Дата документу 15.09.2025 Справа № 317/4628/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/4628/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/716/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 15 вересня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 01 травня 2025 року, яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

За ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, в період якого зобов`язано його повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись на реєстрацію.

Запобіжні заходи обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 17 липня 2024 року на майно, яке було вилучено 10 червня 2024 року під час проведення огляду місця події ДТП, а саме: транспортний засіб «Hyundai Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортний засіб «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_2 та 2 (два) відеореєстратори з транспортного засобу «Hyundai Tucson» та транспортного засобу «Opel Zafira».

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного додаткового покарання. Виключити з вироку додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував ті обставини, що ОСОБА_6 займається волонтерською діяльністю, є ФОП, при здійсненні волонтерської та підприємницької діяльності використовує автомобіль. А відтак призначене додаткове покарання істотно обмежує можливості для реалізації підприємницької, волонтерської діяльності, діяльності, що є джерелом існування його та сім`ї. Крім того, позбавлення права керування транспортним засобом позбавить можливість відшкодувати потерпілій завдану шкоду, яку ОСОБА_6 має намір відшкодувати у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції встановлені такі обставини: повне визнання вини та щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій; публічне вибачення перед потерпілою; позитивну характеристику з місця проживання та роботи; відсутність судимостей та притягнень до кримінальної відповідальності; відсутність даних щодо порушення правил дорожнього руху; позиція потерпілої не призначати покарання у виді реального позбавлення волі та додаткового покарання; відсутність обтяжуючих обставин; ОСОБА_6 займається волонтерською діяльністю, є ФОП, при здійсненні волонтерської та підприємницької діяльності використовує автомобіль.

Також, вказує, що ОСОБА_6 не намагається уникнути відповідальності і покарання, цією подією вже сам себе покарав на все життя, він постійно висловлював жаль, що не може змінити ситуацію, відчуває провину перед потерпілою, має намір продовжувати відшкодовувати їй завдану шкоду, просить надати можливість працювати у ці тяжкі для України часи працею спокутувати свою провину.

Згідно з вироком суду, 10 червня 2024 року приблизно о 15 год. 20 хв. водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Запорізькій спуск в с-щі Відрадне Запорізького району Запорізької області, від центру с-ща Відрадного до автодороги Н-08 «Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь». В салоні автомобіля в якості пасажира знаходився ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час, у зустрічному напрямку здійснював рух водій ОСОБА_11 , керуючи транспортним засобом «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_2 . В салоні його автомобіля в якості пасажира знаходилась ОСОБА_9 .

Під час руху в районі Т-подібного перехрестя вулиці Запорізькій спуск з вилицею Волі в с-щі Відрадне Запорізького району Запорізької області, водій ОСОБА_6 , в порушення п.10.1 ПДР України, діючи зі злочинною недбалістю, змінив напрямок свого руху вліво та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких: п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Відповідно до висновку експерта №СЕ/1908-24/13406-ІТ від 26 липня 2024 року, порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до висновку експерта №3239 від 11 червня 2024 року, смерть водія ОСОБА_11 настала від закритої тупої травми тулуба з розривом аорти, переломами ребер, що ускладнилось тампонадою серця кров`ю, що знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Відповідно до висновку експерта №1003п від 24 червня 2024 року, пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді закритих переломів ребер ліворуч: 3-го по середньо-ключичній лінії, 4,5-го по передній паховій лінії, 12-го по лопатковій лінії, що кваліфікуються, як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Невиконання водієм транспортного засобу «Hyundai Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 вимог п.10.1 ПДР України, з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_12 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинено з необережності, тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: грубе порушення Правил дорожнього руху (п.10.1), зміна напрямку руху та виїзд на зустрічну смугу руху, що призвело до негативних наслідків отримання потерпілою ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та смерті потерпілого ОСОБА_11 , часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди, наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, думку потерпілої, яка просила суд призначити покарання обвинуваченому з іспитовим строком.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, але в наближеному до мінімального строку, та з позбавленням права керувати транспортним засобом на мінімальний строк, передбачений законом.

Також, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Висновки суду в зазначеній частині ніким не оспорюються, тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів ці висновки не перевіряються.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не врахував ті обставини, що ОСОБА_6 займається волонтерською діяльністю, є ФОП, при здійсненні волонтерської та підприємницької діяльності використовує автомобіль, а тому призначене додаткове покарання істотно обмежує можливості для реалізації підприємницької, волонтерської діяльності, діяльності, що є джерелом існування його та сім`ї, крім того, позбавлення права керування транспортним засобом позбавить можливість відшкодувати потерпілій завдану шкоду, яку ОСОБА_6 має намір відшкодувати у повному обсязі, колегія суддів звертає увагу на таке.

Призначаючи ОСОБА_12 додаткове покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого останнім кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також наслідки, що настали, у виді смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Також, суд першої інстанції врахував часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди, наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, думку потерпілої, стосовно призначення обвинуваченому покарання.

Надані стороною захисту під час апеляційного розгляду копії квитанцій про відшкодування потерпілій моральної шкоди в сумі 109 000 грн станом на 09 вересня 2025 року, подяки на ім`я ОСОБА_12 за його волонтерську діяльність та посвідчення про відрядження ФОП « ОСОБА_12 », на думку колегії суддів, не свідчать про безпідставність призначення судом додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на те, що допущені останнім при керуванні транспортним засобом грубі порушення Правил дорожнього руху стали причиною ДТП, унаслідок якої загинула людина.

Доводи сторони захисту про те, що позбавлення права керувати транспортними засобами позбавить родину ОСОБА_12 засобів до існування та належного виконання угоди з потерпілою, не є переконливими та правильності висновків суду в зазначеній частині не спростовують з огляду на викладене вище.

Вирішуючи заяву потерпілої ОСОБА_9 , яка надійшла на адресу апеляційного суду, в якій потерпіла просить змінити вирок суду стосовно ОСОБА_12 в частині призначеного додаткового покарання та виключити з вироку додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що думка потерпілої особи при вирішенні питання про призначення покарання, не має вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого діяння у сфері безпеки руху, а також непоправні наслідки у виді позбавлення життя людини (постанови Верховного Суду від 21 серпня 2025 року у справі №754/1696/24, від 20 травня 2025 року у справі №463/2401/24, від 13 травня 2025 року у справі №759/22250/23).

Отже, враховуючи вищевикладене, призначене покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та сприятиме досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилається останній, фактично вже були враховані судом при призначенні покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для виключення з вироку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік колегія суддів не вбачає, з огляду на ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, невідворотні наслідки цього правопорушення у виді загибелі людини.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 01 травня 2025 року, яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3