Справа № 287/274/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

законного представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 19.01.2023 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хочине, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не інваліда, не депутата, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті.

Зі змісту обвинувального акту слідує, що 14.01.2023 року, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_6 перебував у сидячому положенні на гужовій повозці поблизу домогосподарства АДРЕСА_2 , де в той час з ним також перебував ОСОБА_4 .

В той же день без розриву в часі у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 . Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та нічого не пояснюючи умисно наніс кулаком лівої руки два удари в область лоба ОСОБА_6 та після цього наніс ще два удари кулаком правої руки в область обличчя потерпілого.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_4 почав наносити кулаками обох рук удари по спині потерпілого ОСОБА_6 , після чого взяв ОСОБА_6 за одяг та стягнув його із повозки, поклав на землю та наніс по спині потерпілого два удари ногами тим самим ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: синців в лівій виличній ділянці, на лобі справа, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Позиція учасників судового провадження.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із письмовою заявою про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України з підстав, передбачених ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримала заяву щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності та закриття провадження у справі.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 підтримав заяву ОСОБА_4 та надав до суду письмову заяву з проханням звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмову заяву з проханням звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши обвинуваченому правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 у справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 у справі № 466/5490/17 зазначено, що суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

В Постанові Верховного Суду від 2603.2020 по справі № 730/67/16-к викладено наступні висновки щодо застосування норм права.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі № 566/554/16-к, ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, в яких також зазначено, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК України. У зв`язку з цим, суд першої інстанції незалежно від визнання обвинуваченим вини має звільнити його від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 598/1781/17 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Олександр Волков проти України» від 27.05.2013 зазначено, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Позиція суду.

Враховуючи вказані вище положення законодавства та релевантну судову практику, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для дослідження усієї сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, встановлення наявності або відсутності події і складу інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та вини обвинуваченого у його вчиненні.

Виходячи з положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно матеріалів кримінального провадження, відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, який вчинено 14.01.2023 року.

Таким чином, з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення станом на день розгляду справи у суді 29.01.2026 року пройшло більше двох років, що є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь які відомості, які вказували б на ухилення ОСОБА_4 від досудового розслідування або суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

При цьому, слід зазначити, що згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали вказаного кримінального провадження передано для розгляду судді ОСОБА_1 07.10.2025 року, тобто вже після спливу строку протягом якого особу можна було б притягнути до кримінальної відповідальності. Наведене свідчить про те, що розглянути справу у строк, передбачений ст. 49 КК України у суду можливості не було.

Щодо інших питань.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Витрати на проведення судових експертиз відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі ст. 12, 44, 49, 125 КК України, ст. 284, 285, 286, 314, 392, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності - задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 19.01.2023 року - закрити у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1