КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3918/2025 Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України
ЄУН: 754/1455/25 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0003321 за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. воткінськ, рф, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладені наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вироком суду, встановлено, що у період часу з 19.00 год. 24 грудня 2024 року до 07.00 год. 25 грудня 2024 року екіпаж Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «Рубін-0311», у складі інспектора УПП у місті Києві ДПП НП України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інспектора УПП у місті Києві ДПП НП України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до розстановки сил та засобів роти № 2 батальйону № 4 полку № 2 (з ОЛБ) УПП у місті Києві ДПП НП України виконували свої службові обов`язки по забезпеченню публічного порядку та безпеки на території Деснянського району міста Києва.

Приблизно о 01.30 год. 25 грудня 2024 року екіпаж перебував поряд зі службовим автомобілем на території паркувального майданчика Деснянського УП ГУНП у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Рональда Рейгана, 9-Б.

У цей час поряд зі службовим автомобілем проходив ОСОБА_7 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побачив працівників правоохоронного органу, та у цей час у ОСОБА_7 виник умисел направлений на умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків. ОСОБА_7 , достовірно розуміючи, що перед ним перебувають працівники правоохоронного органу під час виконання своїх службових обов`язків, почав вести себе агресивно та, висловлюючись в бік ОСОБА_9 словами нецензурної лайки, почав швидко з ним зближуватись.

Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою перешкоджання поліцейському взводу № 2 роти № 2 батальйону №4 полку № 2 (з обслуговування лівого берега) управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_9 здійснювати свої службові обов`язки, маючи умисел направлений на умисне заподіяння ОСОБА_9 , який є працівником правоохоронного органу, тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків, перебуваючи на відстані витягнутої руки до поліцейського ОСОБА_9 , наніс один удар кулаком своєї правої руки ОСОБА_9 у область обличчя зліва.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції кута горизонтальної гілки нижньої щелепи зліва, крововиливу та садна на кінчику язика, які відносяться до легкого тілесного ушкодження за критерієм розладу здоров`я.

Не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію правопорушення, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України - 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, прокурор не погоджується з тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, оскільки, як зазначає прокурор, у даному випадку в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні дані, що підтверджують наявність такої обставини. Прокурор наголошує, що злочинна діяльність ОСОБА_7 була виявлена працівниками патрульної поліції одразу після вчинення кримінального правопорушення. А тому, як вважає апелянт, у даному кримінальному провадженні обвинувачений фактично під тягарем викриття та неминучого покарання, використовуючи своє право на захист, скористався можливістю визнати себе винним, прагнучи уникнути справедливого покарання за вчинене та зменшити його розмір.

Більш того, як вказує апелянт, інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_7 скоїв в стані алкогольного сп`яніння, самих обставин вчиненого правопорушення він не пам`ятав, в чому саме він розкаявся, не зрозуміло, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, що свідчить про відсутність критичної оцінки обвинуваченим своєї поведінки. А тому, як вважає прокурор, щире каяття, як обставина, що пом`якшує обвинуваченому покарання, - відсутня.

Прокурор вважає, що суд не надав належної оцінки доказам в їх сукупності та необґрунтовано дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі строком 2 роки. Надання неправильної і необґрунтованої оцінки доказам є порушенням ст. 94 КПК України та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення у справі. Застосування до ОСОБА_7 такого м`якого покарання, як обмеження волі строком на 2 роки, не відповідає загальним принципам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України, тяжкості злочину, особі обвинуваченого та конкретним обставинам справи.

Таким чином, як вважає прокурор, суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, не застосував закон, який застосуванню, а саме не застосував покарання у вигляді позбавлення волі, яке визначене санкцією статті, натомість необґрунтовано призначив мінімальне покарання у вигляді обмеження волі строком 2 роки. Дане покарання, на переконання прокурора, не відповідає особі обвинуваченого, суспільному резонансу вчиненого ним діяння та ставленню особи до вчиненого правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_9 повідомлявся про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, однак, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких клопотань та заяв не подавав.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який заперечував щодо апеляції прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, обвинуваченим вина у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, визнана повністю,і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за встановлених судом обставин кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Прокурором не оспорюються ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 , та кваліфікація дій останнього.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, судом враховані: обставина, що пом`якшує покарання, - щире каяття, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння; ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного, який раніше не судимий, працевлаштований, розлучений зі слів, має визначене місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, у лікарів психіатра та нарколога на обліках не перебуває, щире каяття обвинуваченого та позицію потерпілого, який зазначив, що вони з обвинуваченим примирилися та претензій до останнього немає, а також наявність обставин, та обрав обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України із застосуванням ст.75 КК України, яке суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і саме таке покарання, на переконання суду першої інстанції, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та враховує, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, є непереконливими, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що при проведенні досудового розслідування обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, та за змістом обвинувального акту обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, слідчими вказане щире каяття.

Будь-яких даних на спростування зазначених в обвинувальному акті обставин, матеріали справи не містять, як і не надано прокурором.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що під час допиту в суді першої інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин визнав повністю, підтвердив їх, докази щодо фактичних обставин кримінального провадження не оспорює, у зв`язку з чим суд першої інстанції під час дослідження доказів у справі обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Також колегія суддів приймає до уваги, що під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 звернувся до суду з заявою про те, що він претензій до обвинуваченого не має, йому матеріальна та моральна шкода не нанесена, відшкодування збитків не потребує. Гр. ОСОБА_7 за скоєне розкаявся та вибачився, у зв`язку з чим він пробачає ОСОБА_7 та від претензій відмовляється.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений також визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, висловлював жаль з приводу вчиненням ним злочинів.

На переконання колегії суддів, з огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, врахував обставини справи, особу обвинуваченого, його спосіб життя, характер і ступінь тяжкості наслідків та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшує та обтяжує покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, з урахуванням всіх встановлених під час судового розгляду обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, позиції сторін під час судового розгляду, дійшов обґрунтованого висновку, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді 2 років обмеження волі, що не є м`яким покаранням, з застосуванням положень ст. 75, 76 КК України.

Таким чином колегія суддів доходить висновку, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що прокурором не наведено достатніх підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4