Справа № 627/883/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2026с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника потерпілої ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ),

представника потерпілої начальника служби у справах дітей Краснокутської ОТГ ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області кримінальне провадження № 0000344 від 24.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, українця, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , навідника 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 8 штурмової роти 3 штурмового батальйону, військове звання «солдат», з середньою освітою, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Краснокутського районного суду Харківської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

16 лютого 2026 року засобами системи "Електронний суд" надійшло клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, потерпілою по якому є неповнолітня ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, може переховуватися від суду, а тому ймовірна тяжкість покарання є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того ОСОБА_4 , у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу матиме можливість впливати на свідків, потерпілу, яких знає, оскільки обізнаний про їхні анкетні дані, з метою надання свідчень, які спростовують його вину, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також наявні ризики, передбачені п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 може не з`являтися до прокурора, суду, тим самим умисно затягувати строки судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевикладене свідчить також і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі заходи можуть призвести до неможливості притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, а також досягнень завдань кримінального провадження.

Також Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 год 00 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому Указами Президента України продовжено і діє по цей час. Вказані обставини свідчать про наявність додаткових ризиків, оскільки під час воєнного стану правоохоронні органи позбавлені у повній мірі можливості забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Таким чином, на погляд прокурора, вказані вище обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який просить продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор в режимі відеоконференцзв`язку підтримала подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі та в обґрунтування клопотання посилалася на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, потерпілою по якому є неповнолітня особа. На думку прокурора, слід враховувати тяжкість кримінального правопорушення та обставини, які можуть свідчити на користь збільшення ризиків переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прохав застосувати цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявив усне клопотання про застосування ОСОБА_4 цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_7 в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримали та прохали його задовольнити.

Представник потерпілої начальник служби у справах дітей Краснокутської ОТГ ОСОБА_8 у судовому засіданні клопотання прокурора підтримала та прохала його задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу,дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

26.06.2025 року ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії вказаного запобіжного заходу було продовжено, останній раз до 26 лютого 2026 року ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 29.12.2025.

Частина 1 статті 199 КПК України закріплює, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, який відноситься до особливо тяжкого злочину.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, підстави застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 обґрунтовуються можливістю настання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часу обрання запобіжного заходу не зменшились та не перестали існувати.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому провадженню або ж створять загрозу суспільству.

Як ризики, які дають достатнi пiдстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, варто розцінювати те, що ОСОБА_4 згідно ч. 6 ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у разі визнання винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі; вірогідність переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину. Тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторно вчинити злочин («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»);

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно обвинувачення, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема, здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілу, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

У свою чергу, ч. 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Відтак, суд доходить висновку про наявність високого ступеня ймовірності поза процесуальних дій обвинуваченого та реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого, що у своїй сукупності свідчить про те, що вказані ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати.

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який.

Суддею взято до уваги особу обвинуваченого, а саме, що він має на утриманні одну неповнолітню дитину, постійне фактичне місце проживання, раніше судимий, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, проте зазначені обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в цьому випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували і на час вчинення дій, згідно підозри, а тому вони не утворюють жодних фактичних запобіжників, які унеможливлюють при обранні обвинуваченому моделі поведінки щодо дотримання процесуальних обов`язків, а відтак не здатні перешкодити вчинити йому дії, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Виходячи з викладеного, враховуючи характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, що в сукупності вказує про підвищену суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи, яка обвинувачується у його вчиненні, а також те, що інкримінований обвинуваченому злочин віднесено згідно статті 12 КК України до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів. Стан його здоров`я та вік не перешкоджає продовженню запобіжного заходу - тримання під вартою.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали, не втратили своєї вагомості, і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, інкримінованого обвинуваченому, останній може переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити новий злочин, а також незаконно вплинути на потерпілу.

Оцінивши усі вищевказані обставини, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення цілей кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому відмовляє стороні захисту щодо зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Керуючись п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 199, 327, 331, 369, 372 КПК України,суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 16 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Відмовити захиснику ОСОБА_5 у задоволенні усного клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Встановити строк дії ухвали до 16 квітня 2026 року до 24 год 00 хв включно.

У судовому засіданні оголосити перерву до 13 год 00 хв 25 лютого 2026 року.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження та керівнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1