Справа № 304/1885/25 Провадження № 1-кс/304/815/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 18.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

23.09.2025 року слідчий СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області з клопотанням, яке погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна.

У поданому клопотанні слідчий ОСОБА_3 зазначає, що слідчим відділенням відділення поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатські області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 18.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Слідчий вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, що 18.08.2025 о 06 годині 14 хвилин на КрП «Дубриничі», Ужгородського району працівниками державної прикордонної служби України, спільно з УМП в Закарпатській області зупинено автомобіль марки «Mercedes-Benz С200» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, священнослужителя Стрітенського чоловічого монастиря с.Середнє, який на задньому сидінні вказаного автомобіля перевозив громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя м.Суми, з метою незаконного переправлення його через державний кордон України, поза межами пунктів пропуску за грошову винагороду в сумі 500 доларів США.

Відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000166 від 18.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

18 серпня 2025 року за даним фактом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у спільній частковій власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частки перебуває житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0049 та земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0028.

Також слідчий зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. У даному випадку метою накладення арешту на майно, є забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Окрім того, як вказує слідчий, існує необхідність позбавлення можливості відчуження власником чи третіми особами зазначеного майна, шляхом накладення арешту, оскільки іншим способом запобігти відчуженню майна не можливо.

У клопотання слідчий вказує, що з метою є забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, належного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження таким майном.

В судове засідання слідчий СВ ВП №1 ОСОБА_3 не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду слідчим ОСОБА_3 подано заяву, в якій він просить розглянути клопотання без його участі, подане клопотання про арешт майна підтримує у повному обсязі та просить задовольнити клопотання за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями.

Прокурором ОСОБА_4 подано до суду клопотання, в якому просить розглянути без його участі клопотання слідчого про арешт майна, подане клопотання слідчого підтримує у повному обсязі та просить задовольнити за наведеними у клопотанні підставами та обґрунтуваннями.

Власник майна, щодо якого вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду клопотання слідчого були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте до суду подано письмову заяву представника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 , та в якій він просить провести судове засідання по розгляду клопотання слідчого про арешт майна без їх участі, проти накладення арешту на майно заперечують.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання слідчого, а також додані до клопотання документи на його обґрунтування щодо необхідності накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, проаналізувавши у їх сукупності докази на підтвердження та обґрунтування заявленого слідчим ОСОБА_3 клопотання, приходжу до висновку про необхідність задоволення частково клопотання слідчого про арешт майна, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, метою якого є досягнення дієвості цього провадження.

За загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно приписів ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди та можу бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речових доказів зазначених у статті 98 цього Кодексу.

Отже, згідно приписів ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен зокрема враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч.2 ст.173 КПК).

Згідно вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, слідчий як на правову підставу свого клопотання послався саме на необхідність накладення арешту на майно за для забезпечення збереження речових доказів та подальшої конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тобто слідчим, прокурором має бути доведено існування сукупності обставин, які вказують на необхідність у відповідному конкретному кримінальному провадженні застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, без якого неможливо ефективно здійснювати досудове розслідування, та з огляду на мету його застосування, під час його реалізації допускається втручання у права особи.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, слідчий як на правову підставу свого клопотання посилається саме на необхідність накладення арешту на майно задля забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до санкції кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно положень ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу, зокрема, якщо вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засобі чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди.

Згідно вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно приписів ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого відділення відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 від 18.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 18.08.2025 року вбачається, що 18.08.2025 року о 06-14 годині на КрП «Дубриничі», Ужгородського району працівниками державної прикордонної служби України, спільно з УМП в Закарпатській області зупинено автомобіль марки «Mercedes-Benz С200» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, священнослужителя Стрітенського чоловічого монастиря с.Середнє, який на задньому сидінні вказаного автомобіля перевозив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя міста Суми, з метою незаконного переправлення його через державний кордон України, поза межами пунктів пропуску за грошову винагороду в сумі 500 доларів США.

18.08.2025 року ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст.276-278 КПК України, вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.42 КПК України ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного.

Злочин, передбачений ч.3 статті 332 КК України, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке, згідно санкції вказаної статті, передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна

Слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, зазначене у клопотанні, може бути предметом конфіскації, оскільки санкція кримінального правопорушення, передбаченого статтею ч.3 ст.332 КК України, у вчиненні якої підозрюється ОСОБА_5 , передбачає конфіскацію майна, як вид покарання.

Слідчий ОСОБА_3 , звертаючись до слідчого судді з цим клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000166 від 18.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, просить накласти арешт, із забороною відчуження та розпорядження, на майно підозрюваного ОСОБА_5 з метою запобігання можливості приховування майна, його перетворення, відчуження, для досягнення перешкоджанню кримінальному провадженню, у тому числі перешкоджанню реалізації визначеного законом обов`язку вирішення у майбутньому питання щодо конфіскації майна як виду покарання (додаткове покарання), що являється ризиком, передбаченим ч.1 ст.173 КПК України, та дає підстави для застосування арешту майна.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Частиною 10 статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановлено, що слідчий звернувся з вищевказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст.171 КПК України.

Беручи до уваги те, що в теперішній час виникла необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості, а саме в застосуванні такого заходу забезпечення як арешт майна, слідчий у поданому клопотанні просить накласти арешт на зазначене у клопотанні нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, слід відмітити, що саме наявність вищевказаних ознак являється достатнім чинником для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що узгоджується з вимогами п.2 ч.2 ст.170 КПК України.

У нормах Кримінального кодексу України, окрім конфіскації майна як виду покарання, визначено спеціальну конфіскацію як інший захід кримінально-правового характеру (розділ ХIV Загальної частини „Інші заходи кримінально-правового характеру).

Згідно з абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за №439886573 від 18.08.2025 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на праві спільної часткової власності належить частина житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38), на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 , виданого 19.06.2008 року виконавчим комітетом Носівської міської ради, а також частина вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1515 від 19.06.2008 року, виданого Носівською районною нотаріальною конторою (а.с.13-14).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №439886746 від 18.08.2025 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві привтаної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0049 площею 0,12 га, що розташована на території Тихівської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, цільове призначення: для індивідуального садівництва. Підстава набуття права власності: Наказ про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки без зміни цільового призначення серія та номер 3323-СГ, виданий 28.10.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області(а.с.17).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №439886813 від 18.08.2025 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0049, площею 7,4068 га, що розташована на території Смереківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, на підставі договору оренди землі серії та номер 98/57-18-ДО від 31.10.2018 року, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області та ОСОБА_5 (строк дії оренди 7 років) (а.с.15).

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0028 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, перебуває в оренді ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Приймаючи до уваги ті обставини, що вищевказане майно, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсовано, втрачено чи знищено, що в підсумку призведе до його втрати, у тому числі перешкоджанню реалізації визначеного законом обов`язку вирішення у майбутньому питання щодо конфіскації майна як виду покарання, застосування спеціальної конфіскації, затягування досудового розслідування, не встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.2, ч.3, ч.4 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Загальними підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і арешт майна, КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, органом досудового розслідування проводиться слідство у кримінальному провадженні №0000166 від 18.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними, співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

Згідно із ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч.5 ст.173 КПК України).

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно підозрюваного, зазначене детективом у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Тому, враховуючи доведеність старшим детективом наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження майна виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності підозрюваного ОСОБА_5 . Негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_5 не позбавлений права звернутися до слідчого судді, суду, із відповідним клопотанням про скасування арешту, в порядку ст.174 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна-підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки сприятимуть досягненню мети щодо забезпечення конфіскації майна як виду покарання, та таке втручання у право на власність є пропорційним, тому клопотання старшого детектива слід задовольнити та накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві спільної сумісної власності підозрюваному ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), шляхом заборони розпорядження та відчуження вищевказаним майном, без заборони користування ним, а саме на: (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_2 , а також на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0049, площею 0,12 га, що розташована на території Тихівської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, цільове призначення: індивідуальне садівництво.

Отже, враховуючи вищенаведене та наявність правових підстав для задоволення клопотання, з метою забезпечення конфіскації майна, як можливого виду покарання, а також правову підставу для арешту майна, керуючись засадами розумності та співмірності, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання та з`ясувавши обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна, приходить до висновку про наявність передбачених п.3 ч.2 ст.170 КПК України підстав для часткового задоволення клопотання слідчого ОСОБА_3 , а саме в частині накладення арешту на (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_2 та на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0049, площею 0,12 га, що розташована на території Тихівської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та запобігання можливості його відчуження та яке безпосередньо належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , із забороною розпоряджатися та відчужувати зазначене майно до прийняття рішення про скасування арешту.

Разом з тим, в частині задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером №:01:001:0049, площею 7,4068 га, яка розташована на території Смереківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити, оскільки матеріалами клопотання слідчим не підтверджено та в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено належність вищевказаної земельної ділянки на праві власності саме підозрюваному ОСОБА_5 , та відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №439886813 від 18.08.2025 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) не являється власником, а є орендарем вказаної земельної ділянки з кадастровим номером №:01:001:0049, площею 7,4068 га, на підставі договору оренди землі серії № 98/57-18-ДО від 31.10.2018 року, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області і ОСОБА_5 , строком на 7 років. А отже, підстави для задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 7,4068 га, з кадастровим номером №:01:001:0049, на теперішній час відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на об`єкт нерухого майна, який належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), а саме на: 1/2 (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_2 ;

Накласти арешт на об`єкт нерухого майна, який належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0049, площею 0,12 га, яка розташована на території Тихівської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області, цільове призначення: для індивідуального садівництва.

Заборонити власнику майна ОСОБА_5 , будь-яким іншим особам розпоряджатися та відчужувати вищезазначене майно до прийняття рішення про скасування арешту.

В частині накладення арешту на земельну ділянку площею 7,4068 га, з кадастровим номером :01:001:0028, яка розташована на території Смереківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, цільове призначення: для ведення фермерського господарства - відмовити.

Слідчому СВ відділення поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 вирішити питання щодо подальшого збереження вищевказаного майна, на яке накладений арешт.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, відповідно до п.9 ч.1 ст.309, ст.395 КПК України.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, проте не зупиняє її виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1