УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000779, за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_9 на вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Інгульського районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2025 року ОСОБА_8 засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалено строк відбування покарання рахувати з 11.09.2024.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін, до набрання вироку законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.09.2024 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в сумі 16 134 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 200 000 грн моральної шкоди та 6 000 грн правової допомоги.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок суду та пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , вважає призначене покарання явно несправедливим через м`якість.

Зазначає, що, виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. У даному випадку, цілеспрямована втеча обвинуваченого з місця події та залишення потерпілого ОСОБА_10 у небезпеці є обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 .

Адвокат не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття ОСОБА_8 , оскільки він під час судового розгляду та після нього не попросив вибачення і не відшкодовував решту моральної шкоди, встановлену судом.

Захисник ОСОБА_9 вважає призначене покарання явно несправедливим через суворість. Зазначає, що суд першої інстанції при винесенні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особи обвинуваченого, його можливості виправлення без відбування покарання у місцях обмеження або позбавлення волі.

Вважає, що факт вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, відсутній. Оскільки, згідно висновку експертизи, враховуючи тяжкість та поширеність тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, можливість вжити заходів до самозбереження останнім малоймовірно.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є пенсіонером, вчинив не умисний злочин, під час досудового розслідування та в суді розкаявся, його дружина частково відшкодувала заподіяну моральну шкоду.

ОСОБА_8 перебуває під постійним наглядом лікарів СІЗО. Враховуючи зазначене, вважає, що суд призначив занадто суворе покарання, та наявні підстави для пом`якшення покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

11 вересня 2024 року близько 18:16 год, у вечірній (світлий) час доби, за відсутності опадів, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-968 М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій, чистій, без пошкоджень, асфальтованій проїжджій частині вул. Троїцької у м. Миколаєві, що має чотири смуги (по дві в кожному напрямку), призначені для руху в обох напрямках, на яких транспортні потоки протилежних напрямків розділені горизонтальною дорожньою розміткою 1.3 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР України), а межі смуг, призначених для руху в одному напрямку, відмежовані одна від одної лінією дорожньої розмітки 1.5 Розділу 34 ПДР України, в напрямку від вулиці Кругової до вулиці Нагорної, в межах правої смуги руху.

У цей час в районі будинку № 82 (будівля АЗС «Ukrnafta») по асфальтованій ділянці проїжджої частини заїзду до вказаної АЗС, уздовж проїжджої частини вулиці Троїцької, тобто у попутному з водієм ОСОБА_8 напрямку, середнім темпом рухався пішохід ОСОБА_10 . У подальшому, наближаючись до будинку № 82, розташованого по вулиці Троїцькій, водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 13.1 та 13.3 ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , якого він об`єктивно спроможний був виявити і мав таку можливість, перед зміною напрямку не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу праворуч, за межі проїжджої частини вулиці Троїцької, на ділянку проїжджої частини заїзду до АЗС «Ukrnafta», де під час об`їзду пішохода ОСОБА_10 , який рухався по ділянці проїжджої частини заїзду до вказаної АЗС, уздовж проїжджої частини вулиці Троїцької, тобто у попутному з ним напрямку, не дотримався безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля марки «ЗАЗ-968 М», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на останнього.

Здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_10 та достовірно знаючи, що останній його діями поставлений у небезпечний для життя стан і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, ОСОБА_8 , всупереч цьому, не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, а в порушення п. 2.10 «а», «г», «д» ПДР України, зник з місця події, залишивши потерпілого ОСОБА_10 у небезпеці.

Внаслідок вказаної ДТП пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді множинних переломів кісток скелету з внутрішньою кровотечею, поширеного крововиливу під павутинну оболонку в лобних частинах по передній та нижній поверхнях, передній та нижній поверхні обох мигдаликів мозочку, вогнищевих крововиливів у стовбуровій частині мозку, від яких того ж дня, близько 18:22 помер у кареті швидкої медичної допомоги по дорозі до лікарні.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 13.1, 13.3 ПДР України.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та його дії кваліфіковані ч. 1 ст. 135 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 , підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів встановила таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційних скарг, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, апелянтами не оспорюються. Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Колегія суддів з доводами захисника ОСОБА_9 про відсутність в діях ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, не погоджується з огляду на таке.

В суді першої інстанції обвинувачений не заперечував, що залишив місце ДТП, оскільки знаходився в шоковому стані, був наляканий. За ним поїхав автомобіль, та коли він зупинився, очікував приїзду працівників поліції.

Зі змісту протоколу огляду від 13.09.2024 вбачається, що при перегляді відеозапису з камери відео спостереження, яка встановлена на АЗС за адресою: м. Миколаїв, вул. Друга Набережна, 2/4, та охоплює перехрестя вул. Троїцька та вул. Друга Набережна в м. Миколаєві, встановлено, що 11.09.2024 о 18:14:37 автомобіль ЗАЗ білого кольору, збивши пішохода, продовжив рух через тротуар та після чого з нього з`їхав. При цьому пішохід підлетів від капоту вверх над автомобілем. О 18:14:38 автомобіль ЗАЗ, збивши пішохода, виїхав на проїзну частину вул. Троїцька та продовжив рух. О 18:14:39 на проїзну частину вул. Троїцької впав пішохід, який перед цим вилетів з капоту автомобіля ЗАЗ білого кольору, та впав на проїзну частину вул. Троїцької. О 18:14:40 автомобіль ЗАЗ білого кольору після наїзду на пішохода продовжив рух по вул. Троїцькій в бік вул. Нагорної та потім зник з кадру. О 18:14:47 вбачається, як після дорожньо-транспортної пригоди на проїзній частині зупинялися транспортні засоби, які рухались по вул. Троїцькій з обох боків, біля місця, де знаходився пішохід.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, на який посилається захисник, враховуючи тяжкість та поширеність тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілого, можливість вжити заходів до самозбереження останнім малоймовірно. Між тим, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, беззаперечно доведено, що ОСОБА_8 , здійснивши наїзд на потерпілого, залишив його без допомоги. Між тим, потерпілий перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.

За змістом ст. 135 КК України поставлення в небезпеку виступає як основа для виникнення спеціального обов`язку надати допомогу особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

Отже, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, є повністю доведеним той факт, що ОСОБА_8 після вчинення ДТП, не надавши будь-якої допомоги ОСОБА_10 , який унаслідок отриманих тілесних ушкоджень її потребував, не викликавши швидку, не впевнившись у тому, чи прибула швидка, чи було надано потерпілому медичну допомогу, самовільно закинув місце пригоди, залишивши потерпілого у небезпечному для життя стані.

За такого, всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 135 КК України.

Що стосується доводів захисника та представника потерпілої про незаконність оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів встановила таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжкого (ч. 2 ст. 286 КК України) та нетяжкого (ч. 1 ст. 135 КК України) злочинів.

Враховано дані щодо особи обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується задовільно.

Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття, часткове відшкодування заподіяної шкоди. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Колегія суддів бере до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, грубе порушення ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступили суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, хоча і є необережним, але обвинувачений здійснив наїзд на потерпілого, залишив місце пригоди, не вжив можливих заходів для надання потерпілому першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, зник з місця події, залишивши ОСОБА_10 в небезпеці.

Хоча ОСОБА_8 висловив щире каяття та частково відшкодував завдані збитки, що враховано судом першої інстанції, як обставини, які пом`якшують покарання, але з огляду на грубі порушення ПДР та наслідки вчиненого злочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства. Отже, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, про що просить захисник, навіть з урахуванням вищевказаних даних про особу обвинуваченого, його похилого віку та наявності хвороб.

Колегія суддів також не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання, про що просить представник потерпілої.

Колегія суддів не погоджується з доводами представника потерпілої, наведені в апеляційній скарзі, про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття, оскільки обвинувачений не попросив вибачення у потерпілої та не відшкодував решту моральної шкоди, з огляду на таке.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Так, визнання ОСОБА_8 своєї вини, а також добровільне часткове відшкодування завданої шкоди свідчить про наявність у нього щирого жалю з приводу вчиненого та осуду своїх протиправних дій, тобто про наявність ознак щирого каяття.

Колегія суддів при прийнятті рішення встановила, що відомості про особу обвинуваченого є в цілому задовільними.

Так, обвинувачений є пенсіонером, має ряд захворювань, з приводу яких знаходиться під постійним медичним наглядом лікарів, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. З 16.10.2020 працював у закладі дошкільної освіти, де за час роботи порушень не зафіксовано, бере участь у громадському житті колективу, користується авторитетом серед колег, завжди ввічливий, відкритий та комунікабельний.

Окрім того, потерпіла позов про відшкодування майнової шкоди не заявляла, але ОСОБА_8 здійснив добровільно виплати на відшкодування заподіяної шкоди. Як вбачається з показань у суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_6 , дружина обвинуваченого надала грошову допомогу у розмірі 10 000 грн.

На спростування доводів представника потерпілої, колегія суддів зазначає, що при призначенні покарання достатньо враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів. Хоча кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України і є тяжким, але вчинено з необережності. Достатньо враховано позитивні дані про особу винного, а також обставини, які пом`якшують покарання.

Призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк, який не є мінімальним, та з позбавленням права керування транспортними засобами, судом першої інстанції достатньо враховані всі обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах захисник та представник потерпілої.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

За такого апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3