Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2026 року м. Рівне

Справа № 564/1577/24

Провадження № 11-кп/4815/109/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000523 за апеляційною скаргою представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 10 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Костопіль, Рівненської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

у с т а н о в и л а :

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 10 липня 2024 року ОСОБА_6 визнано винною та засуджено ч. 2 ст. 286 КК на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої ОСОБА_6 не застосовувались.

Позовні вимоги потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 22 872 грн. 62 коп. залишено без розгляду.

В задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 19.11.2023 близько 13 год. 20 хв., у денну пору доби при ясній, безопадній погоді, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Golf», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , правою смугою руху асфальтованої проїзної частини вул. Заріччя, м. Костопіль, Рівненського району Рівненської області, в напрямку вулиці 24 серпня, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вулицею Церковною, здійснила випередження велосипедиста ОСОБА_9 , яка рухалась прямо у попутному напрямку технічно справним дорожнім велосипедом зеленого кольору «АИСТ», номер рами 128802-07, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 20.10.2001 №1306 «Про Правила дорожнього руху» (далі ПДР), де зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також п. 16.2 ПДР, де зазначено, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, почала здійснювати поворот праворуч до вул. Церковної, не давши дорогу ОСОБА_9 , внаслідок чого відбулось контактування велосипеда «АИСТ», номер рами 128802-07, і легкового автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та падіння ОСОБА_9 на асфальтобетонне покриття перехрестя вул. Заріччя і Церковної.

Внаслідок цієї події ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді осаднення м`яких тканин голови, діагностовано «важку» відкриту черепно - мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа, забою - стиснення головного мозку важкого ступеня, гострої епідуральної гематоми лівої скронево-тім`яної ділянки головного мозку, пневомцефалією, отогемоліквореєю зліва.

Отримана ОСОБА_9 травма голови за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення ушкодження за ступенем тяжкості належить до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення водієм ОСОБА_6 п.п. 10.1, 16.2 ПДР, які вимагають від водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, перебувають у прямому безпосередньому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та шкідливими наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_5 просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 10 липня 2024 року змінити в частині відмови потерпілій ОСОБА_9 у стягненні моральної шкоди, задовольнивши їх в повному обсязі

На обґрунтування цих вимог зазначено, що суд, відмовляючи у задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, не взяв до уваги, що вимоги потерпілої ОСОБА_9 обґрунтовувалися з урахуванням добровільного відшкодування завданої шкоди обвинуваченою, про що неодноразово наголошувалось в судовому засіданні.

Окрім того, при вирішення питання стягнення моральної шкоди судом не взято до уваги, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 отримала значні тілесні ушкодження, ІІ групу інвалідності та продовжує лікуватися. Внаслідок завданої потерпілій травми назавжди порушено її звичний ритм життя, втрачено стійкі соціальні зв`язки та суттєво погіршився фізичний і психологічний стан.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних вимог та залишення вироку без змін, міркування прокурора ОСОБА_4 щодо законності оскаржуваного вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за викладених у вироку обставин, є правильним, відповідає фактичним обставинам цього провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Так, за змістом ч. 1 ст. 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як убачається з матеріалів судового провадження, до початку судового розгляду адвокат ОСОБА_5 подав в інтересах потерпілої ОСОБА_9 цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, у якому просив стягнути із ОСОБА_6 завдану ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 22 872,62 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та понесені судові витрати.

Відповідно до відзиву, поданого захисником ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , обвинуваченою було добровільно відшкодовано потерплій 100 000 грн у рахунок заявлених позовних вимог, що стверджується відповідною розпискою потерпілої про отримання цих коштів. Вказану обставину було підтверджено сторонами під час апеляційного розгляду.

Також адвокат ОСОБА_5 подав заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме просив залишити без розгляду позовну вимогу в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 22 872,62 грн.

Як встановив місцевий суд, визначаючи розмір моральної шкоди, представник потерпілої оцінив фізичні страждання ОСОБА_9 у 50 000 грн та психологічні страждання - у 50 000 грн. При цьому заяви про збільшення позовних вимог представник потерпілої до суду не подавав.

Так, за вимогами ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як передбачено ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За цих обставин, враховуючи те, що в результаті протиправних дій обвинуваченої потерпіла ОСОБА_9 зазнала моральних та душевних страждань, оскільки у зв`язку з отриманими нею тілесними ушкодженнями вона продовжує подальше лікування, назавжди порушено її звичайний ритм життя, втрачено стійкі соціальні зв`язки, а тому потерпіла має право на відшкодування моральної шкоди.

Водночас, як наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Також відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20, гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що з урахуванням характеру порушення законного права на життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , глибини її душевних страждань, враховуючи обставини цього провадження, визначений потерпілою розмір грошового відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, повною мірою відповідає засадам розумності та справедливості.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що на цей час на утриманні обвинуваченої ОСОБА_6 перебуває двоє малолітніх дітей.

Тому, з огляду на те, що обвинувачена ОСОБА_6 в добровільному порядку відшкодувала потерпілій 100 000 грн, що відповідає розміру моральної шкоди, заявленому у цивільному позові, а представник потерпілої просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди.

Щодо вимог представника потерпілої про стягнення витрат на правничу допомогу, то частиною 1 ст. 124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Як убачається з матеріалів справи до позовної заяви позивачкою долучено Договір про надання правничої допомоги від 24.11.2023, укладений між нею - ОСОБА_10 , як замовником, та головою адвокатського об?єднання «Верітас» ОСОБА_5 виконавцем, а також долучено Акт виконаних робіт від 29.05.2024 за підписами цих осіб (а.с. 31, 32). Як зазначено у вказаному Договорі гонорар адвоката за пдіготовку процесуальних документів та представництво інтересів Замовника в суді складає 20 000 грн, є фіксованим і не залежить від часу, витраченого на надання послуг.

За таких обставин колегія суддів визнає, що позивачкою не було підтверджено вказані процесуальні витрати.

При цьому апеляційним судом враховується правова позиція, викладена у Постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 20.10.2020 у справі № 208/7801/15-к (провадження № 51-2752км20).

Так правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)). Відповідно до правового висновку, який міститься у додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційних вимог представника потерпілої та зміни цього судового рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 10 липня 2024 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3