ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/817/25 Номер провадження 11-кп/814/1646/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0001298, за апеляційною скаргою прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Малі Сорочинці, Миргородського району, Полтавської області, громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, не одружену, маючу на утриманні неповнолітню доньку, 2007 року народження, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 16.06.2016 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 год. громадських робіт;

- 15.05.2017 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України остаточно визначено покарання у виді 3 років 5 днів позбавлення волі, звільнена з місць позбавлення волі по відбуттю покарання 07.10.2019;

- 12.04.2024 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, на підставі ухвали Миргородського міськрайонного суду від 10.01.2025 скасовано звільнення від відбування покарання за даним вироком та направлено для відбування покарання (згідно протоколу затримана 03 лютого 2025 року о 15 год. 25 хв.), визнано винуватою та засуджено:

- за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

За сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 квітня 2024 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 встановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання за цим вироком частково відбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 квітня 2024 року, починаючи з 03 лютого 2025 року і по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день за день.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 12.12.2024, близько 14.00 год. (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не представилося за можливе), ОСОБА_7 , правомірно перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , у свого знайомого ОСОБА_10 , де в одній із кімнат будинку виявила банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , видану на його ім`я. Після цього ОСОБА_7 , користуючись тим, що власник банківської картки та інші сторонні особи за її діями не спостерігають, тобто діючи таємно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що на картці наявні грошові кошти, її можна використати шляхом здійснення безготівкового розрахунку за купівлю товару у магазині, а також перерахувати кошти із неї на іншу карту, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу викрала банківську картку № НОМЕР_1 , видану АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_10 , яка згідно положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом.

Одночасно із банківською карткою ОСОБА_7 викрала з мобільного телефону «Нокіа», який належить ОСОБА_10 , сім-карту оператора «ВФ Україна» НОМЕР_2 , яка не є офіційним документом, але під`єднана до мобільного банкінгу АТ «Ощадбанк», щоб у подальшому використати її для перерахунку коштів із банківської картки ОСОБА_10 та іншу карту.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденими банківською карткою та сім-картою зникла, розпорядившись ними на власний розсуд, чим довела свій кримінально- протиправний умисел до кінця.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 12.12.2024, у період часу з 16.53 год. до 17.10 год., ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу приміщення магазину «УЮТ» за адресою: вул. Центральна, 138А, с. Хомутець Миргородського району Полтавської області, підійшла до припаркованого на узбіччі дороги автомобіля марки ВАЗ-21140, д.н.з. НОМЕР_3 , сірого кольору, фактичним користувачем якого є ОСОБА_11 , та шляхом відкриття незачинених на ключ водійських дверей автомобіля, і проникнення в салон автомобіля, виявила там грошові кошти в сумі 100 доларів США, 22 гривні, які лежали в підлокітнику, та ключі від автомобіля, що знаходилися в замку запалення.

Після чого ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого майна, достовірно знаючи, що на території України запроваджено воєнний стан, що введений у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжено по теперішній час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, повторно, викрала грошові кошти у сумі 100 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12.12.2024 становить 4169 грн. 41 коп., а також 22 гривні, які лежали у підлокітнику, та з замка запалення ключі від автомобіля, вартість яких становить 200 грн., які належать ОСОБА_11 .

У подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, тим самим повністю довела свій кримінально-протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, до кінця, чим спричинила потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 4391 гривня 41 копійка.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік. Відповідно до вимог ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2024 та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що не оспорюючи вирок в частині доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень, вважає, що місцевим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд безпідставно зарахував обвинуваченій у строк покарання, строк відбуття покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2024, а саме з 03.02.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вважає, що в даній справі, після призначення остаточного покарання ОСОБА_7 , необхідно на підставі ст. 71 КК України, зазначити, що строк відбуття покарання слід рахувати з дня ухвалення вироку.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Захисник та обвинувачена заперечили проти доводів скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону та ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичними обставинами кримінальних правопорушень, правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану та поєднане з проникненням у інше сховище та за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Згідно із ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно статті 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Статтею 71 КК України передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 ст. 70 КК України унормовано, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Частина 5 стаття 72 КК України передбачає, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Суд першої інстанції виконав вимоги ст. ст. 65, 70, 71 КК України. Призначив окремо покарання за злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду, за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначив покарання у виді 5 років позбавлення волі. За сукупністю вироків, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, остаточно визначив покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Водночас судом встановлено, що з 03.02.2025 на виконання ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10.01.2025 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинувачена ОСОБА_7 відбуває призначене судом покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2024 у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі цього суд вказав зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк відбуття покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12.04.2024, а саме з 03.02.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день ув`язнення за один день позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні до ОСОБА_7 не застосовувалося.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України у їх взаємодії із приписами ст. 71 КК України не містять підстав до зарахування у строк остаточно призначеного покарання за сукупністю вироків, покарання відбутого за попереднім вироком.

Зарахування покарання відбутого за попереднім вироком у строк остаточного покарання передбачено лише правилами ч. 4 ст. 70 КК України, яка при призначенні покарання ОСОБА_7 не застосовувалася та застосуванню не підлягає.

Суд мав би після призначення остаточного покарання за ст. 71 КК України вказати про необхідність відраховувати строк відбуття покарання з дня ухвалення вироку.

Наведене повністю узгоджується із правовою позицією ККС ВС, що міститься у постановах від 08.08.2024 у справі №553/2295/20, від 21.10.2021 у справі №221/8513/18.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду скасуванню у частині призначення покарання ОСОБА_7 та зарахуванню строку відбуття покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання та зарахування строку відбування покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

За сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 квітня 2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 23.06.2025.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення його копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4