ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/125/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-кп/817/125/26 за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2026 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2026 року клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 про зменшення розміру застави задоволено, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволено частково. Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, залишено без змін, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , до 23:59 год 03 квітня 2026 року. Зменшено раніше визначений ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.12.2025 розмір застави і визначено йому заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332 800 гривень.

Прокурор у апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 з визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 908 400 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір застави, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає що визначений судом розмір застави є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України з огляду на те що загальна сума грошових коштів, у вимаганні яких обвинувачується ОСОБА_7 становить понад 10 мільйонів гривень, протягом усього часу перебування під вартою ОСОБА_7 оплачував камеру з поліпшеними побутовими умовами, а також має майнові активи та близьких родичів, які володіють нерухомим майном, що підтверджує значні фінансові можливості обвинуваченого.

Тому вважає що зменшений судом першої інстанції розмір застави є для обвинуваченого несуттєвим та не може виконувати стримуючу функцію.

Просить врахувати те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого та тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалі строки без альтернативних видів покарання, що підтверджує наявність реальних ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та іншого обвинуваченого, а також вчинення нових кримінальних правопорушень.

Посилається на те, що ОСОБА_7 має можливість залишити територію України з огляду на перебування членів його сім`ї за кордоном, у нього відсутній статусу військовозобов`язаного та наявні технічні навички для обходу електронних засобів контролю, а також на вилучення у нього за місцем проживання в багатоквартиному будинку боєприпасів, гранати та вибухових речовин, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку як особи.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, обвинуваченого та його захисника, які щодо задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

На розгляді у Тернопільському міськрайонному суді перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000115 від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 (незаконному придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу), ч. ч. 1, 2 ст. 263-1 (незаконному виготовленні вибухових пристроїв та незаконному повторному виготовленні вибухових пристроїв), ч. 2 ст. 189 (вимозі передачі чужого майна, з погрозою вбивства та насильства над близькими родичами потерпілого за попередньою змовою групою осіб,), ч, ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 189 (вимозі передачі чужого майна, з погрозою вбивства та насильства над близькими родичами потерпілого пошкодження їх майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою, в умовах воєнного стану), ч. 2 ст. 194 (умисному пошкодженні чужого майна) КК України.

Місцевий суд продовжуючи щодо ОСОБА_7 строк тримання під вартою з альтернативою застави, яку зменшив з 300 до 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 332 800 грн. виходив з того, що ризики його переховування від суду, знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились та продовжують існувати й на даний час та вони виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого.

За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів встановила що ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.ч.1,2 ст.263-1, ч.2 ст.189, ч.2 ст.28 ч.4 ст.189, ч.2 ст.194 КК України, одне з яких є особливо тяжким злочином та за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а інші- тяжкими злочинами, тому, усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів та суворість покарання, яке йому загрожує, він може умисно переховуватись; перебуваючи на волі, також може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, здійснюється дослідження письмових та речових доказів, ОСОБА_7 відомі місця проживання потерпілих та свідків, а відтак останній як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на них з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду; також ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які залишаються не відшуканими та мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема, встановлення особи у співучасті з якою ОСОБА_7 вимагав грошові кошти у потерпілої; спосіб вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вказують на те, що ОСОБА_7 може бути причетний до інших злочинів, вчинених аналогічним способом; крім того ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжких та особливо тяжкого злочинів, яким передувала підготовка до їх вчинення та їх подальше приховування, за таких обставин, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України є цілком ймовірним; багатоепізодність кримінальних правопорушень, пов`язаних з вимаганням грошових коштів, способом підвищеної суспільної небезпеки, вчиненння їх у різний довготривалий проміжок часу, в результаті ретельної підготовки та планування, свідчить про стійкість протиправної поведінки особи обвинуваченого, підвищену суспільну небезпеку.

Отже, колегія суддів вважає що ризики, які прокурор наводив у клопотанні, є обгрунтованими, не зменшились та продовжують існувати та вірно враховані місцевим судом при продовженні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак, приходить до висновку щодо необгрунтованого зменшення ним розміру застави з 300 до 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб як альтернативи з огляду на наступне.

Виходячи з мети застави, головним критерієм, за яким повинен бути визначений розмір застави є його достатність для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Саме така позиція викладена у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі Мангурас проти Іспанії, у якій суд зазначив що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічні позиції ЄСПЛ висловив у рішенні в справі Істоміна проти України, де зазначив що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції мають на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції при визначенні розміру застави обвинуваченому не надав належної оцінки тяжкості інкримінованих йому злочинів, обсягу пред`явленого обвинувачення та встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, значному розміру грошових коштів, у вимаганні яких обвинувачується ОСОБА_7 - 7 255 000 грн. та 3 193 450 грн., його майновому стану, зокрема, можливості оплачувати камеру з поліпшеними побутовими умовами, а також можливості залишення ним території України, з огляду на дані про перебування членів його сім`ї за кордоном, що об`єктивно підвищує імовірність ухилення від правосуддя у разі звільнення під заставу у меншому розмірі ніж 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка, на думку суду апеляційної інстанції, буде співмірною із характером та ступенем суспільної небезпеки інкримінованих йому діянь та достатньою для забезпечення виконання ним покладених обов`язків.

За таких обставин, доводи апелянта щодо необґрунтованого зменшення місцевим судом розміру застави є переконливими, оскільки він не відповідає критерію достатності та стримуючого ефекту, визначеному ст. 182 КПК України і не зможе забезпечити належної гарантії виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків

Отже, апеляцію прокурора слід задовольнити, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 - скасувати з постановленням нової про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 908 400 грн. з покладенням обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2026 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та потсановити нову, якою продовжити запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою до 23:59 год 17 квітня 2026 року, визначивши ОСОБА_7 заставу в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: Тернопільський апеляційний суд; р/р UA0082849; ЄДРПОУ отримувача 42261572; МФО 820172; банк ДКСУ у м. Києві; призначення платежу: застава за ОСОБА_7 у справі № 607/17246/24, відповідно до ухвали Тернопільського апеляційного суду від 17.02.2026.

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії цього запобіжного заходу.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов?язки, передбачені частиною п?ятою статті 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до УДМСУ в Тернопільській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов?язків, покладених на ОСОБА_7 , у разі внесення застави визначити до 23:59 год 17 квітня 2026 року,

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов?язаний виконувати покладені на нього обов?язки, пов?язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора у вказаному провадженні.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді