Провадження № 1-кс/756/3435/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2025 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002086, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України,

у с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді надійшло вищевказане клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002086 від 23.09.2022.

В обґрунтування клопотання про арешт майна прокурор зазначає, що до Оболонського УП ГУНП у місті Києві надійшов лист від в. о. керівника Управління проведення обов`язкових повних перевірок, про те, що суб`єкт декларування - майстер КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району» ОСОБА_4 внесла завідомо недостовірні відомості до декларації, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Під час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню та аналізу матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді майстра дільниці з експлуатації та ремонту ОД-503 ККП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», будучи суб`єктом декларування, оскільки обіймає посаду в органах місцевого самоврядування, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону) та який відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, маючи на меті приховання походження коштів на придбаний об`єкт нерухомості, діючи умисно, всупереч вимогам ч. 1 ст. 45 Закону, завідомо не вказала у поданій декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік (далі - Декларація) відомості про доходи (походження коштів) та видатки і правочини щодо придбаного у звітному періоді об`єкта нерухомого майна загальною вартістю 1 340 640,00 гривень, тобто внесла завідомо недостовірні відомості до Декларації.

Зокрема, суб`єкт декларування ОСОБА_4 не дотримала вимог пп. 2 ч. 1 ст. 46 Закону та умисно не внесла у розділ 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік, вчиненні нею видатки та правочини станом на 31.12.2021, тобто не внесла правочин на набуття права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, загальною площею 50,1 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яку вона набула на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , зареєстрованого в реєстрі за № 1468. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 23.02.2021, зробленого ФОП ОСОБА_6 , оціночна вартість вказаної квартири становить 1 340 640 гривні. Недостовірні відомості про вартість майна відрізняються від достовірних на суму 1 340 640 гривні.

Враховуючи, що вилучені предмети визнано речовими доказами в кримінальному провадженні та з метою їх збереження, прокурор просить накласти арешт на вищевказане майно.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, подавши заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Власник майна, на яке прокурор просить накласти арешт не викликався зважаючи на ч. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського Суду від 09.06.2005 у справі «Бакланов проти російської федерації», рішення Європейського Суду від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти російської федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу та мету для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства, яке регулює накладення арешту на майно третьої особи із вказаною метою, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна, відповідність його ознакам речового доказу, наслідки арешту для третіх осіб (в даному випадку - це власник майна), а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України.

При цьому, обов`язок доведення існування зазначених умов КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Так, постановою слідчого Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 26.11.2025 майно на арешті якого наполягає прокурор, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З вказаної постанови вбачається, що вказана квартира визнається речовим доказом виключно для накладення арешту на це майно та не містить достатніх обґрунтувань, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає вказане вище майно, не обгрунтовано мети накладення арешту, доцільності та співмірності застосування такого заходу обмеження права з огляду на попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, що розслідується, а також до клопотання не додано будь-яких доказів на підтвердження існування указаних обставин.

За таких обставин, клопотання про арешт майна є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства, а відтак в задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні № 0002086 від 23.09.2022 повідомлення про підозру нікому не вручено, тобто на даний час підозрюваного або обвинуваченого не має, вказана квартира не містить ознак речового доказу, при цьому прокурором належним чином не обґрунтовано необхідність у накладенні арешту на вказану квартиру, дійшов висновку про відсутність правових підстав у накладенні арешту на майно.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 233, 236, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002086, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.09.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366-2 КК України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя