печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000862 від 20.08.2025,

УСТАНОВИВ:

07.11.2025 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000862 від 20.08.2025, яке тимчасово вилучено 06.11.2025 під час особистого обшуку затриманого, в порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання слідчий/прокурор не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, прокурор у кримінальному провадженні подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною першою статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Відповідно до матеріалів клопотання слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000862 від 20.08.2025 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, а також за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та являючись військовослужбовцем, який перебуває на посаді офіцера групи логістики штабу батальйону безпілотних систем, мав досвід поводження з вогнепальною зброєю та був достовірно обізнаний із порядком обігу вогнепальної зброї та її основних частин, передбаченим Інструкцією та положенням Переліку, а також усвідомлював, що відповідно до Положення, вогнепальна зброя та її основні частини відносяться до предметів, на які поширюється дозвільна система, та право на володіння вогнепальною зброєю, і умови її застосування визначаються в порядку, встановленому законодавством України. Також був обізнаний із положеннями Розділу ІХ Кримінального кодексу України, яким передбачено кримінальну відповідальність за злочини проти громадської безпеки.

На початку серпня 2025 року, точного часу слідством не встановлено та у невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та інші не встановлені досудовим розслідуванням особи, діючи з корисливих мотивів та переслідуючи мету власного незаконного збагачення, зорганізувались у стійке об`єднання для вчинення кримінальних правопорушень, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи, а саме, вчинення злочинів пов`язаних зі збутом зброї, бойових припасів, вибухових речовин та іншого військового майна на території України.

У клопотанні прокурор зазначає, що згідно зі злочинним планом ОСОБА_5 виконував роль організатора організованої групи, а саме займався організацією викрадення та збуту зброї, боєприпасів, вибухових речовин та військового майна зі складів Збройних Сил України, підшукував потенційних покупців, отримував від них пропозиції щодо купівлі зброї, розподіляв грошові кошти, отримані злочинним шляхом, а також координував дії співвиконавців організованої групи - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідно до розробленого плану військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 виконував роль співвиконавця, на якого були покладені функції забезпечення логістики, а саме перевезені та зберіганні, вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Окрім того, військовослужбовець Служби зовнішньої розвідки України ОСОБА_6 відповідно до злочинного плану виконував роль іншого співвиконавця організованої групи, на якого були покладені функції з викрадення, привласнення, а також заволодіння іншим шляхом вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв для подальшої їх передачі ОСОБА_5 , з метою подальшого збуту.

У ході досудового розслідування встановлено, що в порушення вимог нормативно правових актів, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , перебуваючи на військовій службі, будучи обізнаними із законними умовами поводження із вогнепальною зброєю, вибуховими речовинами та бойовими припасами, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно-небезпечних дій, направлених проти громадської безпеки в частині захисту життя та здоров`я людей від негативного впливу руйнуючого характеру вогнепальної зброї та бойових припасів, в результаті їх неконтрольованого обігу, діючи умисно, в порушення вимог законодавства України, яким регулюється порядок поводження з вогнепальної зброєю та бойовими припасами, на початку серпня 2025 року, точного часу слідством не встановлено, приступили до реалізації свого злочинного умислу спрямованого на збут зброї і бойових припасів за наступних обставин, з метою власного збагачення.

На початку серпня 2025 року, точного часу слідством не встановлено ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Києва, познайомився з громадянами України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на збут зброї, бойових припасів, діючи з корисливих мотивів, у складі організованої групи з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , запропонував, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , закуповувати зброю, вибухові речовини та бойові припаси, на що останні погодились.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що 09.10.2025 о 13 год. 46 хв. ОСОБА_5 , згідно раніше досягнутих домовленостей щодо незаконного збуту зброї, боєприпасів, вибухових речовин та військового майна, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-кт. Лесі Українки, буд. 7 Б, зустрівся із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , де у ході спілкування, ОСОБА_5 запропонував продати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , близько 20 кг. вибухових речовин типу «С-4» на суму 2000 доларів США та гранат іноземного виробництва у кількості, яка буде ним визначена на суму 1000 доларів США. Після отримання згоди від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на придбання вибухових речовин та вибухових боєприпасів, ОСОБА_5 , згідно заздалегідь розробленого плану повідомив ОСОБА_6 , про необхідність зібрання та перевезення, вищевказаних речей, 14.10.2025 на територію АЗС «БРСМ» за адресою: Київська обл., Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Окружна, 4, для подальшого збуту ОСОБА_7 та ОСОБА_8

14.10.2025 о о 21 год. 54 хв. ОСОБА_5 , після отримання від ОСОБА_6 пакунку з бойовими припасами та вибуховими речовинами, реалізуючи злочинний умисел, направлений на збут бойових припасів та вибухових речовин, діючи умисно, у складі організованої групи з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , передав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 2 гранати: М-67 та RGD-5, корпус гранати Ф-1, 2 гранати: DM82A4, 1 світло-шумова граната, Детонуючий шнур (ДШ) іноземного виробництва, запал типу УЗРГМ-2, брикети у кількості 22 одиниць вагою кожна 500 грам іноземного виробництва, отримавши від останніх грошові кошти у сумі 3000 доларів США.

Після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність у складі організованої групи, ОСОБА_5 , з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут вибухової речовини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою особистого незаконного збагачення, керуючись корисливим мотивом, без передбаченого законом дозволу, запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , придбати вибухову речовину С4 у кількості 500 кг за ціною 170 доларів США за 1 кг., загальною вартістю 85000 доларів США, на що вони погодились.

Після отримання згоди від ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на придбання вибухової речовини, ОСОБА_5 , згідно заздалегідь розробленого плану повідомив ОСОБА_4 , про необхідність вивезення вибухової речовини С4 з території Харківської області для подальшого транспортування та зберігання на території Київської області.

Як встановлено слідством, на виконання зазначеної вказівки ОСОБА_5 , 05.11.2025 ОСОБА_4 організовано перевезення вибухової речовини С4, з території Харківської області до Київської області на склад у с. Мар`янівна, Білоцерківського району Київської області, а також забезпечив її зберігання на вказаному складі.

Після цього, 06.11.2025 о 18 год. 00 хв., ОСОБА_5 у складі організованої групи з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут вибухової речовини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою особистого незаконного збагачення, керуючись корисливим мотивом, без передбаченого законом дозволу, збув 500 кг С4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , отримавши від останніх грошові кошти у сумі 85000 доларів США,

після чого був затриманий уповноваженою службовою особою.

06.11.2025 ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 затримано в порядку статей 208, 615 КПК України, та 07.11.2025 їм повідомлено про підозру у придбанні, носінні, зберіганні та збуті бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, вчинене у складі організованої групи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 о 18 год. 19 хв. 06.11.2025 затримано ОСОБА_4 на ділянці місцевості відкритого паркінгу за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Чабани, Одеське шосе, 8, та здійснено його особистий обшук під час якого виявлено та вилучено належне йому на праві власності майно: мобільний телефон Galaxy A36 5G S/N: НОМЕР_2 , IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім картами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

Постановою слідчого від 07.11.2025 зазначені вище речі, які вилучено під час затримання ОСОБА_4 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що підставою для накладення арешту на майно є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказами вчинення злочину із наведених у клопотанні обставин. Метою накладення арешту відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку статті 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог статті 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

З огляду на зазначені вимоги закону, слідчий суддя дійшов висновку про те, що майно, яке вилучено 06.11.2025 під час особистого обшуку затриманого, в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_4 , відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

За таких обставин клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 26, 98, 100, 107, 131, 132, 167, 170-173, 309, 392 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучено 06.11.2025 під час особистого обшуку затриманого, в порядку статті 208 КПК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: мобільний телефон Galaxy A36 5G S/N: НОМЕР_2 , IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 з сім картами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати копію ухвали особі, на майно якої накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1