УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2025 Справа №607/25562/25 Провадження №1-кс/607/7235/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представник заявника адвокат ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

08.12.2025 до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні №0000391 від 02.09.2015, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.01.2016 на земельну ділянку за кадастровим номером №:01:016:0006 площею 0,32 га, що знаходиться на території Підгородянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області і перебуває у власності ОСОБА_4 .

В подальшому, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статтею 358 КК України.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 , обгрунтовує дане клопотання тим, що, оскільки кримінальне провадження закрито, подальше збереження арешту на земельну ділянку порушує конституційне право власника на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Також посилається на те, що дане майно визнано речовим доказом та суд має вирішити долю речових доказів.

Представника заявника - адвоката ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив задовольнити з підстав наведених у ньому.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд без його участі, та долучив постанову від 28.12.2022 про закриття даного кримінального провадження відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Як видно з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/15397/15-к від 26.01.2016 року у кримінальному провадженні за №0000391 від 02.09.2015, було накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером №:01:016:0006 площею 0,32 га, що знаходиться на території Підгородянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області і перебуває у власності ОСОБА_4 .

Водночас, відповідно до постанови дізнавача СД ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 28 грудня 2022 року кримінальне провадження №0000391 від 02.09.2015, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується судовий розгляд, або в інших випадках, прямо передбачених кримінальним процесуальним законом. Зазначена норма не встановлює для суду обов`язку самостійно та поза межами відповідної процесуальної процедури розглядати питання щодо речових доказів за ініціативою учасників провадження без належного процесуального звернення.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 подав клопотання про скасування арешту майна, однак при цьому обґрунтовує його тим, що суд має вирішити долю речових доказів. Таке посилання є помилковим, оскільки скасування арешту майна та вирішення долі речових доказів різні за своєю правовою природою процесуальні інститути.

Питання про скасування арешту майна вирішується судом у порядку ст. 174 КПК України, виключно за наявності передбачених цією статтею підстав та за умови належного обґрунтування необхідності припинення дії арешту. Натомість питання про долю речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України, а не в межах розгляду клопотання за ст. 174 КПК України.

Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою слідчого на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4 ст. 132 КПК, ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Такий висновок слідчого судді відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 15 квітня 2024 року по справі № 554/2506/22.

Таким чином, враховуючи, що кримінальне провадження №0000391 від 02.09.2015закрито постановою слідчого від 28 грудня 2022 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у слідчого судді відсутні повноваження щодо вирішення питання про скасування арешту майна.

Поряд з цим, слідчий суддя наголошує, що у відповідності до ч. 4 ст. 132 КПК України, ухвала слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/15397/15-к від 26.01.2016 року про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000391 на земельну ділянку за кадастровим номером №:01:016:0006 площею 0,32 га, що знаходиться на території Підгородянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області і перебуває у власності ОСОБА_4 , припинила свою дію.

За наведеного, клопотання представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статями 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна накладеного у рамках кримінального провадженні №0000391 від 02.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1