Провадження № 1-кс/946/2487/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження зобов`язань відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерне Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, українця, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.04.2025 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 194 КК України та призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з випробуванням, іспитовий строк 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001332 від 11.10.2025 у якому обвинувачується ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.10.2025 року, близько о 16:20 год, більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись біля домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_6 протягом тривалого часу, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує право кожного громадянина на недоторканість житла чи іншого володіння особи, та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, якою закріплено право людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, діючи умисно, спільно з особою, матеріли відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, спрямованих на порушення права на недоторканість житла людини, не маючи дозволу власника та користувача на знаходження і пересування по території зазначеного домоволодіння, подолавши механізм запирання вхідної хвіртки проникли на територію вищевказаного домоволодіння, після чого через незачинені вхідні двері проникли до житлових приміщень будинку, чим вчинили незаконне проникнення до житла особи, тобто порушили гарантоване ст. 30 Конституції України право ОСОБА_6 на недоторканість житла.

Крім того, ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що в період дії на всій території України воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який у подальшому неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та діє на теперішній час, достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, ОСОБА_4 , 10.10.2025 року, близько о 16:20, більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, перебуваючи у приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, з барсетки, що знаходилася в одній із кімнат на другому поверсі вищевказаного будинку, шляхом вільного доступу таємно викрав грошові кошти у сумі 500 доларів США (відповідно до курсу НБУ на 10.10.2025 року 41,5062 грн за 1 долар США, що складає 20753,10 грн) та флакон парфумів «COLONIAL CLUB POUR HOMME», вартістю 541,50 грн., після чого з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 21294,60 грн.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 10.10.2025 року близько о 16:20 год, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у якому проживає ОСОБА_6 , діючи умисно, в особистих інтересах, з метою таємного заволодіння чужим майном, оглянув приміщення будинку, де в кімнаті, що на другому поверсі, у гаманці виявив та викрав посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 07.02.2019 ТСЦ 5144 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після викрадення вказаного документа, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим посвідченням на власний розсуд, а саме зберігав його за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи, що останнє є офіційним документом, який надає право керування транспортним засобом та виданий компетентним державним органом.

Надалі, 29.10.2025 року, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 у сумці було виявлено та вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 07.02.2019 ТСЦ 5144 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За наявності достатніх доказів 29.10.2025, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

23.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України:

- незаконне проникнення до житла, вчинене групою осіб;

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

- викрадення офіційного документа, вчинене в інших особистих інтересах.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у інкримінованих йому діяннях підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Санкція частини 4 статті 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 20.11.2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України до 29.12.2025 року:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

20.11.2025 заставодавцем, ОСОБА_7 , внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області заставу за ОСОБА_4 у розмірі 121120 грн, визначеному ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, та останнього звільнено з державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Як зазначає прокурор, оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 20.11.2025 спливає 29.12.2025, а підготовче судове ще не призначено, виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, що були покладені на нього судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

У клопотанні прокурор посилається на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та метою продовження обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни показань.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив продовжити застосування зобов`язань відносно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання.

Захисник в судовому засіданні зазначив, що погоджується з клопотанням, не заперечує проти його задоволення.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні встановлено, що прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001332 від 11.10.2025 у якому обвинувачується ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Так, 29.10.2025, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

23.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України:

- незаконне проникнення до житла, вчинене групою осіб;

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

- викрадення офіційного документа, вчинене в інших особистих інтересах.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у інкримінованих йому діяннях підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 10.10.2025;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 11.10.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

- протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_6 , від 17.10.2025;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 ;

- протоколом проведення обшуку від 29.10.2025;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 .

Сукупність отриманих доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України.

Санкція частини 4 статті 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області Одеської області 20.11.2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України до 29.12.2025 року:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

20.11.2025 заставодавцем, ОСОБА_7 , внесено на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області заставу за ОСОБА_4 у розмірі 121 120 грн, визначеному ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду, та останнього звільнено з державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подавати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

Наразі, відповідно до положень ст. 290 КПК України по вказаному кримінальному провадженні було завершено досудове слідство та відкрито матеріали досудового роздування. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 скеровано до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.

Оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 20.11.2025 спливає 29.12.2025, а підготовче судове ще не призначено, виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, що були покладені на нього судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Підставою для продовження застосування обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України,стало те, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені органом досудового розслідування, продовжують існувати:

- перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_4 буде мати можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1), оскільки розуміє, що за вчинення вказаного тяжкого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, рраховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, може спробувати переховуватися від суду з метою уникнути відповідальності та покарання за вчинений злочин;

- обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому ОСОБА_4 матиме можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків, зокрема шляхом прохань або погроз змушувати надати суду неправдиві показання з метою створення сприятливих для себе умов для уникнення відповідальності та покарання за вчинений злочин.

- перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5), зокрема і з метою приховування обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення а також, оскільки, підозрюваний офіційно не працевлаштований, та як наслідок, в нього відсутні постійні джерела доходу та відсутнє постійне місце роботи, у зв`язку з чим, останній може продовжувати свої злочинні діяння.

З метою повного та всебічного досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні та запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, виникла необхідність у продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді застави та продовженні виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Також, у зв`язку із військовою агресією рф, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та під час якого можуть виникнути не передбачувані обставини, які можуть становити небезпеку як для самого обвинуваченого так і для суспільства, а також те, що підрозділи Національної поліції в цей час виконують інші важливі завдання з урахуванням введеного воєнного стану, то вищезазначені існуючі ризики значно збільшуються, а здійснення контролю щодо їх упередження та за поведінкою обвинуваченого значно ускладняється у випадку застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Вказані обставини також свідчать про неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Так, у рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а тому хоча тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34). Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

З вказаного вище вбачається, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, так як це може не запобігти вказаним ризикам.

Отже, прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Згідно вимог ч. 6 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, підлягає задоволенню клопотання прокурора про продовження зобов`язань, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, відносно ОСОБА_4 , що були покладені ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2025 року (справа № 946/9398/25) при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження зобов`язань відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, що були покладені на нього судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із альтернативою внесення застави, а саме:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Ухвала слідчого судді про продовження строку обов`язків припиняє свою дію 21.02.2026 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі порушення ним покладених на нього зобов`язань, до нього може бути застосована більш жорстока міра запобіжного заходу.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 26.12.2025р. о 10:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1