ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/670/26 Справа № 179/1570/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000294 від 10.06.2019 за апеляційними скаргами прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 , що дії в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровську, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, фізичної особи-підприємця, проживаючого без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання з метою направлення для відбування покарання до установи виконання покарань.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання тримання його під вартою з моменту його затримання з 10 червня 2019 року до 26 серпня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 26 серпня 2020 року до 15 листопада 2021 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовано.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК за таких обставин.

09 червня 2019 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Першотравенка Магдалинівського району Дніпропетровської області, на земельній ділянці, що розташована на території колишньої ферми поблизу господарських будівель за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин відв`язав та розігнав велику рогату худобу мешканців с. Першотравенка, в тому числі сім`ї ОСОБА_12 по території колишньої ферми, в результаті чого виник черговий конфлікт з місцевими жителями, а саме з ОСОБА_9 та ОСОБА_13 з приводу випасання останніми власної великої рогатої худоби на земельній ділянці, яка розташована на території колишньої ферми, в ході якого ОСОБА_7 погрожував спричиненням тілесних ушкоджень, умисно демонструючи та розмахуючи увімкненою електропилою перед ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які намагалися зігнати до купи та відвести додому велику рогату худобу. Проте, у них це не виходило із-за протиправних дій ОСОБА_7 . У зв`язку з чим ОСОБА_13 зателефонував батькові ОСОБА_14 для надання допомоги у загоні великої рогатої худоби.

На ґрунті виниклого чергового одностороннього конфлікту у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел на вбивство, тобто протиправне позбавлення життя людини. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вбивство ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу господарської будівлі на території колишньої ферми, що розташована по АДРЕСА_2 , продовжуючи заважати ОСОБА_9 та ОСОБА_13 загнати велику рогату худобу додому, та продовжуючи провокувати розпочатий односторонній конфлікт з приводу випасання великої рогатої худоби на земельній ділянці, що розташована на території колишньої ферми, не маючи ніякого права користування даними земельними ділянками, діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_9 смерті, з мотивів виниклої неприязні, приблизно о 21 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, тримаючи в правій руці мисливський ніж загального призначення, який він заздалегідь вийняв з одягненого на ремінь з правого боку штанів чохла, умисно завдав ОСОБА_9 одного удару клинком даного ножа в ділянку грудної клітини ліворуч - місце розташування життєво-важливих органів людини, усвідомлюючи при цьому невідворотність настання смерті для потерпілого ОСОБА_9 та свідомо бажаючи настання саме таких наслідків.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням внутрішньої грудної артерії з ліва і верхньої долі лівої легені, лівостороннього гемотораксу, геморагічного шоку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Після нанесення ножового поранення потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_7 залишив пораненого потерпілого ОСОБА_9 та почав спрямовувати свою агресію в сторону ОСОБА_14 , оскільки вважав свої виконані дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_9 достатніми для доведення злочину до кінця. Але вбивство не було закінчене з причин, що не залежали від волі ОСОБА_7 , оскільки потерпілого ОСОБА_9 без зволікань було доставлено до комунального закладу "Магдалинівська центральна районна лікарня" Дніпропетровської обласної ради", де ОСОБА_9 було надано своєчасну медичну допомогу, в результаті чого смерть потерпілого ОСОБА_9 не настала, а ОСОБА_7 затримано мешканцями с. Першотравенка на місці скоєного злочину.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що зазначені докази підтверджують обвинувачення в тій частині, що 09 червня 2019 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Першотравенка Магдалинівського району Дніпропетровської області, на земельній ділянці, що розташована на території колишньої ферми поблизу господарських будівель за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків з приводу випасу мешканцями с. Першотравенка великої рогатої худоби, в тому числі сім`єю ОСОБА_12 по території колишньої ферми, в результаті чого виник черговий конфлікт з місцевим жителем ОСОБА_9 з приводу випасання останнім власної великої рогатої худоби на земельній ділянці, яка розташована на території колишньої ферми, під час якого у ОСОБА_7 виник прямий умисел, спрямований на умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій прямий умисел ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці мисливський ніж загального призначення, який він вийняв з одягненого на ремінь з правого боку штанів чохла, умисно завдав ОСОБА_9 одного удару клинком вказаного ножа в ділянку грудної клітини ліворуч.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого поранення грудної клітини з пошкодженням внутрішньої грудної артерії з ліва і верхньої долі лівої легені, лівостороннього гемотораксу, геморагічного шоку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Після нанесення ножового поранення потерпілому ОСОБА_9 ОСОБА_7 залишив пораненого потерпілого ОСОБА_9 , перебуваючи неподалік від нього, а потім через невеликий проміжок часу ОСОБА_7 було затримано мешканцями с. Першотравенка, які перебували на території зазначеної вище земельної ділянки, на місці скоєного злочину.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.1 ст. 121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку, який підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення занадто м`якого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Вказує на те, що перекваліфіковуючи дії обвинуваченого із ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК на ч. 1 ст. 121 КК, суд першої інстанції не піддав аналізу показання потерпілого та інші докази у справі.

Як пояснював у суді потерпілий ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 , заважаючи йому зібрати до гурту велику рогату худобу, висловлював погрози щодо позбавлення його життя та у подальшому наніс йому удар ножем в область серця. Як самі погрози, так і безпосередньо удар ножем були здійснені безпричинно і лише на тій підставі, що він перебуває на території колишньої ферми, яку обвинувачений вважає своєю власністю.

На думку апелянта поза увагою суду залишились також і показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . При цьому суд, навівши показання цих свідків у вироку, не піддав їх жодному аналізу у взаємозв`язку з іншими доказами у справі, зокрема з показаннями потерпілого та іншими доказами. Разом з тим, як вбачається з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вони знаходились від потерпілого на відстані 9-14 метрів та безпосередньо бачили як потерпілого, так і обвинуваченого в момент нанесення удару ножем. Свідок ОСОБА_14 зазначив, що після нанесення обвинуваченим удару ножем в грудну клітину потерпілого, який являється його сином, він кинувся до останнього, а ОСОБА_7 в свою чергу, помітивши це, кинувся з ножем на нього, але був зупинений іншим свідком- ОСОБА_15 . Також свідок ОСОБА_15 в своїх показах зазначив, що він перехопив обвинуваченого зі спини в момент, коли ОСОБА_7 біг до свідка ОСОБА_14 та повалив на землю. Після того, як останній підвівся, вживались заходи щодо припинення протиправної діяльності обвинувачення, у тому числі за допомогою дерев`яного бруса вибили з рук ОСОБА_7 електропилу та ніж, якими останній розмахував, погрожуючи всім присутнім. Отже подальші дії обвинуваченого фактично були припинені не з власної волі, а через те, що свідок ОСОБА_14 та ОСОБА_15 своїми діями перешкодили ОСОБА_7 .

Крім того прокурор вказує на те, що суд першої інстанції допустив суперечності в оцінці дій обвинуваченого та їх наслідків.

Так, згідно висновку судово-медичного експерта, тілесне ушкодження у потерпілого локалізоване в області грудної клітини зліва. Тому, на думку прокурора, відсутні підстави уважати, що удар ножем був нанесений обвинуваченим без наміру позбавити потерпілого життя. До того ж обвинувачений є досить вправним з ножем, оскільки постійно носив його із собою та відповідно до його показів, ніж -це його робочий інструмент.

Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений наніс удар ножем в область грудної клітини потерпілого зліва, тобто в місце, де знаходяться життєво-важливі органи, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, тобто діяв у даній ситуації із прямими умислом на заподіяння смерті, усвідомлюючи, що внаслідок його дій з невідворотністю настане смерть потерпілого. В ситуації, що розглядається смерть потерпілого не настала лише через випадковий збіг обставин, незалежно від волі обвинуваченого, тому дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК.

Прокурор також зазначає, що суд призначив ОСОБА_7 занадто м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Так, судом не було встановлено обставини, що пом`якшують покарання, водночас у вироку не мотивовано, які обставини є вагомими для призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі наведеного прокурора просить вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.09.2025 щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч.1 ст.121 КК скасувати, постановити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку, посилаючись на його невмотивованість, оскільки викладені в судовому рішенні обставини справи суперечать зібраним по справі доказам, не узгоджуються між собою, що свідчить про неповноту судового розгляду, у зв`язку з чим висновок суду про доведеність вини обвинуваченого є передчасними.

Вказує, що суд не забезпечив законності та об`єктивності розгляду справи при оцінці доказів, допустивши вибіркове ставлення до них, не проаналізував в повній мірі покази потерпілого, свідків та дії обвинуваченого ОСОБА_7 як до, так і під час скоєння кримінального правопорушення, та не дав їм відповідної оцінки, у зв`язку з чим судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку.

В судових засіданнях ОСОБА_7 наголошував на тому, що протягом багатьох років існує конфлікт між мешканцями с. Першотравенка Магдалинівського району та його сім`єю, оскільки з 2016 року він і його сім`я систематично стикалася з ситуацією, що мешканці с.Першотравенка випасали свою худобу на присадибній земельній ділянці, намагалися її засіяти.

З цього приводу він і члени його сім`ї вступали в суперечки та сварки з місцевими жителями, які в своєму господарстві мали велику рогату худобу і випасали її на території їхнього домогосподарства, засіювали їхню присадибну ділянку. Свої дії вони супроводжували словесними погрозами побиття, вбивства його та його сім`ї, та скоїти підпал його майна. З 2016 року до правоохоронних органів обвинуваченим було написано більше 24 заяв і звернень, які долучені до матеріалів провадження. Тобто тривалий час існував конфлікт, ініціаторами якого були саме мешканці с. Першотравенка, а суд не з`ясував, які міри та до кого були прийняті при розгляді цих скарг.

В судовому засіданні ОСОБА_7 наголошував на тому, що в червні 2018 року він переніс інсульт, перебував на стаціонарному лікуванні, йому була зроблена операція, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № Є4221 та іншими медичними документами.

09.06.2019 під час сутички з мешканцями с. Першотравенка, ОСОБА_7 , знаходився на території належного його родині домогосподарства, та отримав від нападників згідно висновку судово-медичного експерта № 2484 від 07.09.2020 численні рубці на голові, обличчі, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках, що є наслідками загоєння глибоких саден, забійних, забійно-рваних та можливо колотих ран, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін, на який вказує обстежений, тобто 09.06.2019. Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як 21 день.

Згідно довідки БСМП приймального відділення КЗ «Магдалинівської ЦРБ» ДОР, ОСОБА_7 був доставлений 09.06.2019 з діагнозом «Політравма, забій головного мозку, забійна рана потиличної області, множинні рани, садна грудної клітини, забійна рана лівого передпліччя.

В судовому засіданні ОСОБА_7 розповів, як на нього було вчинено напад, якими предметами та куди йому було завдано ударів, та хто їх наносив.

Допитані судом потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_16 ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 показали, що ОСОБА_7 ані до нанесення ним ножового удару ОСОБА_9 , ані після цього, і в ході його затримання, ніхто тілесних ушкоджень не завдавав. Зокрема свідок ОСОБА_16 показала, що в момент затримання мешканцями с. Першотравенка ОСОБА_7 , вона не бачила на ньому будь-яких тілесних ушкоджень. У той час свідок ОСОБА_18 повідомила, що як ОСОБА_7 медичні працівники зі швидкої допомоги перев`язували голову через наявні у нього тілесні ушкодження, однак за яких обставин вони з`явилися, вона не знає.

Вказані суперечності у показав свідків щодо одних та тих самих подій, що відбувалися 09.06.2019 приблизно о 21.00 годині, та показами ОСОБА_7 щодо отримання ним тілесних ушкоджень суд не усунув, допустивши неповноту з`ясування вказаних обставин.

За таких обставин, на думку захисника, визнаючи ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 121 КК суд не навів доказів, які б беззаперечно вказували на те, що у ОСОБА_7 виник прямий умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

На спростування висновків суду першої інстанції про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 необхідної оборони захисник зазначає, що:

- в судовому засіданні було встановлено, що станом на 09.06.2019 ОСОБА_7 був тією особою, яка перенесла інсульт, йому було проведене операційне втручання, він перебував на диспансерному обліку у лікаря невропатолога;

- конфлікт, котрий трапився 09.06.2019 о 21 годині відбувався на земельній ділянці, якою користується сім`я ОСОБА_7 , на якій знаходилися споруди, що належні на праві приватної власності ОСОБА_20 . Межі відповідних земельних ділянок мають огорожу у вигляді бетонних стовбурів, що дозволяє візуально окреслити площі вказаних ділянок;

- мешканці с. Першотравенка, а саме потерпілий ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , достеменно знаючи, що споруди перебувають у приватній власності, а земельними ділянками, на яких вони розташовані, користується та доглядає сім`я ОСОБА_7 , протиправно, без дозволу власника, та без будь-яких правових підстав, неодноразово проникали на територію, де не тільки випасали належну їм худобу, а також використовували деякі приміщення для власних потреб, як зберігання молока. Крім того були непоодинокі випадки крадіжок майна, належного сім`ї ОСОБА_7 - металу, шиферу, цегли, про що були повідомлені правоохоронні органи;

- свідчення потерпілого ОСОБА_9 та свідків, надані суду, суперечать їх первинним показам від 09-10 червня 2019 року, надані працівникам поліції;

- судом не були з`ясовані обставини виникнення у ОСОБА_23 тілесних ушкоджень, не з`ясовано, чи були ці тілесні ушкодження завдані ОСОБА_7 до застосування ним ножа, чи після цього, та чи були направлені його дії для самозахисту;

- під час судового розслідування органом досудового розслідування не перевірено покази ОСОБА_7 в частині отриманих ним тілесних ушкоджень; слідчий експеримент, за участю судового медичного експерта проведено не було. В свою чергу суд, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, мав можливість виправити цю прогалину, але цього не зробив;

- знаряддю нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_23 , а саме дерев`яним палкам з цвяхами, металевому пруту, скочу які визнані речовими доказами, суд також належної оцінки не надав, у зв`язку з чим не зрозуміло, чому вказані речові докази суд поклав в основу доведеності вини обвинуваченого;

- судом було проігноровано факт заяви ОСОБА_7 про викрадення в нього ОСОБА_9 цифрової камери «CANON PowerShot G7» під час нападу 09.06.2019 на нього в будівлі в приміщенні по АДРЕСА_2 . Частина файлів з відеоносія «ММС microSD» були продемонстровані в судовому засіданні, де зображено ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_24 у день отримання останнім ножового поранення.

Вказує, що зазначені обставини не дають можливості зробити висновок, що місцевий суд провів комплексний порівняльний аналіз та в повній мірі врахував характер і ступінь небезпеки посягання, співвідношення засобів захисту та нападу, обстановку захисту (раптовість, темрява), а також фізичні дані учасників конфлікту, у зв`язку з чим порушив принцип змагальності сторін, а також принцип доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 поза розумний сумнівом.

Захисник звертає увагу, що визнаючи ОСОБА_7 винним за ч.1 ст. 121 КК, суд першої інстанції хоча і врахував особу обвинувачено, зазначивши, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, але не зазначив стан здоров`я ОСОБА_7 , а саме той факт, що останній переніс геморагічний інсульт, перебуває на обліку у лікарі невролога, продовжує лікування. Як вбачається з виписки медичної карти стаціонарного хворого від 13.10.2025, ОСОБА_7 рекомендоване оперативне лікування - видалення кісти лівої нирки. Операція відбулась 23.10.2025, у зв`язку з чим ОСОБА_7 зараз перебуває на амбулаторному лікуванні і проходить післяопераційний період. Вказані обставини також є важливими при призначені покарання.

Крім того адвокат зазначає, що у порушенням п.2 ч.3 ст. 374 КПК, суд не сформулював обвинувачення, яке встановлене та визнане судом доведеним, і яке відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

З врахуванням наведене захисник просить вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.09.2025 щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілого вказує на те, що вирок суду стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню через невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення судом занадто м`якого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що приймаючи рішення про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК на ч.1 ст. 121 КК, суд не взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що обвинувачений ОСОБА_7 заважав йому зібрати до гурту велику рогату худобу, висловлював погрози щодо позбавлення його життя не тільки напередодні події, але й в обідній час цього ж дня. А потім наніс йому удар ножем в область серця. Погрози і удар ножем були здійснені безпричинно і тільки тому, що ОСОБА_9 перебував на території колишньої ферми, яку ОСОБА_7 вважав своєю територією, хоча допитана в якості свідка сільський староста ОСОБА_25 стверджує, що ця земельна ділянка знаходиться в державній власності.

Суд не звернув також увагу на покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які знаходились від потерпілого на відстані 9-14 метрів та безпосередньо бачили як потерпілого, так і обвинуваченого в момент нанесення удару ножем. У своїх показах ОСОБА_14 зазначив, що після того як ОСОБА_7 наніс удар ножем в грудну клітину потерпілого, який є його сином, обвинувачений кинувся з ножем на нього, але був зупинений іншим свідком, а саме ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_15 в своїх показах зазначив, що він перехопив обвинуваченого ОСОБА_7 зі спини і повалив на землю, коли він біг до свідка ОСОБА_14 з ножем в руках. Далі вживалися заходи щодо припинення протиправної поведінки обвинуваченого, а саме з допомогою дерев`яного бруса вибили з рук ОСОБА_7 електропилу та ніж, яким він розмахував, погрожуючи всім присутнім.

Таки чином подальші дії обвинуваченого фактично були припинені не з його власної волі, а через те, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 своїми діями перешкодили ОСОБА_7 .

Апелянт уважає, що суд не усунув суперечності і в питанні оцінки дій обвинуваченого та їх наслідків. Відповідно висновку судово-медичного експерта, тілесне ушкодження у потерпілого локалізоване в області грудної клітки зліва, через що мається в тому числі і пошкодження грудної артерії зліва та верхньої долі лівої легені. А тому вести дискусію про те, що удар ножем був нанесений без наміру позбавити життя, є недоречним. Допитані в судовому засіданні свідки вказали, що обвинувачений ОСОБА_7 на протязі всього часу перебування в с. Першотравенка не розлучався з ножем, був вправним в поводженні з ним, і при першій можливості погрожував його застосуванням.

Обвинуваченим вчинено особливо тяжкий злочин, від його дій наступили тяжкі наслідки, які не призвели до смерті потерпілого лише через своєчасне надання медичної допомоги, відтак обвинувачений діяв з прямим умислом на заподіяння смерті потерпілому, тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.15 ст.115 КК як закінчений замах на умисне вбивство.

Крім того представник потерпілого вказує, що перерахувавши у вироку обставини, що характеризують обвинуваченого з негативної сторони, суд не вказав мотиви, які були б вагомими при призначенні мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією ч.1 ст.121 КК. При цьому судом не враховано, що більше ніж за шість років розгляду кримінального провадження обвинувачений не відшкодував жодної копійки збитків і поводився протягом всього часу дуже агресивно, вину свою не визнав, постійно надавав суперечливі покази, у скоєному не розкаявся, під час судового розгляду по відношенню до потерпілого та свідків поводився зухвало, дозволяв собі образливо висловлюватись щодо них, що свідчить про його зверхнє ставлення до одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень проти життя.

На підставі викладеного просить вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч.1 ст. 121 КК скасувати; постановити новий, який визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

На апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подані заперечення, в яких наводяться аргументи на спростування доводів апеляційних скарг сторони обвинувачення та представника потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення:

- прокурора, яка частково підтримала апеляційні скарги учасників процесу, просила скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстнації;

- обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої ними апеляційної скарги, які просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; водночас частково погодилися з апеляційною скаргою прокурора в частині скасування вироку, але заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого;

- потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги прокурора, просили їх задовольнити в повному обсязі, скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років; одночасно заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Судове рішення у формі вироку повинно відповідати вимогам статей 368, 374 КПК.

Згідно з вимогами ст. 374 КПК, формулювання обвинувачення, визнано судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Докази, якими обґрунтовується вирок, повинні бути конкретними за змістом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року, при обґрунтуванні висновків суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не були виконані належним чином.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК, а саме закінченого замаху на умисне убивство потерпілого ОСОБА_9 .

Під час судового розгляду суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_26 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 та ОСОБА_15 , дослідив надані сторонами кримінального провадження письмові докази та дійшов висновку про необхідність правильно кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

За встановлених судом фактичних обставин, викладених у вироку, 09.06.2019 приблизно 21.00 годин ОСОБА_7 перебував в с. Першотравенка Магдалинівського району Дніпропетровської області, на земельній ділянці, що розташована на території колишньої ферми поблизу господарських будівель за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 . На ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків з приводу випасу мешканцями с.Першотравенка великої рогатої худоби, в тому числі сім`єю ОСОБА_12 , на території колишньої ферми, в результаті чого виник черговий конфлікт з місцевим жителем ОСОБА_9 з приводу випасання останнім власної великої рогатої худоби на земельній ділянці, яка розташована на території колишньої ферми, у ОСОБА_7 виник прямий умисел, спрямований на умисне тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_9 . Реалізуючи свій прямий умисел ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці мисливський ніж загального призначення, який він вийняв з одягненого на ремінь з правого боку штанів чохла, умисно завдав ОСОБА_9 одного удару клинком вказаного ножа в ділянку грудної клітини ліворуч, в результаті чого спричинив тяжкі тілесні ушкодження.

В той же час, у подальшому у мотивувальній частині вироку зазначено, що суд першої інстанції на підставі аналізу доказів у справі дійшов до висновку, що ОСОБА_7 , завдаючи потерпілому ножового поранення, об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, припускав та передбачав можливість настання наслідків у виді завдання будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде шкода, тобто він діяв із неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тілесних ушкоджень.

Тобто суд першої інстанції, аналізуючи дії ОСОБА_7 , зробив два протилежні висновки щодо умислу обвинуваченого на вчинення кримінального правопорушення, що на переконання колегії суддів, є неприпустимим.

Одним із важливих кроків у стратегії інтеграційного розвитку та впровадження міжнародних стандартів судочинства в правову систему України було закріплення законодавцем у КПК України положення про необхідність доведення вини особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту щодо неналежної перевірки версії сторони захисту щодо обставин отримання обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_7 суду повідомив, що тривалий час між його сім`єю та мешканцями с. Першотравенка існує конфлікт з приводу систематичного випасання мешканцями села своєї худоби на території земельної ділянки, що розташована на території колишньої ферми, та яка належить на праві власності сину обвинуваченого. В період з 2016 року він неодноразово звертався до правоохоронних органів з метою захисту своїх законних інтересів. 09.06.2019 приблизно о 21.00 годині під час сутички з місцевими жителями ОСОБА_7 на території належного його родині домогосподарства отримав тілесні ушкодження, які були нанесені йому, зокрема і дерев`яним брусом з вбитими в нього металевими цвяхами довжиною приблизно 2 м, який знаходився в приміщенні будівлі ферми та використовувався для підпирання дверей.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 2484 від 07.09.2020, дослідженого судом, при огляді у ОСОБА_7 виявлені численні рубці на голові, обличчі, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках, що є наслідками загоєння глибоких саден, забійних, забійно-рваних та можливо колотих ран, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в термін, на який вказує обстежений, тобто 09.06.2019. Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як 21 день.

Відповідно до довідки БСМП приймального відділення КЗ «Магдалинівської ЦРБ» ДОР, ОСОБА_7 доставлений до медичного закладу 09.06.2019 з діагнозом: «Политравма. Ушиб головного мозга. ОЧМТ. Сотрясение головного мозга. Ушибленная рана затылочной часты головы. Множественные раны (ссадины) грудной клетки. Ушибленная рана левого предплечья» (т.3 а.п.177).

Також судом було досліджено фототаблицю, на якій зафіксовані отримані обвинуваченим тілесні ушкодження (т.7 а.п.30-32).

Згідно висновку експерта № 946/2 від 03.07.2019 (т.3 а.п. 81-84), на чоловічих штанах зеленого кольору з ременем та парі взуття коричневого кольору, належних ОСОБА_7 , виявлено 22 об`єкти зі слідами крові, яка потерпілому ОСОБА_9 не належить.

За протоколом огляду місця події від 09.06.2019, було виявлено та вилучено, зокрема, дерев`яний брус квадратної форми розмірами близько 168х6,8х4,5см у фарбі синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, який у подальшому постановою слідчого було визнано речовим доказом та приєднано до кримінального провадження (т.3 а.п.3-18).

Допитані у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пояснили, що ОСОБА_7 ані до нанесення ним ножового поранення потерпілому, ані після цього, як і в ході його затримання, ніхто тілесних ушкоджень не завдавав. Водночас свідок ОСОБА_18 суду вказала, що бачила, як медичні працівники зі швидкої допомоги перев`язували ОСОБА_7 голову через наявні у нього тілесні ушкодження, однак за яких обставин вони з`явилися свідок пояснити не може.

За висновком суду першої інстанції, оскільки походження наявного на місці події дерев`яного бруса з вбитими в нього цвяхами ані потерпілий, ані свідки обґрунтовано пояснити не змогли, перебіг подій, при якому обвинуваченому було спричинено тілесні ушкодження під час судового розгляду належними, допустимими та достатніми доказами - не встановлено, отже будь-якої загрози життю або здоров`ю ОСОБА_7 під час наведених в обвинуваченні подій з боку потерпілого ОСОБА_9 не було.

Зазначене, на переконання колегії суддів, не свідчить про обґрунтованість і належну вмотивованість судового рішення у цій частині, оскільки не з`ясовані обставини виникнення у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, не спростовано версії сторони захисту щодо спричинення обвинуваченим ОСОБА_7 ножового поранення потерпілому ОСОБА_9 для самозахисту та, як наслідок, наявності у нього прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, тягнуть за собою повторне дослідження усіх доказів, що не є завданням апеляційного провадження, тому апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст.412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.

З огляду на вказані вище обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу захисника. Апеляційний суд не бачить підстав для надання оцінки доводам апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, адже оцінку таким доводам можливо буде надати після усунення наведених вище істотних порушень КПК.

Водночас, згідно з положеннями ч.2 ст.415 КПК, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційних скарг, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційні скарги прокурора Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 , та адвоката ОСОБА_10 , що діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 - не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4