Справа № 952/479/25
провадження № 1-кп/632/93/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000305 від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у селі Іванківці Знам`янського району Кіровоградської області, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Златопільського міськрайонного суду Харківської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Під час судового розгляду прокурором ОСОБА_5 заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та у подальшому судом при продовженні запобіжного заходу, не зменшились і не зникли. Зокрема, на думку прокурора, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що у останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, не одружений, офіційно непрацевлаштований, тобто існують всі умови для залишення як території міста, так і області чи перетину державного кордону України та відсутні особи, які можуть вплинути на поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Також прокурор звернув увагу, що з огляду на обставини та характер вчинених кримінальних протиправних дій (злочини, за які обвинуваченому ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, були вчинені ним з корисних мотивів), є певна ступінь ймовірності впливу обвинуваченого на свідків сторони обвинувачення, які ще не допитані судом, враховуючи, що останні проживають в одному населеному пункті з обвинуваченими.

Наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення) то його існування, на думку прокурора, підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 у минулому засуджувався, а саме, за злочини проти власності та домашнє насильство, та через незначний проміжок часу після умовно-дострокового звільнення від покарання у виді позбавлення волі, йому висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів.

На думку прокурора, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Обвинуваченому ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, найсуворішою санкцією статті, за які передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 27 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком застосування до 24 травня 2025 року, який у подальшому продовжено, ухвалами Берестинського районного суду Харківської області, Златопільського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня та 02 грудня 2025 року, останній раз, до 30 січня 2026 року, включно.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали зокрема достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від слідства та суду, впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

Отже, на даній стадії судового провадження суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Водночас суд враховує, що ризик у контексті кримінального провадження означає певну ймовірність того, що особа вчинить дії, які перешкоджатимуть судовому розгляду або створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватися з урахуванням чинників, пов`язаних із характером особи, її моральними якостями, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та всіма видами зв`язку з країною, в якій ця особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною при оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Тяжкість обвинувачення сама по собі не є підставою для утримання особи під вартою. Однак таке обвинувачення у поєднанні з іншими обставинами може настільки підвищити ризик втечі, що його неможливо відвернути без взяття особи під варту.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, суд вважає необхідним зазначити таке.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, враховує не лише тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, а й комплекс інших істотних обставин, що мають значення для оцінки наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Тяжкість обвинувачення сама по собі не є визначальною, проте у поєднанні з фактичними даними про особу обвинуваченого вона дозволяє зробити висновок про реальність зазначених ризиків.

З матеріалів провадження вбачається, що хоча обвинувачений ОСОБА_6 і має місце проживання, він не має стабільних джерел доходу, не працевлаштований та не має доказів постійного легального заробітку, що свідчить про відсутність економічної прив`язаності до певного місця. Крім того, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, які б забезпечували контроль за його поведінкою та сприяли дотриманню процесуальних обов`язків. Він є неодруженим, неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має, не здійснює піклування про будь-яку особу, що підтверджується наданими суду матеріалами.

У сукупності такі дані свідчать про відсутність істотних стримувальних чинників, які могли б гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у тому числі його своєчасну явку до суду, виконання інших процесуальних обов`язків і недопущення дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню.

Водночас зазначені обставини самі по собі можуть слугувати мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду, з огляду на можливість призначення суворого покарання в разі визнання його винуватим. Такий висновок повністю узгоджується з практикою ЄСПЛ, відповідно до якої відсутність соціальних зв`язків, нестабільний спосіб життя, відсутність роботи та сімейних обов`язків є чинниками, що посилюють ризик ухилення від правосуддя.

За таких обставин тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень у сукупності з даними про особу обвинуваченого та відсутністю чинників, що стримували б його від ухилення від правосуддя, дає суду підстави дійти висновку про реальність і актуальність ризику переховування від суду. Зазначений ризик не є гіпотетичним, а ґрунтується на конкретних фактичних обставинах, встановлених у ході судового розгляду.

Суд також бере до уваги загальновідомі обставини, пов`язані з триваючою збройною агресією проти України та запровадженням на всій території держави правового режиму воєнного стану. Нині не всі ділянки державного кордону України перебувають під повним і стабільним контролем української влади, що об`єктивно ускладнює можливість ефективного запобігання незаконному перетину кордону. У таких умовах створюються передумови, за яких особа, бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, може спробувати використати прогалини у системі безпеки для втечі з території України.

На переконання суду, обвинувачений, усвідомлюючи реальну можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі, може вдатися до активних дій, спрямованих на ухилення від суду, у тому числі шляхом незаконного перетину державного кордону України. Така поведінка відповідає логіці людських реакцій у ситуаціях, коли особа перебуває під загрозою реального позбавлення волі та не має значущих соціальних, сімейних чи професійних зв`язків, які б її стримували.

Суд також враховує, що в умовах воєнного стану контроль над переміщенням громадян ускладнений, а ризик незаконного залишення території України суттєво підвищується. З огляду на це суд наголошує, що ризик переховування обвинуваченого від суду в сучасних умовах є не лише реальним, а й надзвичайно вагомим та таким, що потребує застосування належних запобіжних заходів для його мінімізації.

Суд також ураховує характер і обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, передбачених пунктом шостим частини другої статті 115, частини 4 статті 187 КК України, їх ступінь тяжкості та спрямованість проти життя і здоров`я особи, що є найвищою соціальною цінністю держави. Сукупність зазначених чинників свідчить про підвищений рівень суспільної небезпечності.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що ризик переховування обвинуваченого від суду, до того ж в умовах дії воєнного стану є реальним, актуальним і таким, що не втратив своєї інтенсивності. Відтак наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, є належним чином обґрунтованою та підтверджується сукупністю встановлених обставин.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому суд також враховує, що на час розгляду зазначеного клопотання допит свідків безпосередньо судом ще не проведено. З урахуванням думок сторін суд прийняв рішення, що порядок дослідження доказів у справі необхідно розпочати з дослідження письмових доказів, після чого провести допит свідків та потерпілої. Відтак, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення, ступінь тяжкості та характер кримінальних правопорушень, суд доходить висновку, що існує певна ступень імовірності спроб обвинуваченого незаконно впливати на свідків з метою переконання або примушення їх до надання показань у вигідному для нього аспекті.

За таких обставин, з урахуванням того, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, суд доходить висновку, що існує певна ступень ймовірності того, що обвинувачений може впливати на свідків обвинувачення, яких суд ще не допитав. Зокрема, це може виражатися у спонуканнях свідків до зміни показань, перекручуванні фактів, спотворенні обставин, які їм достовірно відомі.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово засуджувався, зокрема за вчинення злочинів проти власності, та домашнє насильство, через незначний проміжок часу після відбуття покарання у виді позбавлення волі, йому висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, в умовах воєнного стану, що у сукупності свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінально-протиправних діянь.

Аналізуючи викладене, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, суд вважає встановленим наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Будь-яких даних про відсутність наведених ризиків, для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, з врахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, які ставляться йому у вину, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше застосування до ОСОБА_6 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суд звертає увагу на те, що суду не було надано відповідної медичної документації про те, що стан здоров`я обвинуваченого погіршився, та є таким, що перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, зокрема висновку щодо неможливості лікування у місці попереднього ув`язнення.

Таким чином, суд, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та оцінюючи всі обставини в сукупності, зокрема: вагомість наявних відомостей про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, сукупність наявних на цей момент відомостей щодо особи обвинуваченого, відсутність медичних даних, які б підтвердили неможливість його перебування під вартою, вважає, що на цьому етапі судового провадження жоден інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Отже, клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Суд враховує, що обвинуваченому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя особи, що спричинило смерть людини похилого віку.

Відтак, утримання обвинуваченого під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення права на особисту свободу.

Відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, на цій стадії судового провадження суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні, що також зазначено в ухвалі від 27 березня 2025 року про обрання запобіжного заходу. Це пов`язано з тим, що обвинуваченому ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисних мотивів та у розбої.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 176 - 178, 193, 194, 197, 369 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, строком на шістдесят днів, тобто до 16 березня 2026 року, включно, без визначення застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, що перебуває під вартою протягом того-ж строку, з моменту отримання копії ухвали.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3