Номер провадження: 11-сс/813/242/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000739, внесеного до ЄРДР 03 червня 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання старшого старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_9 (а.с.119-129).

Підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» до 06 лютого 2026 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 043 900 (два мільйони сорок три тисячі дев`ятсот) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, не зменшились та продовжують існувати.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу слідчого судді, в якій стверджує, що вона є постановленою з порушенням норм процесуального права, без урахування та надання належної правоої оцінки доводам сторони захисту, а відтак підлягає скасуванню з огляду на наступні обставини:

- слідчим суддею не враховано, що орган досудового розслідування не довів наявність в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: усталена практика ЄСПЛ свідчить про те, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на підставі суворості можливого вироку, при цьому, на підтвердження ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду не наведено жодного реального факту; посилання органу досудового розслідування на існування ризику впливу підозрюваного ОСОБА_7 на свідків та можливіст зищення будь-яких речей не підкріплені конкретними фактами або доказами;

- визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного та його сім`ї.

Посилаючись на зазначені обставини, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , та прокурор Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_9 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 12 КПК під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до клопотання у проваджені СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000739 03 червня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України. (а.с.1-8).

В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 ККУкраїни (а.с.105-107).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 грудня 2025 року.

Оскаржуваною ухвалою від 19 грудня 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 06 лютого 2026 року із застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Оскільки в апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюється обґрунтованість пред`явленої підозри, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_7 є обґрунтованою.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Слідчим суддею була встановлена обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на експертів та свідків. Колегія суддів з цим погоджується, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, відповідальність за який передбачена у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років. Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу надасть йому можливість знищити ,сховати у тому числі : грошові кошти, боєприпаси або вогнепальну зброю, а кримінальне провадження наразі перебуває на стадії збирання доказів. Крім того, враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у тому числі підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , існує ризик, що підозрюваний може шляхом підкупу, погроз або іншим чином впливати на свідка з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що сама по собі загроза суворого покарання, яке може бути призначено у разі доведення вини підозрюваного, є вагомим мотивом для ухилення від слідства та суду. Цей підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема в справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де зазначено, що тяжкість злочинну є чинником, який свідчить про рівень суспільної небезпеки особи і дозволяє з високим ступенем ймовірності передбачити її подальшу поведінку.

Наведені факти не підтверджують обов`язковість вчинення підозрюваним певних дій у майбутньому, але вказують на реальну можливість їх вчинення. Сторона захисту під час апеляційного розгляду не надала переконливих доказів, які б стпростовували ці ризики.

Крім того, апеляційний суд враховує суспільний інтерес, який у цьому випадку, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Такий підхід відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у п. 35 рішення у справі «Летельє проти Франції».

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою із визначенням певного розміру застави, не зможуть запобігти встановленим ризикам, та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо розміру застави, який є непомірним для підозрюваного та його сім`ї, колегія суддів зауважує на наступному.

Апеляційна скарга захисника не містить конкретних доводів щодо непомірності розміру застави, визначеної для ОСОБА_7 , які б вказували, що слідчим суддею було необґрунтовано визначено заставу у розмірі 675 (шістсот сімдесят п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 043 900 (два мільйони сорок три тисячі дев`ятсот) гривень.

Кримінальне процесуальне законодавство орієнтує суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; професійне середовище підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її внесення, а також за певних обставин розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно із п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 6 статті 12 КК України передбачено, що тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню обставин у кримінальному провадженні.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду/слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду.

Хоч максимальна межа, вказана у п. 3 ч. 5 ст. 182 КК України, визначена в розмірі до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є значною, така сума не завжди є достатньою для гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваних чи обвинувачених у вчиненні корупційних злочинів осіб.

На переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

В даному випадку, визначаючи розмір застави, слідчий суддя, врахував встановлені процесуальні ризики, які є надзвичайно високими, а також з дотриманням презумпції невинуватості підозрюваного, роль останнього в інкримінованих діях, які полягали у незаконному придбанні, зберіганні та збуті вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу за попередньою змовою групою осіб, враховував, що інкриміновані дії вчинені в умовах дії воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, а тому наявний значний суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, що у своїй сукупності є виключними обставинами, дійшов до висновку, що розмір застави в розмірі 675 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є обгрунтованим і не буде непомірним.

На думку апеляційного суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, який буде з одного боку утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів, дотримуючись вимог ст. 404 КПК України, оцінивши у сукупності доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що ухвала слідчого судді відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, а апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів зворотного. У зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін.

В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000739, внесеного до ЄРДР 03 червня 2025 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4