Справа № 487/8630/25
Провадження № 1-кс/487/5014/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання начальника відділення СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному проваджені № 0001443 від 12.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області майор поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001443 від 12.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

У клопотанні слідчий посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України та наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, на думку слідчого, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. У разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній матиме можливість впливати на потерпілу і свідків у кримінальному провадженні, оскільки мешкає з ними в одному будинку. Крім того, слідчий вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення, адже офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, органу досудового розслідування невідоме його постійне джерело доходів. Як зазначає слідчий, застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищенаведеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 підтримала, наполягала на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не погоджуючись з обставинами, викладеними в повідомленні про підозру. Зазначив, що жодних ударів потерпілій він не завдавав, та остання прийшла до нього з шістьма невідомими чоловіками вночі 11.11.2025, тримала в руках молоток, яким погрожувала йому. Він намагався лише захищатися від чоловіків, двоє з яких увірвались до нього у квартиру та наносили йому удари, а він відбивався пластиковою палицею від торгівельного зонта. Припускає, що потерпіла могла зачепитися ногою за чоловіків та впасти, він її не штовхав.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, на які вказував слідчий у клопотанні, врахувавши дані про особу підозрюваного, який одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, страждає на цукровий діабет та має онкологічне захворювання.

Свідок ОСОБА_7 в судовому заіданні показала, що з ОСОБА_8 тривалий час у їх родини існує конфлікт. 11.11.2025 вони з чоловіком ОСОБА_5 перебували вдома, хтось почав гучно стукати у двері, та вона побачила на сходовому майданчику ОСОБА_8 , яка розмахувала молотком, з нею також перебували 4-5 чоловіків, які вломились у квартиру та почали бити її чоловіка - ОСОБА_5 . Потерпіла при цьому перебувала на сходовому майданчику та махала молотком. Вона допомогала чоловікові виштовхати невідомих з квартири та зачинити двері. Жодних предметів, зокрема пилиці, в рукаха у її чоловіка не було, у їх квартирі також немає пластикових або металевих палиць.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що Миколаївським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001443 від 12.11.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.11.2025 близько 00:30, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у квартирі АДРЕСА_1 .

Перебуваючи у спальній кімнаті вказаної квартири, ОСОБА_8 помітила, що зі стелі її помешкання почала капати вода, у зв`язку з чим вона вирішила звернутися до сусідів, які проживають поверхом вище, щоб повідомити про зазначену подію.

Вийшовши з квартири, ОСОБА_8 попрямувала на другий поверх будинку, де, підійшовши до вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 цього ж будинку, почала стукати у двері та голосно кликати мешканців.

У цей час двері квартири відчинив ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та потерпіла ОСОБА_8 повідомила йому про те, що з його квартири, ймовірно, відбувається протікання води, після цього між ними виник словесний конфлікт.

Під час конфлікту у ОСОБА_5 раптово виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 під час вказаного конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, взявши до рук металеву трубу та знаходячись навпроти ОСОБА_8 , спричинив останній не менше одного удару в область голови. Попри отриманий удар, ОСОБА_8 залишилася стояти на ногах. Однак ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, руками штовхнув ОСОБА_8 у тулуб, внаслідок цього остання втратила рівновагу, впала сходами вниз і вдарилася об підлогу.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку та субарахноїдального крововиливу, які, відповідно до наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я в момент їх заподіяння.

12.11.2025 ОСОБА_5 було затримано та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , це, зокрема, дані протоколів огляду місця події від 12.11.2025; протоколів допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та пред`явлення їм ОСОБА_5 для впізнання за фотознімками; медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , зокрема мультиспіральної комп`ютерної томографії головного мозку, виписки з медичної карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 ..

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» (Punzelt v. Czech Republic) № 31315/96 від 25.04.2000).

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, тяжкість кримінального правопорушення свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Санкцією ч. 1 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує, даних щодо його особи, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні насильницького злочину, може незаконно впливати на потерпілу і свідків у цьому кримінальному провадженні, які мешкаєть з ним в одному будинку. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою спонукання до ненадання показань або їх зміни. Крім того, доведено також і існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, підозрюваному відомі відомості стосовно свідків та учасників провадження, які безпосередньо вказали на нього як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що також наявний ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_5 інших правопорушень, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на обставини насильницького кримінального правопорушення, а також враховуючи репутацію підозрюваного, який хоча раніше не судимий, проте неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, не сплачує штрафи, накладені у виді стягнення, що може свідчити про неповагу до законів держави.

Слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує, крім наявності зазначених ризиків, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, який народився у 1970 році, на обліку у лікарів нарколога та психатра не перебуває, має захворювання - цукровий діабет, з 04.11.2025 по 07.11.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Миколївський обласний центр онкології"; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де він мешкає з дружиною та малолітнім сином; підозрюваний зареєстрований як ФОП, але на даний час не здійснює підприємницьку діяльність, офіційно не працевлаштований, періодично неофіційно працює на будівництві; раніше не судимий, проте неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, про який ідеться в клопотанні, оскільки існує обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_5 тяжкого кримінального правопорушення, яке посягає на здоров`я людини, що є найвищою соціальною цінністю поряд із її життям відповідно до Конституції України.

Отже, клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, характер кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства, дані щодо стану здоров`я потерпілої ОСОБА_8 (зокрема, перелом склепіння та основи черепа), слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 10 січня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 17.11.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1