Провадження №1-кп/522/2259/26
УХВАЛА

Іменем України

4 лютого 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000735 від 23.10.2025 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених статтями 127 ч.1, 300 ч.2 КК України, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Іллічівськ (Чорноморськ) Одеської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

особа, щодо якої вирішується питання щодо звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 ,

законний представник особи, щодо якої вирішується питання щодо звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000735 від 23.10.2025 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених статтями 127 ч.1, 300 ч.2 КК України.

Згідно клопотання прокурора, у червні 2025 року, більш точний час та місце не встановлено, за невстановлених обставин між неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальність, під час листування в месенджерах, а також під час особистого спілкування, неодноразово виникали конфліктні ситуації, в ході яких вони з`ясовували відносини.

Далі 26.07.2025 близько 17:00 год ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з особою, стосовно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження (далі особа 1), перебував на пляжі «Аркадія» в м. Одесі. Побачивши на пляжі ОСОБА_7 , ОСОБА_3 розповів особа 1 про їх неодноразові конфлікти з приводу начебто образливих нецензурних висловлювань ОСОБА_7 на адресу інших осіб.

У результаті спільного обговорення вказаної ситуації ОСОБА_3 та особа 1 вирішили під надуманим приводом заманити ОСОБА_9 в безлюдне місце, де завдати йому численних побоїв шляхом нанесення великого числа ляпасів та ударів, які б завдавали йому сильного фізичного болю, з метою примусити його зізнатись у вчиненні образливих висловлювань на адресу інших осіб та покарати його за вказані дії, а також з метою примушування потерпілого проти своєї волі вибачитись перед ними.

З метою посилення моральних страждань потерпілого, ОСОБА_3 та особа 1 спільно вирішили фіксувати вказані свої дії на камеру мобільного телефону ОСОБА_3 , оскільки потерпілому буде відомо, що сцени його побиття та приниження будуть доступні значному числу людей через розповсюдження в соціальних мережах.

Діючи з вказаною метою та зустрівшись близько 18 год. 00 хв. 26.07.2025 року з ОСОБА_7 біля виходу з Аркадійської алеї в м. Одесі, ОСОБА_3 та особа 1 під надуманим приводом покататись на мопеді, заманили потерпілого на територію санаторію «Молдова», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 2. Перебуваючи біля однієї із закинутих будівель на території санаторію, ОСОБА_3 та особа 1, діючи спільно та нехтуючи вимогами статей 3, 28, 29 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, приступили до реалізації свого протиправного задуму.

Діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення сильного фізичного болю та моральних страждань потерпілому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свої дій та їх наслідки, ОСОБА_3 та особа 1 почали по черзі наносити численні ляпаси та удари кулаками рук та ніг потерпілому ОСОБА_7 по голові, обличчю, тулубу та кінцівках, завдаючи йому сильного фізичного болю, та в цей час по черзі здійснювали відеофіксацію вказаних подій на камеру мобільного телефону.

При цьому, вказані дії ОСОБА_3 та особа 1 супроводжували словесним приниженням ОСОБА_7 з використанням нецензурної лексики, глумлінням над ним та вимогою отримання вибачень на колінах за начебто вчинені потерпілим дії.

В результаті вищезазначених спільних дій ОСОБА_3 та особи 1, які безперервно протягом періоду часу не менш 4 хвилин по черзі завдавали численних ляпасів та ударів потерпілому, принижуючи, залякуючи та глумлячись над ним, внаслідок чого останнього був вимушений, всупереч своїй волі просити у них пробачення, потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синцю в лобній ділянці зліва, синцю в лівій виличній ділянці, садна в проекції правого плечового суглоба, синцю на правому передпліччі по передній поверхні у середній третині, синцю на правому стегні по зовнішній боковій поверхні у верхній третині, які окремо так і разом, не були небезпечними для життя, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також внаслідок даної психотравмувальної для потерпілого ситуації було завдано психологічні (на моральному рівні) страждання внаслідок глумління над потерпілим і приниження його, які вчинялись всупереч численним проханням потерпілого припинити протиправні дії стосовно нього.

Таким чином, дії неповнолітнього ОСОБА_3 , який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, а саме: катування, тобто будь-якого умисного діяння, спрямованого на заподіяння особі сильного фізичного болю чи морального страждання, вчиненого з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати зізнання, а також з метою покарати її за дії, вчинені нею.

Крім того, у червні 2025 року, більш точний час та місце не встановлено, за невстановлених обставин між неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальність, під час листування в месенджерах, а також під час особистого спілкування, неодноразово виникали конфліктні ситуації, в ході яких вони з`ясовували відносини.

Далі 26.07.2025 близько 17:00 год ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з особою, стосовно якої матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження (далі особа 1), перебував на пляжі «Аркадія» в м. Одесі. Побачивши на пляжі ОСОБА_7 , ОСОБА_3 розповів особа 1 про їх неодноразові конфлікти з приводу начебто образливих нецензурних висловлювань ОСОБА_7 на адресу інших осіб.

У результаті спільного обговорення вказаної ситуації ОСОБА_3 та особа 1 вирішили під надуманим приводом заманити ОСОБА_7 в безлюдне місце, де завдати йому численних побоїв шляхом нанесення великого числа ляпасів та ударів, які б завдавали йому сильного фізичного болю, з метою примусити його зізнатись у вчиненні образливих висловлювань на адресу інших осіб та покарати його за вказані дії, а також з метою примушування потерпілого проти своєї волі вибачитись перед ними.

Крім того, для посилення моральних страждань потерпілого, ігноруючи принципи моральності у сфері духовного й культурного життя суспільства, а також засади суспільної моралі проти проявів насильства та жорстокості, у ОСОБА_3 та особи 1 виник спільний умисел на виготовлення відеопродукції зі сценами, які пропагують культ насильства та жорстокості стосовно потерпілого ОСОБА_7 , з метою подальшого розповсюдження. Для цього вони вирішили фіксувати вказані свої протиправні дії щодо потерпілого на камеру мобільного телефону ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_7 буде відомо, що сцени його побиття та приниження можуть стати доступні значній кількості людей через розповсюдження через месенджери та в соціальних мережах.

Діючи з вказаною метою та зустрівшись близько 18 год. 00 хв. 26.07.2025 року з ОСОБА_7 біля виходу з Аркадійської алеї в м. Одесі, ОСОБА_3 та особа 1 під надуманим приводом покататись на мопеді, заманили потерпілого на територію санаторію «Молдова», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 2. Перебуваючи біля однієї із закинутих будівель на території санаторію, ОСОБА_3 та особа 1, почали по черзі наносити численні ляпаси та удари кулаками рук та ніг потерпілому ОСОБА_7 по голові, обличчю, тулубу та кінцівках, завдаючи йому сильного фізичного болю, супроводжуючи свої дії словесним приниженням ОСОБА_7 з використанням нецензурної лексики, глумлінням над ним та з вимогою отримання вибачень на колінах за начебто вчинені потерпілим дії та в цей час по черзі здійснювали відеофіксацію вказаних протиправних дій на камеру мобільного телефону марки «Infinix модель Х669D» у корпусі синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , який належить особі 1. У подальшому ОСОБА_3 , на телефоні якого зберігався вказаний відеозапис, здійснив його розповсюдження шляхом пересилання через месенджер «Телеграм» знайомій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Своїми спільними умисними діями, направленими на виготовлення відеопродукції зі сценами, які пропагують культ насильства та жорстокості стосовно потерпілого ОСОБА_7 , з метою її подальшого розповсюдження, ОСОБА_3 та особа 1, ігноруючи принципи моральності у сфері духовного й культурного життя суспільства, засади суспільної моралі у сфері насильства та жорстокості, усвідомлюючи зміст вказаної відеопродукції, виготовили відео-файл, що містить сцени, які пропагують культ насильства та жорстокості, який ОСОБА_3 в подальшому розповсюдив шляхом пересилання через месенджер «Телеграм».

Таким чином, дії неповнолітнього ОСОБА_3 , який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 300 КК України, а саме: виготовлення відеопродукції, що пропагує культ насильства і жорстокості, з метою розповсюдження, а також її розповсюдження.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, просив застосувати відносно нього примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд законного представника ОСОБА_11 , строком на 1 рік.

ОСОБА_3 в своїх поясненнях, наданих в судовому засіданні під час розгляду клопотання, наведених вище фактичних обставин провадження та кримінально-правову оцінку своїх дій не оспорював, провину визнав та вибачився перед потерпілим.

Захисник також підтримав клопотання прокурора, та просив застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи виховного характеру.

Законний представник ОСОБА_3 , його мати ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення клопотання.

Законний представник потерпілого ОСОБА_8 та потерпілий, підтримали клопотання прокурора.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши прокурора про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру та додатки до нього, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що будучи неповнолітнім на час скоєння суспільно-небезпечних діянь, що містять склад кримінальних правопорушень, передбачених статтями 127 ч.1 та 300 ч.2 КК України, ОСОБА_3 вчинив вказані суспільно-небезпечні діяння, передбачені статтями 127 ч.1 та 300 ч.2 КК України за обставин, викладених в клопотанні, що підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінального провадження.

Встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час вчинення суспільно-небезпечних діянь йому виповнилось 14 років.

Відповідно до статті 22 ч.1 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Відповідно до статті 22 ч.2 КК України Особи, що вчинили кримінальні правопорушення у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності лише за умисне вбивство (статті 115-117), посягання на життя державного чи громадського діяча, працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця, судді, народного засідателя чи присяжного у зв`язку з їх діяльністю, пов`язаною із здійсненням правосуддя, захисника чи представника особи у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, представника іноземної держави (статті 112, 348, 379, 400, 443), умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121, частина третя статей 345, 346, 350, 377, 398), жорстоке поводження з тваринами (стаття 299), умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (стаття 122, частина друга статей 345, 346, 350, 377, 398), диверсію (стаття 113), бандитизм (стаття 257), терористичний акт (стаття 258), захоплення заручників (статті 147 і 349), зґвалтування (стаття 152), сексуальне насильство (стаття 153), крадіжку (стаття 185, частина перша статей 262, 308), грабіж (статті 186, 262, 308), розбій (стаття 187, частина третя статей 262, 308), вимагання (статті 189, 262, 308), умисне знищення або пошкодження майна (частина друга статей 194, 347, 352, 378, частини друга та третя статті 399), пошкодження шляхів сполучення і транспортних засобів (стаття 277), угон або захоплення залізничного рухомого складу, повітряного, морського чи річкового судна (стаття 278), незаконне заволодіння транспортним засобом (частини друга, третя статті 289), хуліганство (стаття 296).

Враховуючи положення статті 22 КК України та те, що на момент вчинення ОСОБА_3 йому було 14 років, то він не підлягає кримінальній відповідальності за статтями 127 ч.1, 300 ч.2 КК України.

Згідно статті 97 ч.2 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені статтею 105 ч.2 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального примусу, застосування яких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно зі статтею 105 ч.2 Кримінального кодексу України до неповнолітнього (малолітнього) може бути застосовано примусові заходи виховного характеру у виді, застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Відповідно до статті 484 ч.2 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує чи мало місце суспільно небезпечне діяння; чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_3 суд враховує дані про особу, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого статтями 127 ч.1 та 300 ч.2 КК України, яка характеризується задовільно за місцем проживання та навчання, не перебуває на обліку в секторі ювенальної поліції, не перебуває на обліку служби у справах дітей, як такий що опинився у складних життєвих обставинах, а також не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, на момент вчинення суспільно-небезпечних діянь не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого статтями 127 ч.1, 300 ч.2 КК України.

При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчиненого діяння, згідно зі ст. 498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Враховуючи, що ОСОБА_3 до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 14 років на момент скоєння суспільно-небезпечних діянь, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 127 ч.1, 300 ч.2 КК України, вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені статтями 127 ч.1, 300 ч.2 КК України, відповідно до закону слід застосовувати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та згідно із статтею 498 КПК України застосувати примусові заходи виховного характеру.

Таким чином, суд дійшов висновку, що мало місце суспільно-небезпечне діяння вчинене ОСОБА_3 , він є не неповнолітнім та не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 127 ч.1, 300 ч.2 КК України.

Тому суд вважає, що відносно нього слід застосувати примусовий захід виховного характеру, а саме: передати неповнолітнього під нагляд законного представника ОСОБА_11 , строком на 1 рік.

Керуючись статтями 97, 105 КК України, статтями 498, 501, 371-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000735 від 23.10.2025 року за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених статтями 127 ч.1, 300 ч.2 КК України стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Визнати доведеним, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені 127 ч.1, 300 ч.2 КК України.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд законного представника ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 1 (один) рік.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Приморського

районного суду міста Одеси ОСОБА_1