ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 жовтня 2025 року, по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР № 0026985 від 29.07.2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти до 18 грудня 2025 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 жовтня 2025 року, по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР № 0026985 від 29.07.2025 року задоволено частково клопотання прокурора та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти до 18 грудня 2025 року включно.

Визначено заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 242240 гривень.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 яка діє в інтересах ОСОБА_6 , вважає, що слідчий суддя поклав на ОСОБА_6 обов`язки, не передбачені ст. 194 КПК України, а саме перебування в населеному пункті дислокації військової частини, що суперечить закону та є неможливим для виконання, оскільки він там уже не проходить службу. Вказує, що суд безпідставно визначив заставу у розмірі 242 240 грн, не врахувавши відсутність доходу у ОСОБА_6 з лютого 2025 року та надані докази його матеріального стану. Зазначає, що тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_6 не переховувався, проживає за місцем реєстрації, з`являвся за викликами та після оголошення підозри не вчиняв спроб ухилення. Вважає, що суд не врахував неможливість реалізації права на альтернативну службу, гарантованого ст. 35 Конституції України, оскільки така служба в Україні фактично відсутня. Вказує, що суд проігнорував релігійні переконання ОСОБА_6 , підтверджені документально та свідченнями, які забороняють йому перебувати у війську та використовувати зброю. Зазначає, що суд не врахував стан здоров`я ОСОБА_6 , що погіршився після трьох років служби та участі в бойових діях. Вказує, що суд не врахував відсутність судимостей, притягнень до відповідальності та позитивну репутацію ОСОБА_6 . Зазначає, що суд не застосував правові висновки ЄСПЛ у справах «Бойченко проти Молдови» та «Мамедова проти Росії», де наголошено на недостатності формальних посилань на тяжкість злочину чи абстрактні ризики для обрання найсуворіших запобіжних заходів. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу - обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 , у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону на момент розгляду клопотання слідчого судом першої інстанції дотримані.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, по слідчим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0026985 від 29.07.2025 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

20 жовтня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Старший солдат ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді такелажника такелажного відділення взводу забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Донецької області, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників, та без поважних причин, 20.02.2025 незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, не повернувся з щорічної основної відпустки до місця тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Солдат ОСОБА_6 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401 КК України, диспозиції ст. 408 КК України, є військовослужбовцем, а отже суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про особливості несення військової служби у час воєнного стану.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України за обставин, викладених в повідомленні про підозру, а також про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими і такими, що підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, яким слідчий суддя надав належну та повну оцінку в оскаржуваній ухвалі.

Так, слідчий суддя обґрунтовано врахував дані які вказують на обґрунтовану підозру, та які містяться у долучених матеріалах до клопотання.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування в судовому засіданні в суді першої інстанції доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 408 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Доводи апеляційної скарги, що суд проігнорував релігійні переконання ОСОБА_6 , підтверджені документально та свідченнями, які забороняють йому перебувати у війську та використовувати зброю, а також неможливість реалізації права на альтернативну службу, гарантованого ст. 35 Конституції України, оскільки така служба в Україні фактично відсутня, не є предметом апеляційного розгляду, оскільки суд не вдається до оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом матеріали які характеризують підозрюваного, є безпідставними та спростовуються оскаржуваною ухвалою. Судом оцінено в сукупності такі обставини: достатню обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному (у разі встановлення його вини) за кримінальне правопорушення, а також особу підозрюваного та стан його здоров`я.

Стороною захисту під час судового розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_6 під вартою та наявність загрози здоров`ю та життю обвинуваченого та те, що ОСОБА_6 позбавлений необхідної медичної допомоги та неможливістю лікування в умовах тримання під вартою.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів в матеріалах провадження про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки і клопотання слідчого, і оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь наявність ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, ризик переховування від органів досудового розслідування є обґрунтованим достатньою мірою, оскільки у разі доведеності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину, йому буде призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що є свідомим для підозрюваного і може спонукати його до переховування.

Високоймовірним є ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний вчиняючи самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці. Що може вказувати, на бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість повторної втечі підозрюваного.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У судовому засіданні прокурорами доведено, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не міг запобігти встановленим ризикам. Оскільки вони не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, на що вказують особистість підозрюваного, а також суворість покарання за кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Також судом вірно враховано вимоги ч.8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суддя при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом. Між тим, положення ч. 3 ст. 176 КПК України зобов`язує суддю насамперед розглянути можливість застосування менш суворих заходів, ніж позбавлення волі.

Так, слідчим суддею, було додержано вищевказані норми закону та застосовано до підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з наведенням в оскарженій ухвалі відповідних мотивів.

Колегія суддів, оцінив всі обставини справи, особу підозрюваного ОСОБА_6 відомості що характеризують його як особу, приходить до висновку, що підстав для застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не має, так як він не зможе забезпечити запобіганню встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, ухвала слідчого судді суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 408, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 22 жовтня 2025 року, по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР № 0026985 від 29.07.2025 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти до 18 грудня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді