Провадження №1-кп/748/114/26
Єдиний унікальний№ 748/3501/25
УХВАЛА

23 січня 2026 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

проводячи судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004899 від 14 жовтня 2025 року, за обвинуваченням : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

Під час судового розгляду захисником заявлено клопотання, яке підтримано обвинуваченим, про призначення судово-медичної експертизи з метою з`ясування чи потребує ОСОБА_3 лікування від наявних захворювань, чи наявні у ОСОБА_3 інші захворювання, які могли вплинути на виконання бойового наказу командира 15.09.2025, чи можуть вплинути наявні у обвинуваченого захворювання на визначення стану щодо придатності до військової служби, чи наявні невраховані захворювання, які могли вплинути на можливість виконання бойового наказу обвинуваченим, чи могли захворювання бути отримані за обставин проходження військової служби.

Прокурор заперечувала щодо заявленого клопотання про призначення судово-медичної експертизи, вказуючи, що в ході досудового розслідування військово-лікарською комісією досліджувались вказані у клопотанні питання.

Заслухавши учасників судового провадження суд зважає на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 101 КПК України запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до ч.1 ст.332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно з ст.242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Частиною 2 ст.242 КПК України встановлено, що слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: встановлення причин смерті; встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності; встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості; визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Згідно Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6, до компетенції судово-медичної експертизи належить: експертиза трупів у випадках насильницької смерті; експертиза трупів при підозрі застосування насилля або з інших обставин, що обумовлюють необхідність такої експертизи; експертиза потерпілих, обвинувачених та інших осіб; експертиза речових доказів; експертиза за матеріалами кримінальних та цивільних справ.

Відповідно до ст.70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до висновку Верховного Суду України не допускається призначення судово-медичних експертиз з питань можливості проходження військової служби.

Згідно Постанови Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №810/5009/18 надання оцінки діагнозу особи на предмет того, чи підпадає вона під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у обвинуваченого та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Питання щодо можливості проходження військової служби, поставлених діагнозів та їх впливу на особу під час несення обов`язків військової служби, необхідність лікування або відпустки за станом здоров`я, регулюються «Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008 (далі Положення) та відносяться до повноважень Військово-лікарської комісії.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 , суд вважає, що питання, які останній просить поставити на вирішення судово-медичної експертизи, щодо можливості виконання ОСОБА_3 бойового завдання, а також сприймати накази та виконувати їх, не відносяться до компетенції судово-медичної експертизи.

Питання щодо придатності особи до військової служби і всі інші, пов`язані з проходженням військової служби питання, вирішуються військово-лікарською комісією.

В матеріалах кримінального провадження наявні медичні дані щодо обвинуваченого, які можуть бути використані при прийнятті рішення у кримінальному провадженні поряд з іншими доказами, оцінка яким буде надана судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку

Враховуючи наведене, в задоволенні клопотання захисника про призначення судово-медичної експертизи щодо стану здоров`я ОСОБА_3 слід відмовити.

Прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки залишаються ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачений та захисник заперечували щодо поданого клопотання, вказуючи на відсутність зазначених прокурором ризиків, оскільки докази у даному кримінальному провадженні всі зібрані, те, що ОСОБА_3 є раніше не судимим, має ряд хронічних захворювань, в тому числі пов`язаних з проходженням служби, має місце проживання, цивільну дружину, батька похилого віку. Захисник просив обрати ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід у вигляді застави.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

При вирішенні питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого в порядку судового контролю суд враховує, що як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_6 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Ризик впливу на свідків як і ризик іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню залишається актуальним. При цьому, відсутність фактів здійснення впливу на свідків та вчинення дій щодо перешкоджання кримінальному провадженню не є підставою стверджувати про те, що дані ризики перестали існувати, а лише є свідченням того, що визначений ОСОБА_3 запобіжний захід є дієвим та дійсно запобігає настанню таких ризиків.

Після встановлення факту того, що обвинувачений переховується від суду, того, що на свідків чиниться тиск, та того, що здійснюються дії щодо перешкоджання кримінальному провадженню, це вже не буде ризиком, а стане встановленим фактом.

Отже, раніше встановлені ризики не зменшились, не зникли та продовжують існувати.

При продовженні запобіжного заходу судом враховується відсутність даних про неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я, дані про особу обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків.

Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м"яких, визначених ст.176 КПК України, але аналіз доводів сторін процесу та наданих матеріалів доводить, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів, враховуючи вищенаведене, не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов"язків та не зможе запобігти зазначеним ризикам.

У зв`язку з наведеним застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя Деснянського районного суду м.Чернігова в ухвалі від 09.10.2025 вказав, що застосування застави як запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на характер вчиненого протиправного діяння, що йому інкримінується, що свідчить про максимальний ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, що його вчинила. Також, в ухвалі від 09.10.2025 зазначено про те, що у 2024 році ОСОБА_3 самовільно залишив місце служби.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, стороною захисту не наведено. Отже, судом не встановлено підстав для продовження запобіжного заходу з визначенням розміру застави.

Керуючись ст. 177, 183, 242, 331, 332, 369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про призначення судово-медичної експертизи - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 23 березня 2026 року включно з подальшим утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо обрання запобіжного заходу у виді застави відмовити.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1