ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2731/25 Справа № 210/5093/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду м. Кривого Рогу, апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 26 червня 2025 року, щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 26 червня 2025 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, українця за національністю, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, на час вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця військової служби ЗС України за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_2 , на теперішній час утримується в ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3», розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Світла, 2, раніше судимого:

1) 07 лютого 2023 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ст.309 ч.1 КК України, до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень;

2) 09 січня 2024 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, за ст.407 ч.5 КК України, із застосуванням положень 69 КК України, до покарання у вигляді 01 року позбавлення волі. На підставі ст.62 ч.1 КК України, призначене покарання у вигляді позбавлення волі замінено на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та той самий строк;

3) 12 червня 2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ст.ст.289 ч.2, 70 ч.4 КК України, до покарання у вигляді 05 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, належного засудженому на праві власності. На підставі ст.72 ч.3 КК України, вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року, вирішено виконувати самостійно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, вирок залишено без змін,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, та призначено покарання у вигляді 03 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України поглинути менш суворе покарання призначене даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2024 року призначено остаточне покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

На підставі ч.3 ст.72 КК України, вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року, виконувати самостійно.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду від 26 червня 2025 року обвинувачений ОСОБА_6 . ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби ЗС України за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.178 Цивільного кодексу України, п.п.2.1, 2.3.2, 13.1, 14.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року, п.2 додатку №1 до Постанови Верховної Ряди України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання, 10 серпня 2023 року, перебуваючи у місті Кривий Ріг, Дніпропетровської області, на поверхні землі знайшов вогнепальну зброю - короткоствольний гладкоствольний пістолет, перероблений саморобним способом з сигнального пістолета моделі «EKOL Major» калібру 9мм Р.А.К., виробництва Туреччини, шляхом видалення з каналу ствола захисного елементу, що перешкоджає стрільбі кінетичними снарядами, який для проведення пострілів придатний, а також боєприпаси - чотири пістолетних патрони калібру 9мм Р.А., споряджені еластичною кулею травматичної (несмертельної) дії, які до проведення пострілів придатні.

В подальшому ОСОБА_6 в порушення вказаного вище законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання тримаючи при собі вищевказану вогнепальну зброю та боєприпаси, вчинив незаконне носіння поблизу будинку №17 по вулиці Соборності в Металургійному районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, без передбаченого законом дозволу.

В подальшому ОСОБА_6 в порушення вказаного вище законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тобто бажаючи їх настання, вчинив зберігання без передбаченого законом дозволу, з 10 серпня 2023 року до 14год. 09хв. 10 серпня 2023 року вогнепальної зброї - короткоствольного гладкоствольного пістолету, переробленого саморобним способом з сигнального пістолета моделі «EKOL Major» калібру 9мм Р.А.К., виробництва Туреччини, шляхом видалення з каналу ствола захисного елементу, що перешкоджає стрільбі кінетичними снарядами, який для проведення пострілів придатний, а також боєприпасів - чотирьох пістолетних патронів калібру 9мм Р.А., споряджених еластичною кулею травматичної (несмертельної) дії, які до проведення пострілів придатні, які в ході огляду місця події поблизу будинку №17 по вулиці Соборності в Металургійному районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, слідчим слідчого відділення відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_10 виявлено та вилучено.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.263 ч.1 КК України, за ознаками носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Вимоги, викладені в апеляційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала.

З вказаним судовим рішенням не погодився прокурор та оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційні скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити в цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 червня 2024 року та остаточно призначити покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

На підставі ч.ч. 1,4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків з урахуванням вимог ч.3 ст. 72 КК України до призначеного покаранняприєднати не відбуту частину покарання за вироком Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07.02.2023 року та призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна належного обвинуваченому на праві власності та штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, зазначені покарання виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 у порушенні вимог ст. 71 КК України не призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Позиція учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Захисник та обвинувачений не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильне застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність, згідно п. 1 ч.1 ст. 413 КПК України, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів вважає, що доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є слушними і знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду та є безумовними підставами для скасування вироку суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 виходячи з наступного.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено відповідно до положень ч.3 ст. 349 КК України, без дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які було враховано судом першої інстанції та в результаті відповідно кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 263 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому ОСОБА_6 покаранням за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України та вважає, що призначене покарання сприятиме меті покарання.

Однак в апеляційній скарзі, прокурор ставить питання про незаконне не застосування судом правил ст. 71 КК України, оскільки нове кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив до відбуття ним покарання за попереднім вироком Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07.02.2023 року, а не лише вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.06.2024 року. Тобто судом не було застосовано вимоги ст. 71 КК України, яка підлягала застосуванню.

Таким чином, з огляду на приписи ч. 1 ст. 394 КПК України, прокурор вправі оспорювати в апеляційному порядку вирок суду 1-ї інстанції, що переглядається, з підстав, зазначених у апеляційній скарзі.

Згідно з положеннями ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з п.25 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм закону, у разі засудження особи за нове кримінальне правопорушення, вчинене до повного відбуття покарання за попереднім вироком, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, виконуючи вимоги ст. 71 КК України, зобов`язаний призначити остаточне покарання за сукупністю вироків. При цьому остаточне покарання, визначене за правилами ст. 71, 72 КК України складається із сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, яке не підлягає складанню з іншими видами покарання і має виконуватись самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 засуджений:

1) 07 лютого 2023 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ст.309 ч.1 КК України, до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень;

2) 09 січня 2024 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, за ст.407 ч.5 КК України, із застосуванням положень 69 КК України, до покарання у вигляді 01 року позбавлення волі. На підставі ст.62 ч.1 КК України, призначене покарання у вигляді позбавлення волі замінено на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та той самий строк;

3) 12 червня 2024 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ст.ст.289 ч.2, 70 ч.4 КК України, до покарання у вигляді 05 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, належного засудженому на праві власності. На підставі ст.72 ч.3 КК України, вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року, вирішено виконувати самостійно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2025 року, вирок залишено без змін.

Згідно матеріалів кримінального правопорушення, судом апеляційної інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив 10 серпня 2023 року, тобто в період відбування покарання за вироком Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023.

Призначаючи обвинуваченому покарання судом першої інстанції враховано вимоги ч.4 ст.70 КК України та призначеному обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, шляхом поглинення менш суворе покарання за оскаржуваним вироком більш суворим за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 червня 2024 року.

Однак, судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 в період відбування покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року, вчинив нове кримінальне правопорушення. Кримінальне провадження не містить відомостей, про сплату обвинуваченим штрафу за попереднім вироком, тому суд першої інстанції повинен був застосувати вимоги ст. 71 КК України та приєднати повністю штраф до основного покарання.

Згідно з роз`ясненнями абзацу 5 п. 10 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України, та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Таким чином, призначаючи обвинуваченому покарання, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що ОСОБА_6 вищевказаний злочини передбачений ч. 1 ст. 263 КК України скоїв у період відбування покарання за попереднім вироком.

Між тим, суд першої інстанції в порушення вимог вищезазначеної правової норми, не призначив ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, із вказівкою про самостійне виконання вироків.

Наведений підхід відображено у постановах від 15 липня 2025 року у справі № 462/7107/24, від 07 травня 2025 року у справі №522/15810/22, від 26 травня 2020 року у справі №243/2528/19 та постанові Обєднаної палати Верховного Суду від 06.12.2021 року по справі № 243/7758/20.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та необхідністю в застосуванні положень ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405,407,409,413,414,420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_11 - задовольнити.

Вирок Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 26 червня 2025 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 263 України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком , більш суворим покарання, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м Кривого Рогу від 12 червня 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, належного обвинуваченому на праві власності.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2023 року року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності та штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

На підставі ч.3 ст.72 КК України вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, роз`яснивши іншим учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Судді