Провадження №: 1-кс/755/4197/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання т.в.о. начальника 1 відділу слідчого управління (з дислокацією м. Київ) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 вересня 2025 року за №0000209, за підозрою громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч.7 ст.111-1 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання слідчого, котре погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим та місто Севастополь прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополь ОСОБА_6 про арешт майна у межах цього кримінального провадження, у порядку ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

У клопотанні вказується, що СУ ГУ СБ України в АР Крим (адреса управління з 23 травня 2023 року, згідно даних ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, - м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 14-А) здійснюється досудове розслідування наведеного кримінального провадження у ході якого, громадянину України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України.

Санкції цих статтей передбачає конфіскацію майна, як вид покарання.

Згідно даних реєстрів громадянину України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), останнє відоме місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , належить:

- земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.0494 га, кадастровий номер: :09:002:0022, цільове призначення: ведення садівництва, форма власності: приватна власність, документ, що посвідчує право: державний акт 01.06.2010ЯИ 053895;

- мотоцикл марки та моделі «JAWA 350 638», рік випуску: 1990, номер та серія знака: НОМЕР_2 , номер шасі (VIN): НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , колір: червоний, місце реєстрації: Андріївка, дата реєстрації: 29.04.2011, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_5 .

Отже, наявні підстави, з числа регламентованих п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на це майно.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Згідно ч. 1, 2 ст. 172 КПК клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Прокурор групи прокурорів - заступник начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополь, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим та місто Севастополь ОСОБА_3 подане клопотання підтримав, з наведених у ньому передумов.

Відповідно, на підставі положень ст. ч. 2 ст. 172 КПК слідчим суддею визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без повідомлення власника майна, бо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПИТАННЯ

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 170. Накладення арешту на майно

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно […] підлягає […] можливої конфіскації майна. […]

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. […]

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 3) конфіскації майна як виду покарання […];

5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного […] за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна […].

10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, […].

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

12. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Вирішуючи питання про арешт майна з метою можливої його конфіскації, слідчий суддя повинен встановити такі обставини:

1) факт набуття особою статусу підозрюваного в цьому кримінальному провадженні;

2) наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення;

3) наявність достатніх підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Отже, відповідаючи на питання, котрі постали перед судом в цій справі, слідчий суддя зауважує таке:

(і) щодо набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні

Згідно з ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Велика Палата Верховного Суду у поставі від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к зазначила, що викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

Дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання та за відсутності відомостей про її місце перебування, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42, ст. 135 КПК України, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складання такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами 1, 2, 4 - 7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

З матеріалів клопотання вбачається, що повідомлення про підозру, на виконання вимог ст. 42 КПК, опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».

Отже, слідчий суддя вважає, що у провадженні доведено вжиття можливих заходів для доведення до відома підозрюваної особи фактів складання повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин у порядку, передбаченому КПК України.

(іі) щодо наявності "обґрунтованої підозри" у вчиненні кримінального правопорушення

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 п.1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення «O'Hara v. United Kingdom», заява № 37555/97, від 16 жовтня 2001 року, п. 34, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59721).

Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а лише встановлює наявність обставин підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

У цій ситуації йдеться про те, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до наказу № 192 о/с Кримського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ від 15.08.1998 був прийнятий на службу та зарахований курсантом Кримського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ, прийнявши присягу працівника органів внутрішніх справ України, відповідно до змісту якої він урочисто присягнув залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Після чого, відповідно до наказу № 34 о/с Кримського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ від 12.07.2002 його було відраховано із числам курсантів та відряджено для подальшого проходження служби до УМВС України в м. Севастополі та відповідно до наказу Кримського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ № 33 о/с від 12.07.2002 ОСОБА_5 присвоєно спеціальне звання «лейтенант міліції». Після чого, 14.07.2002 наказом УМВС України в м. Севастополі його було призначено на посаду «оперуповноваженого сектору карного розшуку Нахімовського районного відділу УМВС України в м. Севастополі».

В подальшому у 2010 році (встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не представилось можливим) ОСОБА_5 відповідно до наказів УМВС України в м. Севастополі було призначено на посаду «заступника начальника сектору карного розшуку Нахімовського районного відділу УМВС України в м. Севастополі», а згодом на посаду «заступника начальника сектору карного розшуку Ленінського районного відділу УМВС України в м. Севастополі». Після чого, 20.05.2011 громадянина України ОСОБА_5 було відряджено до УМВС України на Придніпровській залізниці та цього ж дня призначено на посаду «старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Севастополь УМВС України на Придніпровській залізниці». Крім цього, відповідно до наказу УМВС України в м. Севастополі № 115 о/с від 30.07.2010 ОСОБА_5 було присвоєно спеціальне звання «майор міліції».

У подальшому, в лютому - квітні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливим, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, невстановленими слідством особами ОСОБА_5 запропоновано перейти до незаконно створеного «Управління Міністерства внутрішніх справ Росії по місту Севастополю» (мовою оригіналу: «Управление Министерства внутренних дел России по городу Севастополю»), яке увійшло до складу «Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації», та обійняти одну із посад у підрозділах карного розшуку незаконно утвореному «УМВС Росії по м. Севастополю» (мовою оригіналу: «УМВД России по г. Севастополю»).

ОСОБА_5 , будучи громадянином України, службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність створення окупаційною владою Російської Федерації так званого «Управління Міністерства внутрішніх справ Росії по місту Севастополю», яке розташоване за адресою: площа Повсталих, 6, м. Севастополь, Україна, а також проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, наслідком якого стало відокремлення вказаних адміністративно-територіальних одиниць та приєднання їх до складу Російської Федерації, маючи на меті сприяти представникам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності на території України та подальшої окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя погодився на незаконну пропозицію продовжити роботу у підрозділах карного розшуку незаконно утвореного «УМВС Росії по м. Севастополю», без підпорядкування Міністру внутрішніх справ України.

В подальшому, ОСОБА_5 продовжуючи свої дії, направлені на проведення підривної діяльності проти України, діючи добровільно та умисно в інтересах Російської Федерації на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, обіймав в незаконно створених правоохоронних органах Російської Федерації наступні посади: в період часу з 2017 по 2018 рік т.зв. «начальника відділу карного розшуку ОМВД Росії по Нахімовському району м. Севастополя» (мовою оригіналу: «начальника отдела уголовного розыска ОМВД России по Нахимовскому району г. Севастополя»); в період часу з 2018 по 2021 рік т.зв. «заступника начальника поліції (з оперативної роботи) ОМВД Росії по Нахімовському району м. Севастополя» (мовою оригіналу: «заместителя начальника полиции (по оперативной работе) ОМВД России по Нахимовскому району г. Севастополя»).

Після чого, ОСОБА_5 знаходячись на тимчасово окупованій території України в місті Севастополі, за власною згодою у 2021 році (встановити більш точну дату в ході досудового розслідування не представилось можливим) був призначений представниками держави окупанта на посаду т.зв. «заступника начальника - начальника поліції» незаконно утвореного «відділу МВС Росії по Нахімовському району м. Севастополя» (мовою оригіналу: «отдел МВД России по Нахимовскому району г. Севастополю»), який розташований за адресою: вул. Робоча, буд. 31, м. Севастополь, Україна.

Разом з цим, встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 перебуваючи на вищевказаних посадах в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території України в місті Севастополь, був нагороджений відомчими нагородами МВС Росії, а саме: медаллю МВС Росії «За відзнаку у службі» 3 ступеня; медаллю МВС Росії «За відзнаку у службі» 2 ступеня; медаллю МВС Росії «За відзнаку у службі» 1 ступеня та медаллю МВС «300 років поліції».

Отже, допомога ОСОБА_5 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів внутрішніх справ Російської Федерації та придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя призвела до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України.

Крім цього, 24 лютого 2022 року, у зв`язку з відкритим військовим вторгненням Російської Федерації в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про введення військового стану в Україні» № 2002-ІХ від 24.02.2022, яким на території України введено воєнний стан, строк дії якого продовжується відповідними Указами Президента до теперішнього часу.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи, що 24.02.2022 року Російська Федерація (далі - РФ) здійснила збройну агресію та військове вторгнення в Україну, перебуваючи на посадах в незаконних правоохоронних органах створених окупаційної влади РФ на тимчасово окупованій території України в місті Севастополь, не відмовляючись від злочинного умислу спрямованого на реалізацію окупаційної політики РФ, основною метою якої є завдання шкоди інтересам України та її територіальній цілісності, недопущення повернення Конституційно визначених територій України, з власної ініціативи за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, проте не пізніше 08.11.2024, більш точну дату встановити не виявилось за можливим, добровільно вирішив зайняти посаду в незаконних правоохоронних органах створених на тимчасово окупованій території України в місті Севастополь.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на зайняття посади в незаконних правоохоронних органах створених на тимчасово окупованій території України в місті Севастополь, ОСОБА_5 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, маючи достатній рівень освіти та спеціальних знань, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, відповідно до наказу т.зв. «УМВД России по г. Севастополю № 871 л/с от 08.11.2024» за власної згоди був призначений представниками держави окупанта на посаду т.зв. начальника незаконно утвореного «відділу МВС Росії по Балаклавському району» (мовою оригіналу - «ОМВД России по Балаклавскому району»), тобто добровільно обійняв посаду у незаконному правоохоронному органі, який було створено окупаційною владою РФ з метою реалізації власної окупаційної політики на тимчасово окупованій території України в місті Севастополь за адресою: вул. Будівельна, буд. 18, м. Севастополь, Україна.

Перебуваючи на вищевказаній посаді громадянин України ОСОБА_5 до теперішнього часу виконує покладені на нього обов`язки у незаконно створеному окупаційною владою Російської Федерації правоохоронному органі, діяльність якого спрямована на забезпечення встановленого державою окупантом правопорядку та забезпечення реалізації окупаційної політики, що завдає шкоди інтересам державної безпеки України та унеможливлює забезпечення її територіальної цілісності та недоторканності.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України - колабораційна діяльність, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Отже, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя вважає, що на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні інкримінованих злочинів є доведеною, тобто зазначені у клопотанні обставини і надані до клопотання докази у своїй сукупності формують у слідчого судді внутрішнє переконання щодо можливої причетності підозрюваної особи до вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.111, ч.7 ст. 111-1 КК України.

(iіі) щодо підстав вважати, що є дійсною мета застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження

Згідно з ч. 2 ст. 59 КК конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КК України у редакції Закону №2113-IX від 03.03.2022 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти основ національної безпеки України в умовах дії режиму воєнного стану» діяння за цієї статтею караються позбавленням волі та з конфіскацією майна.

Згідно із ч. 7 ст. 111-1 КК України у редакції Закону №2108-IX від 03.03.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність», діяння за цієї статтею караються позбавленням волі та з конфіскацією майна.

Тому, наявності достатні підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

V. ВИСНОВОК

Отже, є дійсними обставини регламентовані п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Вказане у клопотанні майно відповідає критеріям вказаним в ч. 10 ст. 170 КПК України.

З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Щодо пропозиції до вжиття заходів у формі заборон на вчинення дій державним реєстраторам, органам ОДВ та іншим, то Суд враховує, що ці заборони не слідують з положень абз. 1 ч. 1, ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, а додаткових аргументів на користь потреби їх застосування, у порядку ч. 1 ст. 534 КПК, звернення не містить.

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0.0494 га, кадастровий номер: :09:002:0022, цільове призначення: ведення садівництва, форма власності: приватна власність, документ, що посвідчує право: державний акт 01.06.2010ЯИ 053895; мотоцикл марки та моделі «JAWA 350 638», рік випуску: 1990, номер та серія знака: НОМЕР_2 , номер шасі (VIN): НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , колір: червоний, місце реєстрації: Андріївка, дата реєстрації: 29.04.2011, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_5 , шляхом заборони розпорядження та відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на т.в.о. начальника 1 відділу слідчого управління (з дислокацією м. Київ) Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15.30 година 28 листопада 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1