Провадження № 1-кс/201/4278/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Соборного районного суду міста скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000042 від 07.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Соборного районного суду міста Дніпра надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000042 від 07.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, у якій скаржник просить суд: скасувати постанову дізнавача ОСОБА_4 від 01 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000042 про відмову у задоволенні клопотання про проведення зняття заборони тимчасового доступу до нотаріуса; зобов`язати дізнавача ОСОБА_4 провести тимчасове зняття нотаріальної таємниці.

В обґрунтування скарги скаржник вказав, що у кримінальному провадженні №0000042 від 07.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, дізнавач ОСОБА_4 01 жовтня виніс постанову відмову в проведенні слідчої дії опитування нотаріуса, яка, на думку скаржника, є такою, що винесена передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Скаржник у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, якою просив скаргу розглянути без його участі, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі скаржника з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник СД ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, приходить до такого.

Встановлено, що у провадженні СД ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000042 від 07.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

29.09.2025 року ОСОБА_3 засобами електронного зв`язку звернувся до СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області із клопотанням про проведення слідчих дій (в порядку ст. 220 КПК України) від 29.09.2025 року у кримінальному провадженні №0000042 від 07.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Постановою дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 01.10.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 26 КПК України).

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Зі змісту ч. 2 ст. 220 КПК України слідує, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 01.10.2025 року, до сектору дізнання відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області в рамках кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 07.02.2025 року по СЕД надійшло за вх. /1-608395 клопотання потерпілого ОСОБА_3 , в якому потерпілий прохає: опитати свідком нотаріуса що, склав два договори дарування по 1А частини квартири АДРЕСА_1 . Заявлене клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав. У задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 про опитування свідком нотаріуса що склав два договори дарування по % частини квартири АДРЕСА_1 , відмовити оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст. 65 КПК України не можуть допитуватись в якості свідка нотаріуси - про відомості, які становлять нотаріальну таємницю.

Розглядаючи по суті клопотання ОСОБА_3 від 29.09.2025 року, дізнавач дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові, слідчий суддя виходить із такого.

При цьому в частині 1 ст. 36 та в частині 5 ст. 40 КПК України закріплено, що прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон наділяє правом, а не зобов`язує сторону обвинувачення вчиняти ті чи інші процесуальні дії під час здійснення досудового розслідування у рамках певного кримінального провадження.

При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК).

Стаття 307 КПК не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування.

Відповідну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14.02.2023р. по справі № 405/680/22.

Згідно з ч.ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Разом із тим, постанова слідчого повинна бути обґрунтованою, відповідати вимогам ч. 5 ст.110 КПК України, яка передбачає, що постанова складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу та резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відповідні висновки слідчого судді ґрунтуються на підходах, застосованих у рішеннях Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 724/86/20 та від 21.03.2023 у справі № 336/941/19, згідно з якими, в контексті застосування приписів ст. 110 КПК зазначено, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 65 КПК нотаріуси не можуть бути допитані як свідки про відомості, які становлять нотаріальну таємницю.

У відповідності до ч. 11 ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус не має права давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, крім випадків, коли цього вимагають особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Дослідивши зміст оскаржуваної постанови, слідчий суддя доходить висновку, що постанова про відмову у задоволенні клопотання не відповідає вимогам ч. 5 ст.110 КПК України, оскільки містить загальні посилання на вимоги КПК України, і фактично поза увагою дізнавача залишились положення ч. 11 ст. 8 ЗУ «Про нотаріат».

Відтак, постанова про відмову у задоволенні клопотання підлягає скасуванню як немотивована, а отже, є такою, що не відповідає змісту ч. 5 ст.110 КПК України.

Одночасно, як було зазначено вище, в частині 1 ст. 36 та в частині 5 ст. 40 КПК України закріплено, що прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а отже, не підлягає задоволенню вимога скаржника про зобов`язання дізнавача ОСОБА_4 провести тимчасове зняття нотаріальної таємниці.

Згідно вимог 18) ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною другою статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

З урахуванням викладеного скарга підлягає задоволенню частково шляхом скасування оскаржуваної постанови.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 110, 220, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000042 від 07.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 01.10.2025 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000042 від 07.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1