Справа № 632/1874/25
провадження № 1-кс/632/4/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Златопіль

Слідчий суддя Златопільського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (в режимі відео конференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, погодженого прокурором Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000080 від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайський Харківської області, громадянина України, що має професійно технічну освіту, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування поданого клопотання сторона обвинувачення під час судового розгляду зазначала про те, що станом на час звернення до слідчого судді із зазначеним клопотанням зібрано достатньо доказів, щоб стверджувати про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що надає право, за переконанням сторони обвинувачення, звертатися до слідчого судді із клопотанням про застосування одного із запобіжних заходів.

Також, продовжив прокурор, що на даний час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в такій кількості, що не вбачається підстав вести мову про застосування іншого не пов`язаного із триманням під вартою запобіжного заходу.

Так, прокурор наполягає на наявності ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду. На переконання сторони обвинувачення, усвідомлюючи тяжкість кримінального покарання, яке може бути призначене за кримінальне правопорушення за яким повідомлено про підозру, підозрюваний ОСОБА_4 може залишити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за межі району, області або навіть за межі України. Такий ризик зумовлений відсутністю у підозрюваного стійких соціальних зв`язків, а також з урахуванням обставин триваючої збройної агресії проти України, яка об`єктивно ускладнює здійснення органами державної влади повноважень на окремих територіях та негативно впливає на криміногенну обстановку.

Крім того, прокурор зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 , будучи достовірно обізнаним про наявність щодо нього кримінального провадження, не з`являвся до органів досудового розслідування, у зв`язку з чим тривалий час перебував у розшуку, що додатково підтверджує схильність підозрюваного до ухилення від органів досудового розслідування та суду.

Також сторона обвинувачення вказує на наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого. Прокурор зауважує, що підозрюваний обізнаний про місце перебування учасників кримінального провадження, а відтак у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу матиме реальну можливість здійснювати тиск на зазначених осіб з метою зміни їхніх показань на свою користь. За таких обставин не можна виключати ймовірність протиправного впливу підозрюваного на свідків і потерпілого.

Окремо прокурор наголошує на ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_4 на даний час притягується до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення проти власності, при цьому не має офіційного джерела доходу та законних засобів для забезпечення належного рівня життя. За таких умов, усвідомлюючи невідворотність покарання, існує висока ймовірність того, що підозрюваний може вчинити інші аналогічні корисливі кримінальні правопорушення з метою покращення свого фінансового становища та подальшого ухилення від кримінальної відповідальності.

На думку прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе ефективно запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

При цьому прокурор зауважує, що підозрюваний ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, хоча й перебуває у шлюбі, однак його дружина здебільшого проживає за межами України, зокрема на території Республіки Польща. За таких обставин говорити про наявність у ОСОБА_4 міцних та стабільних соціальних зв`язків не видається можливим.

З урахуванням викладеного сторона обвинувачення, посилаючись на обставини, наведені у клопотанні, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 19 лютого 2026 року, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.Також сторона обвинувачення вважала можливим застосувати до підозрюваного альтернативний запобіжний захід-заставу у мінімальних межах.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наполягаючи на тому, що підозрюваний не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення. У зв`язку з цим сторона захисту вважала можливим застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

При цьому захист зазначив, що підозрюваний має постійне місце проживання, за яким проживає разом із дружиною, що, на їхню думку, свідчить про наявність у нього соціальних зв`язків та відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки.

Водночас підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував, що був обізнаний про наявність кримінального провадження, однак до слідчого не з`являвся, розуміючи тяжкість кримінального покарання. Також ОСОБА_4 пояснив, що на даний час не має постійного місця роботи та офіційного доходу, перебивається тимчасовими підробітками. Крім того, його близькі родичі мати та дружина здебільшого перебувають за межами України, а батько проходить військову службу.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить подальшого висновку.

У провадженні слідчого судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_6 перебувало клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000080 від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України від 07 жовтня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_6 від 07 жовтня 2025 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою приводу до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали 07 квітня 2026 року.

20 січня 2026 року ОСОБА_4 затримано на підставі ухвали слідчого судді від 07 жовтня 2025 року у порядку частини першої статті 191 КПК України та у подальшому доставлено до приміщення Златопільського міськрайонного суду Харківської області для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі розпорядження заступника керівника апарату Златопільського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_7 № 3 від 20 січня 2026 року, у зв`язку з перебуванням судді ОСОБА_8 , у нарадчій кімнаті, відповідно до п. 2.3.42 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

20 січня 2026 року за наслідком повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями в провадження слідчого судді ОСОБА_1 передано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000080 від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Під час судового розгляду встановлено, що СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000080 від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що було внесено на підставі заяви ОСОБА_9 від 27 лютого 2022 року.

11 липня 2022 року постановою слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погодженою з прокурором Златопільського (Первомайського) відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_11 досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000080 від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зупинено.

12 вересня 2025 року постановою слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 відновлено раніше зупинене досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000080 від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

30 вересня 2025 постановою слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , погодженою з прокурором Златопільського (Первомайського) відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_11 досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000080 від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зупинено та цього дня підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук.

20 січня 2026 року постановою слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 відновлено раніше зупинене досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000080 від 19 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 із ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, із корисливих мотивів, спільно вчинили відкрите викрадення чужого майна, за таких обставин.

Так, 27 лютого 2022 року близько першої години ОСОБА_4 разом із ОСОБА_12 , перебували біля продуктового кіоску ПП «Привалов», що розташований поблизу будинку № 48 у 1-2 мікрорайоні міста Первомайський (на даний час Златопіль) Лозівського району Харківської області, та який на праві власності належить ОСОБА_9 , з метою придбання алкогольних напоїв. З цією метою вони постукали у вікно кіоску, яке їм відкрила продавчиня, яка повідомила, що здійснити продаж алкогольних напоїв не може, оскільки на території України введено військовий стан та комендантську годину в нічний час, а тому продаж алкогольних напоїв заборонений.

За цих обставин у ОСОБА_4 та ОСОБА_12 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи із корисливих мотивів, ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_12 , які усвідомлювали, що діють відкрито, так як за їх діями спостерігала продавчиня кіоску, яка робила їм зауваження, за допомогою фізичної сили рук, відчинили скляні двері холодильної камери, що знаходилася біля вказаного кіоску, звідки відкрито викрали 3 пляшки з пивом «Старий Мельник» об`ємом по 0,5 літри кожна, 6 пляшок з пивом «Білий ведмідь» об`ємом по 0,5 літри кожна, 2 пляшки з пивом «Коzel» об`ємом по 0,5 літри кожна, 2 пляшки з пивом «Рогань» об`ємом по 2 літри кожна, 5 пляшок з пивом «Білий Ведмідь» об`ємом по 1 літри кожна, 3 пляшки з пивом «Білий Відмідь» об`ємом по 2 літри кожна, загальною вартістю 811 гривень 57 коп.

Після цього, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_9 майнову шкоду загальною сумою 811 гривень 57 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України- відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

В межах розгляду даного клопотання встановлено, що 30 червня 2022 року слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, відповідно до вимог частини першої статті 278 КПК України, а саме, шляхом вручення житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи, тобто у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (ч. 2 ст. 135 КПК України).

20 січня 2026 року повідомлення про підозру, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручені особисто ОСОБА_4 . П рава підозрюваного оголошені та роз`яснені. Зазначений факт підтверджується особистим підписом ОСОБА_4 , який міститься в підозрі та пам`ятці про процесуальні права та обов`язки підозрюваного.

З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що повідомлення про підозру було здійснено у встановлений законом спосіб, а отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_4 , за результатами розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема, даних, які містяться у: витязі з ЄРДР від 19 квітня 2022 року, протоколах прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 27 лютого 2022 року, протоколах огляду місця події від 27 лютого 2022 року, протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_12 від 27 лютого 2022 року, протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 від 26 березня 2022 року, висновку експерта № 965/22 від 15 квітня 2022 року, протоколі допиту свідка від 16 вересня 2025 року, протоколі додаткового допиту свідка від 20 січня 2026 року, а тому вислухавши пояснення самого підозрюваного, слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, тобто у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду даного клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певними кримінальними правопорушеннями, на даному етапі хоча і неможна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Разом з тим, частиною 1 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до частиною 6 статті 22 КПК слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації учасниками їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У тому числі, у ході судового засідання прокурор зобов`язаний доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, тобто у будь-якому разі, суд зобов`язаний з`ясувати наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини у кримінальному провадженні, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Між тим, слід звернути увагу, що запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження; забезпечення можливості виконання процесуальних рішень. При цьому одного лише посилання на можливість протидії підозрюваним досудовому розслідуванню є недостатнім, воно повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, які містять незаперечні фактичні дані про таке. А спроби таким чином компенсувати недоліки та неповноту досудового розслідування шляхом жорсткості запобіжного заходу не можуть бути виправдані жодною метою.

Крім того, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням перебування особи під вартою, тому, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо тримання під вартою не відповідатимуть вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК, оскільки в іншому випадку нівелюються вимога про дотримання законності у сфері обмеження права на свободу у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги ст. 5 Конвенції, зокрема правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом тривалого строку.

Отже, суд зобов`язаний враховувати обставини, перелік яких передбачений ст. 178 КПК України, для оцінки ризиків, які можуть слугувати поряд з підставами, визначеними ст. 177 КПК України, загальною підставою для тримання під вартою. Лише правова кваліфікація вчиненого, надана стороною обвинувачення, є недостатнім для цього і навіть наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»)

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до положень частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає необхідним зазначити про таке.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Щодо наявності ризику, передбаченого пунктом першим частини першою статті 177 КПК України, слідчий суддя констатує таке.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Слідчий суддя акцентує увагу, що ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду обумовлюється, крім іншого, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином. Санкція частини другої статті 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. У зв`язку з цим тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку істотно підвищують ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, особливо на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть слугувати вагомим мотивом для підозрюваного ухилятися від органів досудового розслідування та правосуддя, що узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26 червня 2001 року, заява № 33977/96) ЄСПЛ наголосив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом під час оцінювання ризику переховування. Аналогічної правової позиції Суд дотримався і в рішенні у справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25 квітня 2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого загроза призначення відносно суворого покарання може братися до уваги поряд з іншими обставинами при визначенні ризику втечі.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Бессієв проти Молдови» Суд зазначив, що ризик втечі має оцінюватися в контексті сукупності чинників, пов`язаних з особою підозрюваного, зокрема його моральними якостями, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та всіма видами зв`язків із країною, у якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. При цьому серйозність можливого покарання визнається релевантною обставиною при оцінці ймовірності втечі.

Отже, очікування реального призначення суворого покарання має істотне значення під час оцінювання ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. На початкових стадіях кримінального провадження така обставина може самостійно виступати достатнім мотивом для ухилення від органів досудового розслідування та правосуддя. Водночас ризик втечі підлягає оцінці у взаємозв`язку з іншими факторами.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у сукупності з іншими обставинами, а саме: хоча підозрюваний і має місце проживання, проте він не має стабільних джерел доходу та міцних соціальних зв`язків. Зокрема, на його утриманні відсутні неповнолітні діти чи батьки похилого віку, дружина переважно перебуває за межами України, мати також проживає за кордоном, батько проходить військову службу, що істотно знижує рівень соціальної прив`язаності підозрюваного до місця проживання та не сприяє забезпеченню належної процесуальної поведінки.

Суд також бере до уваги загальновідомі обставини, пов`язані з триваючою збройною агресією проти України та запровадженням на всій території держави правового режиму воєнного стану. В умовах воєнного стану не всі ділянки державного кордону України перебувають під повним і стабільним контролем української влади, що об`єктивно ускладнює ефективне запобігання незаконному перетину кордону. За таких умов створюються реальні передумови для спроб ухилення від кримінальної відповідальності шляхом незаконного залишення території України.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що підозрюваний, усвідомлюючи реальну можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, може вдатися до активних дій, спрямованих на ухилення від органів досудового розслідування та/або суду, у тому числі шляхом незаконного перетину державного кордону України. Така поведінка узгоджується з логікою людських реакцій у ситуаціях загрози реального позбавлення волі за відсутності стримувальних соціальних, сімейних або професійних чинників.

Крім того, суд ураховує характер і обставини повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України, його ступінь тяжкості та спрямованість відкрите викрадення чужого майна під час запровадженням на всій території держави правового режиму воєнного стану, що в сукупності свідчить про підвищений рівень суспільної небезпечності діяння.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_4 був обізнаний про наявність кримінального провадження, свідомо ухилявся від явки до слідчого та, як наслідок, перебував у розшуку, а також з огляду на умови запровадженням на всій території держави правового режиму воєнного стану, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду є реальним, актуальним і таким, що не втрачає своєї інтенсивності. Відтак наявність ризику, передбаченого пунктом першим частини першої статті 177 КПК України, є належним чином обґрунтованою та підтверджується сукупністю встановлених обставин.

Щодо ризику, передбаченого пунктом третім частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя вважає його також реальним і обґрунтованим, оскільки підозрюваний ОСОБА_4 обізнаний з місцем проживання та перебування свідків і потерпілого у цьому кримінальному провадженні. За таких обставин існує імовірність того, що у разі застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу він матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на зазначених учасників кримінального провадження з метою схилення їх до зміни показань.

При цьому, слідчий суддя враховує, що ризик впливу на свідків і потерпілого не обмежується виключно початковою стадією досудового розслідування, коли відбувається збирання доказів, а зберігається і на подальших стадіях кримінального провадження, зокрема під час судового розгляду до моменту безпосереднього допиту таких осіб у суді та дослідження їхніх показань судом.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги характер інкримінованого кримінального правопорушення, процесуальний статус свідків і потерпілого та обізнаність підозрюваного з їх місцем перебування, слідчий суддя доходить висновку, що ОСОБА_4 має реальну можливість здійснювати вплив на зазначених осіб. Відтак не можна виключати ймовірність такого впливу з боку підозрюваного з метою зміни їхніх показань на свою користь, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом третім частини першої статті 177 КПК України.

Щодо ризику, передбаченого пунктом п`ятим частини першої статті 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя звертає увагу, що хоча підозрюваний ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, він не має офіційного джерела доходів та постійного легального заробітку. За таких обставин відсутність стабільного матеріального забезпечення у поєднанні з характером інкримінованого кримінального правопорушення, корисливої спрямованості свідчить про наявність реального ризику повторного вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя враховує, що саме нестача законних засобів до існування може спонукати особу до вчинення нових кримінальних правопорушень з метою отримання матеріальної вигоди. З огляду на це існують достатні підстави вважати, що у разі незастосування належного запобіжного заходу підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, у тому числі корисливого характеру, що підтверджує наявність ризику, передбаченого пунктом пятим частини першої статті 177 КПК України.

Відтак, слідчий суддя погоджується із стороною обвинувачення, що ризик ймовірного продовження вчинення кримінальних правопорушень існує.

Отже, слідчий суддя погоджується із стороною обвинувачення щодо наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яких покликані запобіжні заходи, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливу на потерпілих та свідків, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, перебуває у шлюбі, на чому наполягала сторона захисту. Однак зазначені відомості самі по собі не спростовують і не мінімізують наявних у кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України. Формальна наявність соціально-побутових зв`язків, про що зазначає сторона захисту не є безумовною гарантією належної процесуальної поведінки підозрюваного та не виключає можливості його ухилення від органів досудового розслідування та /або суду, який до того ж перебував у розшуку, незаконного впливу на учасників кримінального провадження або вчинення іншого кримінального правопорушення. Сукупність установлених ризиків має стійкий та інтенсивний характер, а тому їх нейтралізація шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не вбачається можливою.

Крім того, слідчий суддя враховує, що наведені стороною захисту обставини існували й на момент вчинення дій, за яких повідомлено про підозру. Однак, вони не стали для підозрюваного стримувальним фактором та не перешкодили вчиненню протиправної поведінки, що свідчить про їх недостатність для забезпечення належної процесуальної поведінки в подальшому.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини першої статті 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя констатує, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав та інтересів суспільства, відтак, для запобігання доведеним у суді ризикам, до підозрюваного слід застосувати саме такий запобіжний захід, про який просить сторона обвинувачення, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя зазначає, що під час оцінки можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, з огляду на те, що така оцінка стосується перспективних фактів, слід застосовувати стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності». За цим стандартом слід вважати доведеним, що інші, більш м`які запобіжні заходи, у тому числі цілодобовий домашній арешт, про застосування якого зазначала сторона захисту, не здатні запобігти зазначеним ризикам за умови підтвердження обґрунтованої ймовірності цього.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що лише застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним і пропорційним заходом, здатним ефективно запобігти наявним ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Отже, стороною обвинувачення під час розгляду даного клопотання доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

На підставі викладеного, враховуючи в сукупності зазначені вище ризики, які, є досить вагомими і достатніми для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за відсутності жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, погоджене із прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , підлягає задоволенню, а саме, до підозрюваного ОСОБА_4 , слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», з урахуванням строку досудового розслідування до 19 лютого 2026 року, включно. Клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та їхні доводи не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки слідчого судді, а відтак слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні зазначеного клопотання.

Між тим, відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 вчинені без застосування насильства, не спричинили загибель людини, запобіжний захід у вигляді застави підозрюваному раніше не обирався, слідчий суддя вважає за можливе визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема: щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , його майновий стан, його ставлення до вчиненого, а також наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе визначити заставу у мінімальному розмірі, а саме у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

Разом з тим, внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне у разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки, у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», в межах строків досудового розслідування до 19 лютого 2026 року, включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня її фактичного затримання, тобто з 20 січня 2026 року з 13 год. 37 хв.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчується 19 лютого 2026 року о 13 год. 37 хв.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУДСА України у Харківській області за такими реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26281249; банк отримувача ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача UA0006674; призначення платежу: застава у справі № 632/1874/25, провадження № 1-кп/632/4/26), до сплину терміну тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , продовженою до вирішення слідчим суддею, судом питання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу але не більше ніж до 19 лютого 2026 року.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, за винятком випадків необхідності забезпечення особистої безпеки, у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Златопільського міськрайонного суду Харківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, строк дії яких встановити до 19 лютого 2026 року, з моменту внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважатиметься таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Златопільський відділ Лозівської окружної прокуратури Харківської області.

Строк дії ухвали до 19 лютого 2026 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1