Справа № 344/756/26
Провадження № 11-сс/4808/72/26
Категорія ст. 276 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 про скасування письмового повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 05.09.2025 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 146, ч.4 ст.28 ч.1 ст.162, ч.4 ст.28 ч.1 ст.182, ч.4 ст.28 ч.4 ст. 189 КК України, зобов?язання уповноваженої особи вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру та зміну підозри.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_9 та скасувати письмове повідомлення про підозру, яке складене старшим слідчим ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , ОСОБА_8 від 05.09.2025 за ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 189 КК України по кримінальному провадженні №0000113, яке погоджене прокурором Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 , а також скасувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_8 від 13.01.2026 року за ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 162, ч.4 ст. 28 ч.1 ст. 182, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 189 КК України у зв`язку із порушенням правил територіальної підслідності, принципу незміни прокурора, відсутності постанови прокурора про зміну територіальної підсудності до повідомлення ОСОБА_8 про підозру по кримінальному провадженні №0000113, чим порушено вимоги ст. 36, ст. 37, ст. 40, ст. 214, ст. 128, ст. 218 КПК України.

Вказує, що стороною обвинувачення стороні захисту та слідчим суддям не було надано жодної постанови про групу слідчих або групу прокурорів, а тому не можливо належним чином перевірити наявність процесуальних повноважень останніх.

Вказує, що із наданих стороні захисту матеріалів під час обрання запобіжного заходу та його продовження не вбачається дотримання правил територіальної підслідності та підсудності під час досудового розслідування даного кримінального провадження та під час повідомлення про підозру 05.09.2025 та зміни підозри 13.01.2026, оскільки: відсутні постанова про визначення слідчих слідчої групи, які здійснюють досудове розслідування, постанови про призначення групи прокурорів кримінальному провадженні, як кожного кримінального провадження окремо до об?єднання так і об?єднаного, постанова про визначення або зміну територіальної підслідності, відповідно до положень ст. 218 КПК України - місце проведення досудового розслідування.

Вважає, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 05.09.2025 та його зміни 13.01.2026 року на відповідні статті Кримінального кодексу України були вручені не уповноваженим старшим слідчим ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , текст яких був погоджений не уповноваженим прокурором Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 , оскільки підставою початку кримінального провадження, кваліфікованого за ч.4 ст. 189 КК України від 03.02.2025 року були матеріали СБУ, а негласні слідчі (розшукові) дії з класифікацією події за ч.4 ст. 189 КК України з 03.02.2025 року та з 22.08.2025 року проводили слідчі ГУНП в Івано-Франківській області.

Крім того, на клопотання сторони захисту, в порядку ст. 221 КПК слідчий та прокурор фактично відмовили у наданні запитувальних документів на підтвердження їхніх процесуальних повноважень та надали формальні відписки, а не копії запитувальних процесуальних рішень.

З огляду на це, стверджує, що дане досудове розслідування щодо ОСОБА_8 здійснюється незаконно уповноваженим слідчим та прокурором.

Сторона захисту зазначає, що під час вивчення процесуальних документів, які були надані стороною обвинувачення, дані документи містять недоліки, що свідчить про те, що вони були складені задніми числами, після затримання підозрюваних з метою штучного об`єднання та створення штучного резонансу, а саме під час об`єднань кримінальних проваджень містяться нові правові кваліфікації, які суперечать попереднім кваліфікаціям, або деякі кваліфікації взагалі відсутні. Крім того, постанови про перекваліфікацію суду не надаються і в матеріалах справи відсутні.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник адвокат ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив доводи і вимоги апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 22 КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, а також вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу.

Правові підстави для повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, передбачені ч.1 ст.276 КПК України, згідно з якою повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по-батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

З матеріалів судового провадження слідує, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ч.4 ст. 189 КК України, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 03.02.2025.

В межах вказаного кримінального провадження, 05.09.2025 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 складено та погоджено прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 , повідомлення про підозру ОСОБА_8 у організації вчинення кримінального правопорушення, а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близьких родичами, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.

13 січня 2026 року в межах вказаного кримінального провадження старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 складено та погоджено прокурором у кримінальному провадженні прокурором Івано-франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 повідомлення про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст. 155 КК України, а саме створенні злочинної організації, керівництві такою організацією та її структурними частинами, ч.4 ст.28 ч.1 ст. 162 КК України порушення недоторканості житла, що виразилося у незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи. вчиненого злочинною організацією, ч.4 ст.28 ч.3 ст.146 КК України незаконне позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань в складі злочинної організації, ч.4 ст.28 ч.1 ст.182 КК України порушення недоторканості приватного життя, що виразилось у незаконному збиранні, зберіганні, використанні конфіденційної інформації про особу, вчинене злочинною організацією, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 189 КК України вимагання, що виразилося у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні (вимагання), що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, злочинною організацією.

Як убачається зі змісту повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 05.09.2025 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 13.01.2026 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28 ч.3 ст. 146, ч.4 ст.28 ч.1 ст. 162, ч.4 ст.28 ч.1 ст.182, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 189 КК України, за формою та змістом відповідають вимогам ст. 277 КПК України, та містить усі передбачені вказаною статтею відомості, у тому числі зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_12 із зазначенням часу, місця їх вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Посилання захисника з приводу порушення правил підслідності, ретельно перевірялися колегією суддів під час апеляційного розгляду, проте не знайшли свого підтвердження.

Згідно із ч. 2 ст. 218 КПК України, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Відповідно до ч. 5 даної статті у разі виникнення спорів про підслідність вони вирішуються керівником органу прокуратури вищого рівня. Прокурор має право визначити територіальну підслідність після того, як одержить від слідчого повідомлення про початок досудового розслідування, доручивши іншому слідчому здійснити провадження за кримінальним правопорушенням.

Отже, повноваження щодо визначення підслідності належать виключно до компетенції прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, який своєю постановою визначає підслідність злочину.

Разом із тим, КПК України встановлює виключне право, а не обов`язок прокурора області (його заступника) визначати підслідність будь-яким органом досудового розслідування (ч. 5 ст. 36 КПК України).

Аналіз змісту КПК України також свідчить, що його норми не передбачають компетенції суду (слідчого судді) втручатися в порядок визначення органу досудового розслідування, оскільки це є виключним повноваженням сторони обвинувачення. Зазначений висновок обумовлюється і порядком розгляду спорів про підслідність, який визначений ч.5ст.218 КПК України.

Отже, питання визначення органу досудового розслідування є компетенцією прокурора, який бере участь у кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя не втручаючись у зміст такої компетенції при розгляді скарги перевіряє лише дотримання відповідною службовою особою процедури прийняття такого рішення та наявності у такої особи правомочності його прийняття.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями сторони захисту про те, що повідомлення про підозру та зміну підозри ОСОБА_8 , були погодженні та вручені не уповноваженими слідчим та прокурором.

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні повідомлення про підозру ОСОБА_8 , було здійснено уповноваженим слідчим та за погодженням з уповноваженим прокурором.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, оскільки слідчому судді були надані постанови про визначення слідчої групи для здійснення досудового розслідування, постанови про визначення (зміну) слідчої групи для здійснення досудового розслідування, як кожного кримінального провадження окремо до об`єднання так і об`єднаного; постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, постанови про визначення місця проведення досудового розслідування, постанови про зміну групи прокурорів, постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування (а.с. 45-113).

Колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту про те, що для здійснення повідомлення про підозру прокурор повинен мати необхідні повноваження для дослідження сукупності доказі, які містяться в матеріалах провадження на надання їм необхідної оцінки.

Разом з тим, перевірка судом повідомлення про підозру повинна відбуватися з врахуванням відповідних критеріїв, які застосовуються на стадії досудового розслідування і не може перетворюватись на перевірку доводів сторони захисту про невинуватість підозрюваного у вчиненні злочину.

При вирішанні цього питання особливе значення має те, що відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України оскарження повідомлення про підозру обмежено в часі, оскільки може відбуватися тільки після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Таким чином, можливість оскарження повідомлення про підозру тільки в певний період часу свідчить про те, що законодавець, надаючи таке право підозрюваному, його захиснику чи законному представнику; виходив з того, що двомісячний строк з часу повідомлення про підозру достатній для вирішення органом досудового розслідування питання про складання обвинувального акту та направлення кримінального провадження до суду.

Вказана норма закону фактично спрямована на оскарження бездіяльності органів досудового розслідування, внаслідок якої особа, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, вимушена тривалий час перебувати у стані підозрюваного.

При цьому, у даному випадку не ставиться питання про перевірку порядку вручення повідомлення про підозру, його змісту та обґрунтованості, оскільки за таких умов право на оскарження повідомлення про підозру повинно було бути надано негайно після повідомлення про підозру, а не через певний період часу.

Перевірка судом повідомлення про підозру повинна відбуватися з врахуванням відповідних критеріїв, які застосовуються на стадії досудового розслідування і не може перетворюватись на перевірку доводів сторони захисту про невинуватість підозрюваного у вчиненні злочину.

Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, а тому не потрібно, щоб особі, який повідомили про підозру, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення. ( «Кавала проти Туреччини»)

Колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту щодо відсутності належних та допустимих доказів для обґрунтованої підозри та неправильність попередньої правової кваліфікації дій підозрюваного є необґрунтованими та безпідставними.

Так, згідно з положеннями глави 24 КПК України оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, не з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Перед слідчим суддею не ставиться питання доведеності поза розумним сумнівом вини підозрюваної у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, а лише вирішується питання щодо обґрунтованості підозри.

З системного аналізу правової позиції ЄСПЛ (справа «Ферарі-Браво проти Італії») щодо наявності у кримінальному провадженні повідомлення про підозру в контексті його суті як процесуального рішення, вбачається, що момент повідомлення про підозру є початком одного з найважливіших етапів досудового розслідування, на якому орган досудового розслідування на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів готовий висловити припущення щодо вчинення певною особою кримінального правопорушення, з метою отримання можливості здійснення подальших слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадження, однією з головних умов для здійснення яких є наявність повідомлення особі про підозру. При цьому, згідно з вищевказаною позицією ЄСПЛ, обсяг доказів, наявних у розпорядженні органу досудового розслідування, не обов`язково повинен бути достатнім для пред`явлення конкретній особі обвинувачення у кримінальному провадженні та скерування справи до суду, оскільки можливість вирішення питання про наявність чи відсутність достатньої для цього кількості доказів і є основною метою повідомлення про підозру та вчинення подальших процесуальних дій.

Отже, надання слідчим суддею оцінки доказам, на яких ґрунтується підозра, можливе лише в межах перевірки їх достатності для повідомлення особі про підозру та не може завчасно вирішувати питання про їх допустимість та достовірність, обґрунтованість чи безпідставність в контексті вирішення питання про доведеність винуватості певної особи у вчиненні злочину та наявності в її діях ознак інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки ці питання можуть бути вирішені лише під час розгляду судом кримінального провадження по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правильність кваліфікації дій особи, яка вчинила злочин залежить від встановлених фактичних обставин, які відповідно до вимог ст.92 КПК України повинні бути доведені стороною обвинувачення.

Разом з тим, такий обов`язок може бути виконаний стороною обвинувачення тільки під час розгляду кримінального провадження у суді в межах висунутого обвинувачення, а не на стадії досудового розслідування, коли здійснюється збирання доказів, їх перевірка та оцінювання з метою встановлення обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Необхідність перевірки судом вимог щодо обґрунтованості підозри зберігається протягом усього часу проведення досудового розслідування і виникає при вирішенні питань, які стосуються застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Досудове розслідування стосовно конкретної особи проводиться саме з метою встановлення обставин, які дозволяють підтвердити або спростувати її причетність до вчиненого злочину, а тому рівень обґрунтованості підозри змінюється протягом досудового розслідування з врахуванням сукупності доказів, які отримані у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кваліфікація це встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Системний аналіз поняття кваліфікація злочину свідчить про те, що встановлення відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками злочину має різний ступінь юридичного закріплення, який залежить від стадії, на якій знаходиться розгляд кримінального провадження.

Зокрема, кваліфікація злочину проходить ряд етапів, до яких необхідно віднести необхідність встановлення фактичних обставин вчиненого суспільно небезпечного діяння та кримінально-правової норми, яка передбачає ознаки такого діяння, юридичне закріплення правильності кваліфікації злочинних дій у відповідному кримінальному процесуальному документі.

Так, відповідно до ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до ЄРДР, до яких відноситься і попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення під час внесення відомостей до ЄРДР повинна відповідати наявним даним, а правова кваліфікація кримінального правопорушення викладена у повідомленні про підозру, повинна узгоджуватись із сукупністю доказів, які отримані стороною обвинувачення.

Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про те, що рівень обґрунтованості підозри не є постійним протягом часу досудового розслідування та постійно змінюється в залежності від доказів, які отримані стороною обвинувачення.

Перевірка правильності кваліфікації кримінального правопорушення шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів є обов`язком суду, який на підставі наданих сторонами доказів повинен встановити чи дозволяє сукупність наданих суду доказів переконати об`єктивного спостерігача, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється саме у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачено законом.

При цьому, докази, на яких ґрунтується підозра, повинні бути отримані органом досудового розслідування в порядку та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, та містити відомості, які могли б переконати стороннього спостерігача в тому, що ця особа має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя повинен перевірити, чи не володіє орган досудового розслідування доказами, які спростовують уже отримані слідчим та прокурором відомості щодо можливої причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є принциповим питанням при розгляді скарги на повідомлення про підозру в частині вирішення питання щодо обґрунтованості самої підозри.

Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним законом не зазначені правові підстави, які дозволяють суду визнати повідомлення про підозру незаконним.

Колегія суддів вважає, що правова невизначеність щодо наявності правових підстав для визнання повідомлення про підозру незаконним свідчить про необхідність вирішення цього питання виходячи із загальних принципів верховенства права.

Колегія суддів також враховує, що визнання повідомлення про підозру незаконним також утворює певну правову невизначеність, оскільки не свідчить про необхідність закриття кримінального провадження і не перешкоджає складанню обвинувального акту та направленню кримінального провадження до суду.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею перевірені доводи скарги захисника підозрюваного на повідомлення про підозру та зміну раніше пред`явленої підозри в повному обсязі та обґрунтовано відмовлено в його задоволенні, оскільки вим оги скарги є безпідставними.

Колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру, які б слугували підставою для його скасування.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_13 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_9 про скасування письмового повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 05.09.2025 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.3 ст. 146, ч.4 ст.28 ч.1 ст.162, ч.4 ст.28 ч.1 ст.182, ч.4 ст.28 ч.4 ст. 189 КК України, зобов?язання уповноваженої особи вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру та зміну підозри, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5