Справа № 136/1881/25
провадження № 1-кс/136/313/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Липовець

Слідчий суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представників власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, клопотання про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 23.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна, яке погоджене прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та мотивоване тим, що на території Погребищенської ОТГ Вінницької області невстановленими особами здійснено самовільне зайняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема особливо цінних земель, земель в охоронних та санітарно-захисних зонах. Такі дії прямо підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

27.09.2025 року відповідно до вимог ст.ст. 233, 237 КПК України проведено огляд земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0066, яка знаходиться за межами с. Попівка Погребищенської МТГ. Під час проведення огляду було виявлено та зафіксовано наступне: зернозбиральний комбайн марки «CASE», модель «2388», д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, номер рами НОМЕР_2 , 1998 р.в. із жаткою марки «CASE» модель «2388»; вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», модель 5511, д.н.з. НОМЕР_3 , у кузові якого знаходилось насіння сої вагою 4,1 тонни.

Вказана техніка та сільськогосподарська продукція були вилучені з місця події та переміщені на територію філії «Погребищенський автодор», що за адресою: м. Погребище, вул. Привокзальна, 6, Вінницького району, Вінницької області, де вони опломбовані та передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 .

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які: були предметом кримінально протиправних дій; зберегли на собі сліди правопорушення; містять відомості, що можуть бути використані для встановлення факту чи обставин кримінального провадження.

З огляду на встановлені обставини, вилучені транспортні засоби та сільськогосподарська продукція є речовими доказами, оскільки: безпосередньо використовувалися під час самовільного зайняття земельної ділянки та збору врожаю; підтверджують факт незаконного використання землі; зберегли на собі сліди правопорушення (сліди роботи на земельній ділянці, наявність у кузові автомобіля продукції, що вирощена й зібрана незаконно).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою збереження речових доказів. У даному випадку існує реальна небезпека того, що у разі неповернення вилученої техніки та продукції під арешт власники чи інші особи можуть: приховати, пошкодити або знищити техніку; використати транспортні засоби за іншим призначенням, чим знищити сліди злочину; незаконно реалізувати врожай сої, що унеможливить його подальше дослідження як речового доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна допускається під час огляду.

Згідно із положеннями ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна подається не пізніше наступного робочого дня після його вилучення, інакше таке майно підлягає негайному поверненню.

Стаття 131 КПК України передбачає, що арешт майна є одним із заходів забезпечення дієвості кримінального провадження.

Таким чином, невжиття заходів у вигляді арешту вилученого майна призведе до неможливості забезпечення повного, всебічного та неупередженого розслідування, оскільки речові докази можуть бути втрачено.

Підставою для накладення арешту на майно є те, що вилучені під час проведення огляду об`єкти а саме: зернозбиральний комбайн марки «CASE», модель «2388», д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, номер рами НОМЕР_2 , 1998 р.в. із жаткою марки «CASE» модель «2388»; вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», модель 5511, д.н.з. НОМЕР_3 , у кузові якого знаходилось насіння сої вагою 4,1 тонни є майном, набутим кримінально протиправним шляхом та таким, що безпосередньо використовувалося для вчинення кримінального правопорушення. Зазначені транспортні засоби та сільськогосподарська продукція відповідають критеріям речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, оскільки вони були предметом та знаряддям вчинення кримінально-протиправних дій, зберегли на собі їх сліди та містять відомості, що мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні. Постановою слідчого від 23.09.2025 року вказане майно визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів досудового розслідування, у зв`язку з чим виникла необхідність у забезпеченні його збереження шляхом накладення арешту.

Враховуючи вищевикладене, з метою запобігання зникнення, пошкодження приховування даних речових доказів, що мають суттєве значення для кримінального провадження, а також для запобігання відчужування, під час досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на це майно.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 наполягав на задоволенні клопотання, не заперечуючи щодо залишення арештованого майна власнику для користування.

Представники власника майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стосовно арешту майна не заперечували, у разі залишення за власником майна право ним користуватись.

Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши клопотання та матеріали, які додані до нього, дійшов висновку, що слідчим дотримано строків звернення до суду із даним клопотанням, матеріали, що додані до клопотання підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, доведено необхідність арешту майна зазначеного у клопотанні, оскільки воно є засобом вчинення кримінального правопорушення; слідчим наведено факти належності майна власникові.

Також слідчим доведено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98, 167 КПК України, відтак потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається до суду.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, крім іншого, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому, слідчий суддя враховує, що слідчим не доведено жоден з ризиків, а саме приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, які б вимагали застосування арешту з забороною користуватись майном, враховуючи можливість його передачі на відповідальне зберігання власнику та попередження останнього про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 98, 131, 170, 171, 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: зернозбиральний комбайн марки «CASE», модель «2388», д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, номер рами НОМЕР_2 , 1998 р.в., із жаткою марки «CASE» модель «2388»; вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», модель 5511, д.н.з. НОМЕР_3 ; сільськогосподарську продукцію - насіння сої, вагою 4,1 тонни, власником якого є СФГ «ПИЛИПЧУКА», , головою якого є ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_1 - шляхом заборони відчуження та розпорядження даним майном, залишивши за власником право володіти та користуватись арештованим майном.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

Роз`яснити, що особи, передбачені в ч. 1 ст. 174 КПК України якщо вони не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 06.10.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_7