягався, зареєстрований та проживає у м. Києві, має хронічні захворювання, які потребують лікування, перебуває у шлюбі та має на утриманні 3 малолітніх дітей, більше 2 років утримується під вартою, запобігти заявленим ризикам можливо шляхом застосування до нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Відтак просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисників, які подані апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити; прокурорів, які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг захисників, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_11 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_11 обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111 КК України, який є особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, який є тяжким злочином проти основ національної безпеки України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів також враховуються конкретні обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, поставлених у вину обвинуваченому, з яких вбачається, що обвинувачений надавав представнику РФ ОСОБА_12 допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, а також через знайомих та підконтрольних йому людей, які постійно проживали на території тимчасово окупованої РФ території АРК Крим та мали зв`язки з представниками окупаційної влади, здійснював фінансування незаконного воєнізованого збройного формування РФ за здійснення ними охорони фактично належного ОСОБА_11 нерухомого майна, що свідчить про наявність у нього численних зв`язків з громадянами Росії, а тому, враховуючи ситуацію, яка існує в державі внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації, існує реальна можливість безперешкодного потрапляння як на територію РФ, так і на територію, яка наразі не контролюється державою Україна, що свідчить про наявність ризику переховування від суду.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза суворого покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснив оцінку ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_11 у контексті з даними про особу обвинуваченого та дійшов обґрунтованого висновку про існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини вчинення поставлених у вину обвинуваченому ОСОБА_13 кримінальних правопорушень, а також та обставина, що він є народним депутатом України, а отже відповідно до наявних у нього прав та повноважень він взаємодіяв з різними державними органами, органами місцевого самоврядування, що свідчить про наявність в нього численних зв`язків та знайомств в вищих органах влади, які дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, а враховуючи, що кримінальне провадження наразі перебуває на стадії судового розгляду, а отжесвідки та потерпілі можуть бути допитані, в тому числі повторно, то вказаний ризик на сьогодні продовжує існувати.

Також колегією суддів визнається доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_14 . При оцінці вказаного ризику колегією суддів враховується той факт, що обвинувачений, розуміючи тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання його вини, може вчинити дії, спрямовані на приховування слідів інкримінованих йому кримінальних правопорушень, в тому числі шляхом вчинення іншого кримінального правопорушення, а також, перебуваючи на волі, зможе продовжити надавати допомогу представникам Російської Федерації в проведенні підривної діяльності проти України та здійснювати фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_11 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеному вище ризику.

Посилання захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який має поганий стан здоров`я, раніше не судимий, має різні відзнаки та нагороди, відома людина, політик, громадський діяч, народний депутат, повноваження якого не припинені, позитивно характеризується, зареєстрований та проживає у м. Києві, має хронічні захворювання, які потребують лікування, перебуває у шлюбі та має на утриманні 3 малолітніх дітей, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики. Крім того, посилання захисників на те, що виїзд ОСОБА_11 за межі України можливий лише за згоди Голови ВРУ, а відповідно до Рішення РНБО до нього застосовано санкції, що обмежує його у можливостях користуватися належними йому активами, колегія суддів також не вважає обґрунтованим, оскільки вказане не виключає можливості переховування обвинуваченого від суду шляхом незаконного виїзду за межі України, поза встановленими пунктами пропуску, а накладення санкцій на його активи не означає неможливість отримання ним фінансової допомоги з боку рідних та знайомих.

Щодо тверджень захисників про те, що ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення є гіпотетичними та нічим не підтвердженими, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за своєю правовою природою ризик вчинення обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому, а тому відсутність наміру переховуватися від суду, не зафіксовані спроби впливу на свідків, відсутність доказів вчинення кримінального правопорушення, про які вказали захисники, не свідчать про те, що в подальшому обвинувачений ОСОБА_11 не вчинить дій, спрямованих на переховування від суду, незаконного впливу на свідків або вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім того, з огляду на принцип безпосередності сприйняття судом доказів, надання свідками показів в рамках досудового розслідування кримінального провадження не свідчить про неможливість зміни наданих ними показань або повідомлення ними додаткових, важливих для кримінального провадження обставин, а тому ризик впливу на свідків існує і на етапі судового розгляду.

Вирішуючи питання щодо неможливості перебування ОСОБА_11 під вартою з огляду на стан здоров`я, колегія суддів враховує, що таких доказів стороною захисту надано не було. Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_11 проходить медичне обстеження, а судом першої інстанції направлено лист Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, у відповідь на який останній повідомив про відвідування ОСОБА_11 , проведення з ним конфіденційного спілкування, ознайомлення з медичною документацією, а тому не встановив підстав для вжиття додаткових заходів реагування. В контексті цього питання колегією суддів також враховується те, що згідно з Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року, в СІЗО організовується медичне обслуговування, для чого на її території функціонує медична частина, яка забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги, а також за потреби ув`язненим надається екстрена медична допомога у закладах охорони здоров`я.

Крім цього, доводи захисників про те, що в діях ОСОБА_11 відсутні ознаки складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а висунута підозра та пред`явлене обвинувачення є необґрунтованим, не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції у вказаному провадженні, оскільки ці питання мають вирішуватися судом першої інстанції в межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 за наслідками судового розгляду.

Доводи про незаконність складу суду, який ухвалив судове рішення, через допущені при повторному авторозподілі порушення вимог ч. 3 ст. 35 КПК України колегія також не враховує, оскільки повторний автоматизований розподіл судової справи № 757/39164/24-к, провадження № 1-кп/761/2517/2025 був проведений на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-1692 від 13.05.2025 року, а тому відсутні підстави стверджувати про незаконність складу суду, який визначений протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2025 року відповідно до ст. 35 КПК України. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені в розпорядженні в.о. керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва обставини, які стали підставою для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції під час вирішення питання щодо законності рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_11 .

Наведене у своїй сукупності вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що вказує на наявність підстав для продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_11 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до позиції ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності справжніх ознак того, що цього дійсно вимагає інтерес суспільства, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості переважає правило про забезпечення права на свободу, закріплене в статті 5 Конвенції.

Колегія суддів враховує той факт, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 становить підвищений суспільний інтерес в Україні та світі, адже ті діяння, які йому інкримінуються вчинені на користь РФ, яка визнана в Україна державою-агресором, і спрямовані на підрив національної безпеки України. На думку колегії суддів, в цій справі тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 є виправданим заходом, адже цього дійсно вимагає інтерес суспільства, який не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає правило про забезпечення права на свободу, враховуючи, що збройна агресія з боку РФ продовжується. Відтак доводи захисника про надмірно довге тримання обвинуваченого під вартою колегія суддів вважає безпідставними за цих умов.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у цьому питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання на цьому етапі не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити наявні ризики, у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин.

Щодо застави, то відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Частина 4 статті 183 КПК України дійсно передбачає саме право, а не обов`язок суду не визначати розмір застави, а автоматична відмова у застосуванні застави без врахування всіх обставин кримінального провадження є порушенням вимог п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Вирішуючи питання щодо можливості визначення застави в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , колегія суддів вважає, що з огляду на обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, згідно з якими його дії вчинені на користь РФ, яка визнана в Україна державою-агресором, і які спрямовані на підрив національної безпеки України, в цій справі тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , без визначення розміру застави є виправданим заходом, адже цього вимагає інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає правило про забезпечення права на свободу.

Крім того, колегія суддів враховує, що нормами національного законодавства, а саме положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України визначено, що до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, під час дії воєнного стану, може бути застосований лише запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 рокущодо ОСОБА_11 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційні скарги захисників - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 рокущодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4