КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/4772/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви від 05.11.2024.

В ухвалі слідчого судді вказано, що факти, викладені в заяві не свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а зводяться до незгоди заявника з прийнятим суддею Печерського районного суду м. Києва рішення у цивільній справі.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Офісу Генерального прокурора внести відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину) за ч. 3 ст. 382 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 05.11.2025.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує, що скарга розглянута неповноважним суддею, який неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що слідчий суддя у рішенні послався на листи, накази та інструкції органів прокуратури, які не мають ніякого відношення до порядку реєстрації та внесення до ЄРДР повідомлення про злочин. Також апелянт зазначає, що слідчий суддя проігнорував вимоги ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно яких відмова у прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, та роз`яснення, наведені в листі ВССУ від 01.01.2017, де наголошується, що під час розгляду скарг на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, слідчим суддя необхідно враховувати, що КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР відомостей на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Разом з тим, апелянт зазначає, що слід враховувати, що на цьому етапі розвитку правових відносин щодо ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, не достатньо об`єктивних даних навіть для попередньої констатації наявності ознак складу злочину і саме тому апелювати на цьому етапі до положень ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно.

Представник ОГП та ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, а тому враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність осіб, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви від 05.11.2024.

Відмовляючи у задоволенні скарги слідчий суддя виходив з того, що викладені в заяві дані не свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а фактично зводяться до незгоди з прийнятим процесуальним рішенням судді.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про, зокрема: 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом.

Як визначено у ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 214 КПК України, статей 2, 11 КК України дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Отже, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.04.2019 року по справі № 818/15/18, згідно яких при розгляді скарги слідчий суддя вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року по справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20).

Що стосується професійної діяльності судді та прийнятих судових рішень, то відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

За висновками Пленуму Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Крім того, згідно з п.п. 66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 57 Висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень, сутність окремих судових рішень контролюється насамперед шляхом процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та шляхом звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може бути безумовною підставою для притягнення судді до кримінальної відповідальності та кваліфікуватись, як кримінальне правопорушення.

Як слідує з матеріалів провадження, в заяві від 05.11.2024 ОСОБА_6 , просив внести відомості в ЄРДР і розпочати досудове розслідування, щодо судді Печерського районного суду м. Києва за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 368 КК України.

Однак, як вірно зазначив в ухвалі слідчий суддя, ОСОБА_6 в заяві не наведено відомостей про конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, які б об`єктивно підтверджували реальність події злочину в розумінні положень ст. 11 КК України, а викладення даних, які пов`язані із здійсненням судового провадження, з яким не погоджується ОСОБА_6 , а також власний аналіз і бачення норм законодавства, на переконання колегії суддів, дозволяє зробити висновок про відсутність правової підстави для виникнення обов`язку вчинити певні дії за такою заявою щодо початку досудового розслідування кримінального провадження, відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Отже, висновки слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що розгляд скарги здійснено не уповноваженим на те слідчим суддею, то колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що спростовуються протоколом повторного автоматизованого визначення слідчого судді від 01.04.2025, відповідно до якого слідчого суддю ОСОБА_1 , визначеноЄдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою та/або її окремою підсистемою (модулем) під час реєстрації відповідних матеріалів ( а.п.37). Слідчий суддя ОСОБА_1 , отримавши скаргу, подав заяву про самовідвід, зважаючи на те, що суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 , щодо якого ставилось питання про внесення відомостей до ЄРДР є діючим суддею Печерського районного суду м. Києва та колегою судді ОСОБА_1 , тому з метою унеможливлення сумнівів щодо неупередженості судді ОСОБА_1 при розгляді такої скарги, вважав за необхідне заявити самовідвід. Така заява, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями ( а.п. 39) була передана судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , яка ухвалою від 08 травня 2025 року у задоволенні заяви слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від ОСОБА_1 про самовідвід від участі у розгляді скарги ОСОБА_6 відмовила, що свідчить про законність складу суду.

Щодо посилань апелянта на те, що його заява, відповідно до ч.4 ст. 214 КПК України підлягала внесенню до ЄРДР, то колегія суддів зауважує, що не будь-яка заява чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, виключно з огляду на її назву набуває статусу цього документа і її подання до Офісу Генерального прокурора не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до ЄРДР, оскільки вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, яких ОСОБА_6 наведено не було, а тому, не було і бездіяльності по невнесенню відомостей до ЄРДР.

Будь - яких істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленої слідчим суддею ухвали за скаргою ОСОБА_6 та підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви від 05.11.2024 - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4