Провадження № 1-кп/727/407/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_1

За участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці клопотання захисника щодо скасування та зміни запобіжного заходу у кримінальному провадженні №727/11087/25, зареєстрованого в ЄРДР за №0000163 від 29.05.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває зазначене вище кримінальне провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотаннями про скасування чи зміну запобіжного заходу у вигляді застави. Клопотання обґрунтовувала тим, що ОСОБА_6 сумлінно ставиться до своїх процесуальних обов`язків, незважаючи на те, що дія обов`язків, покладених на нього, закінчилась 10.08.2025 року. Прокурор не звертався до суду з клопотанням про продовження дії обов`язків по заставі. В обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, що підтверджується тим, що у нього є дружина та троє малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. Також, у нього на утриманні перебуває онкохвора тітка та брат ОСОБА_7 , який є особою з інвалідністю. Відомості про свідка ОСОБА_8 є засекреченими, а його дійсні анкетні дані не відомі, що спростовує доводи сторони обвинувачення про існування ризику незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні. Наявність ризику вчиняти інші кримінальні правопорушенні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином стороною обвинувачення не доведена. Зазначила, що через притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 позбавлений можливості виїжджати на роботу за кордон, у зв`язку з чим його сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі. На підставі наведеного просила скасувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку, якщо суд дійде висновку про неможливість скасування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, просила зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 гривень та достатньою мірою гарантуватиме виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_6 та не буде непомірним тягарем для нього.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 заявлене клопотання підтримали.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявленого клопотання. Зазначив, що в обвинуваченого наявні обов`язки, визначені ст.42 КК України, які діють відносно нього до завершення розгляду кримінального провадження. Окрім того, ризики, які були враховані слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не змінились. Просив відмовити у задоволенні заявленого клопотання.

Заслухавши думку учасників справи, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

За змістом ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Судом установлено, що ухвалою слідчого судді від 14.06.2025 року відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Розмір застави визначено у сумі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151400 гривень. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді заставі.

Із дослідженого листа ТУ ДСА України в Чернівецькій області від 16.05.2025 року видно, що 15.06.2025 року на депозитний рахунок територіального управління, згідно квитанцій АТ «Приватбанк» та АТ «Монобанк» надійшли кошти в розмірі 151400 гривень.

Відповідно до ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Як було встановлено судом, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, яке є тяжким.

Вказане кримінальне провадження надійшло до суду 01.09.2025 року та було призначено до підготовчого судового засідання на 08.09.2025 року 11 год. 30 хв. Однак, 08.09.2025 року у підготовче засідання обвинувачений не з`явився. Повторно підготовче судове засідання було призначено судом на 16.09.2025 року 11 год. 30 хв. Проте, ОСОБА_6 повторно у підготовче судове засідання не з`явився.

Захисник ОСОБА_4 16.09.2025 року повідомив суду, що спілкується із ОСОБА_6 в телефонному режимі, обвинуваченому відомо, що кримінальне провадження скеровано до суду. Останній не з`являвся у підготовчі судові засідання, оскільки не отримав у паперовому вигляді судової повістки про виклик до суду.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним (обвинуваченим) конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, судового провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, оцінка наданих суду на даному етапі кримінального провадження доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра (обвинувачення) обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його тяжкість та суспільне значення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для застосування запобіжних заходів, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Щодо наявності ризиків та їх обґрунтованість.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Отже, ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. З огляду на обставини кримінального провадження існує певна ймовірність того, що обвинувачений із метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Так, наявність ризику переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що обвинувачений може ухилятися від суду, оскільки злочин, передбачений ч.3 ст.369-2 КК України, який інкримінується є тяжким, та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років з конфіскацією майна, двічі у підготовчі судові засідання до суду не з`являвся. Будучи обізнаними про покарання, що йому загрожує за інкримінований злочин, для уникнення покарання обвинувачений може переховуватися від суду.

Окрім того, суд враховує, що в останнього є троє малолітніх дітей, у зв`язку з чим ОСОБА_6 відповідно до Правил перетину кордону та наявності відстрочки від мобілізації наділений правом виїзду за кордон.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання останніх винуватими у кримінальному правопорушенні, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останніх від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Ризик незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується тим, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може незаконно впливати на свідка ОСОБА_8 , який надав органу досудового розслідування показання. При встановленні наявності ризику впливу на свідка слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідка існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слід взяти до уваги, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також, суд звертаю увагу на те, що строк дії застави слідчим суддею не визначався, оскільки застава є безстроковим запобіжним заходом, і КПК України не передбачено необхідності її продовження.

Згідно п.3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

З моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов`язки визначені ухвалою слідчого судді строком на два місяці та не продовження цих обов`язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Закінчення строку дії покладених на підозрюваного слідчим суддею обов`язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не являється підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу і внесеної застави.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України, п. 8 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року № 15 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2012 року № 27), застава повертається заставодавцю лише після припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави та постановлення вироку (ухвали), у якому міститься рішення про повернення застави.

При цьому, після внесення грошових коштів як застави за підозрювану особу, строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до ст.203 КПК України діє до моменту прийняття остаточного рішення, а саме ухвалення вироку чи закриття кримінального провадження, оскільки відповідно до ст.182 КПК України цей запобіжний захід не має граничного строку дії, вимоги клопотання про повернення застави є такими, які суперечать меті застосування запобіжного заходу, а на даний час меті застави, а тому, за наведених обставин, враховуючи, що дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, діє як захід забезпечення запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та виконання процесуальних обов`язків, належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, твердження захисника, що відпала необхідність у запобіжному заході - заставі, і тому заставу слід повернути, суперечить положенням кримінального процесуального Закону.

Розмір застави, визначеної ухвалою слідчого судді від 14.06.2025 року, відповідає вимогам КПК України та не є надмірним тягарем для обвинуваченого, який є повнолітньою працездатною особою та силу наявного у нього запобіжного заходу не позбавлений можливості працевлаштуватися.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження №727/11087/25 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 триває, необхідність запобіжного заходу у вигляді застави не відпала, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування запобіжного заходу у вигляді застави та повернення застави чи зменшення її розмірі та відмову у задоволенні заявленого клопотання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.5, 7, 177, 179, 181, 182, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника щодо скасування та зміни запобіжного заходу у кримінальному провадженні №727/11087/25, зареєстрованого в ЄРДР за №0000163 від 29.05.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України - відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захисникам для відома.

Повний текст ухвали суду буде виготовлено 06.10.2025 року.

Суддя: ОСОБА_1