Провадження № 1-кс/638/2734/25
УХВАЛА

04 листопада 2025 року м.Харків

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000022 від 09.06.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000022 від 09.06.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

03.11.2025 від прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , надійшла заява про повернення вказаного клопотання для опрацювання.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування судового засідання за допомогою спеціального технічного засобу не здійснюється.

Слідчий суддя дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Відтак, клопотання про арешт майна повертається прокурору виключно у випадку, якщо судом встановлено, що клопотання подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу.

Водночас, частиною 6 ст. 9 КППК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, зокрема принцип диспозитивності.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Під диспозитивністю слід розуміти правове положення, згідно з яким сторонам кримінального провадження надається і забезпечується можливість вільно в межах, встановлених КПК України обирати способи здійснення своїх матеріальних та процесуальних прав і використовувати на власний розсуд передбачені законом публічні засоби нього захисту, а також впливати на хід і результати кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим .

На підставі вищевикладеного, враховуючи подання прокурором заяви про повернення клопотання про арешт майна, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність залишення вказаного клопотання без розгляду.

Керуючись ст. ст. 9, 22, 26, 369-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000022 від 09.06.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України про арешт майна залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1