Справа№ 938/2167/25
Судове провадження № 1-кп/938/58/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року селище Верховина Верховинського району Івано-Франківської області

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2025 за №0000090, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кривопілля Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, прийнятого з 18.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом під час мобілізації у військовому званні солдат, та призначеного на посаду водія другого мінометного взводу мінометної батареї, військової частини НОМЕР_1 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2024 призначеного на посаду старшого механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2024 №137 зарахованого у розпорядження командира НОМЕР_2 окремого батальйону НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 » сил територіальної оборони Збройних сил України, одруженого, на утриманні троє малолітніх дітей 20.04.2020, 22.03.2022 та 28.12.2024 років народження, раніше судимого: вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2024 за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, та на підставі ч.1 ст.75 КК України звільненого від відбуття основного покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2024 у справі №938/672/23 за ч. 2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, на підставі ч.1 ст.75 КК України звільненим від відбуття основного покарання з випробовуванням строком на один рік, копію якого отримав під розписку 18.12.2024, після постановки його на облік 19.02.2025 Верховинським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації», будучи належним чином письмово ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч.1 ст. 389 КК України, тобто за ухилення від відбування покарання у виді займатись певною діяльністю, про що у нього відібрано письмову підписку, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи, що він позбавлений права керування транспортним засобом та грубо порушуючи вимоги ст.34 КВК України, в період часу з 19.02.2025 по 17.07.2025, ухилився від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, призначеного за вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2024, за наступних обставин.

Так, 18.06.2025, працівниками відділення поліції N?l (м. Калинівка Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області, було зупинено ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia A 5» д.н.з. НОМЕР_4 , на автодорозі в місті Калинівка, вулиця Вадима Нестерчука, Хмільницького району, Вінницької області, в подальшому на останнього було складено адміністративну постанову за ст. 126 ч. 2 КУпАП, про те що він керував транспортним засобом не маючи права керувати таким транспортним засобом.

Після цього, 17.07.2025, працівниками управління патрульної поліції в місті Києві, було зупинено ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом марки «BMW X 5» д.н.з. НОМЕР_5 , на автодорозі в місті Київ, бульвар Миколи Міновського, Печерського району, Київської області, в стані алкогольного сп?яніння, не маючи відповідних документів та на останнього було складено адміністративні постанови і протоколи за ст. 126 ч. 2, ст. 130 ч. 1, ст. 126 ч. 5 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_4 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, оскільки будучи засудженим за вироком суду, ухилився від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у інкримінованому обвинуваченні визнав повністю і суду показав, що дійсно вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2024 його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, на підставі ч.1 ст.75 КК України звільненим від відбуття основного покарання з випробовуванням строком на один рік. Вирок суду йому було проголошено судом та вручено під розписку в день ухвалення вироку. Після набрання вироком законної сили та скерування його на виконання, він з`явився 19.02.2025 в орган пробації Верховинського району, де його було постановлено на облік, як засудженого до покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, роз`яснено права та обов`язки засудженого, зокрема під розписку повідомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Однак, 18.06.2025, він перебуваючи в м.Калинівка, Вінницької області мав необхідність перегнати автомобіль, а тому ігноруючи заборону встановлену вироком суду, керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia A 5» д.н.з. НОМЕР_4 , на автодорозі в місті Калинівка, вулиця Вадима Нестерчука, Хмільницького району, Вінницької області, де був зупинений працівниками поліції та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП. Штраф за цим адміністративним правопорушенням сплатив.

Після цього, 17.07.2025, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в м. Києві, він прийняв необдумане рішення, сів за кермо транспортного засобу марки «BMW X 5» д.н.з. НОМЕР_5 , та керував ним на автодорозі в місті Київ, бульвар Миколи Міновського, Печерського району, Київської області. Однак, був зупинений працівниками поліції та в подальшому притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126, ч. 1 ст. 130, ч.5 ст. 126 КУпАП.

На даний час у вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене та просить суворо не карати.

Зважаючи на те, що обвинувачений в судовому засіданні повністю визнав вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, за яких визнається вчиненим кримінальне правопорушення, суд, переконавшись, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, не оспорюють їх та надають свою згоду на проведення судового розгляду без їх дослідження, і така позиція є добровільною, а наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України у вигляді позбавлення права на апеляційне оскарження щодо доведеності фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення учасникам кримінального провадження є зрозумілими, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються процесуальних витрат на проведення експертиз.

Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, є доведеною, його дії є правильно кваліфіковані за вказаною кримінально-правовою нормою, оскільки він будучи засудженим, ухилився від відбуття покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст.50 КК України відповідно до яких покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, але яке має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім цього, у відповідності до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, таке покарання повинне бути призначене у межах, установлених санкцією частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, способу його вчинення, мети та мотиву вказаного діяння, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зважає, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, в той же час скоєння вказаного кримінального проступку полягає саме в умисному ухиленні від відбуття додаткового покарання за попереднім вироком суду, вчинив нове кримінальне правопорушення під час дії іспитового строку за попереднім вироком суду. Крім цього, суд враховує, що обвинувачений є особою молодого віку та проходить військову службу за контрактом під час мобілізації у військовому званні солдат на посаді старшого механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, розкаявся та щиро шкодує про скоєне кримінальне правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире, активне сприяння розкриттю даного кримінального правопорушення.

А тому, враховуючи наведені обставини, а також відсутність законодавчих обмежень у ст.61 КК України щодо призначення покарання у виді обмеження волі військовослужбовцю, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі мінімальним строком, передбаченим санкцією кримінально-правової норми за якою обвинувачений притягується до відповідальності, і що саме таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Крім того, судом встановлено, що вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2024 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та на підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено від відбуття основного покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1,3,4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України, протягом іспитового строку, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини основного покарання за попереднім вироком суду та визначення остаточного покарання з врахуванням правил переведення менш суворого виду покарання у більш суворий вид у виді позбавлення волі строком, що відповідає ч.4 ст.71 КК України.

Разом з тим, суд враховує, що на день ухвалення вироку річний строк додаткового покарання за вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2024 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами сплив, обвинувачений вважається таким, що відбув додаткове покарання, а тому таке не підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Крім цього, у відповідності до положень ст.100 КПК України вирішити долю речових доказів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

У відповідності до положень ч.1,4 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком суду невідбутої частини основного покарання за вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.12.2024, ОСОБА_4 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Речові докази: матеріали особової справи №?01/2025 на ім`я ОСОБА_4 в 1-му томі, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

З інших підстав, на вирок може бути подана апеляційна скарга в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_6