Номер провадження:1-кп/521/1246/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника, адвоката ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2025 року за № 0001539, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Хаджибейському районному суді м. Одеси перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2025 року за № 0001539, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурори звернулись до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 просили його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились, та на обставини, які, на його думку, свідчать про їх наявність.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання, просили зменшити розмір застави або обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту. Крім того, захисником подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачена підтримала клопотання захисника ОСОБА_6 .

Вислухавши думки учасників судового засідання, дослідивши клопотання прокурора заперечення на клопотання прокурора сторони захисту, суд доходить наступних висновків

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурором наданий обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001539 від 04.11.2025 року у за обвинуваченням ОСОБА_5 з реєстром матеріалів та клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів наданих суду, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та кримінальним проступком відповідно, покарання за ч. 3 ст. 307 КК України передбачено у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Вирішуючи питання прокурора, суд враховує її вік та стан здоров`я, сімейний стан, місце проживання і обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадження, спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

На наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_5 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, оскільки тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винною дає підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду.

Так, суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що не встановлено всіх осіб причетних до даного кримінального правопорушення, зокрема тих, кому збувався наркотичний засіб, у кого був придбаний, тому при обранні запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, остання може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом повідомлення вищезазначеним фігурантів про хід, форми та методи досудового розслідування, що негативно вплине на досудове розслідування, призведе до ухилення винних осіб від кримінальної відповідальності.

На наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує той факт, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, вказує той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 за умови неофіційного працевлаштування, з її слів, вчинила зазначені кримінальні правопорушення, а отже і в подальшому вона може вчиняти нові кримінальні правопорушення з метою отримання коштів для забезпечення власного проживання.

Суд приходить до висновку про те, що прокурором обґрунтовано наявність зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п. п. 1, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про ризики, суд враховує те, що ОСОБА_5 раніше не судима, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого, ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що дає підстави вважати реальними наведені у клопотанні ризики.

Окрім того, судом попередньо встановлений факт, що обвинувачена має на утриманні малолітню дитину 2022 р.н.. Раніше в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що дочка проживала з її матір`ю в Чернігівській області до затримання і проживає дотепер. Суд зауважує, соціальні зв`язки ОСОБА_5 не можуть нівелювати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та не є тим стримуючим фактором, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченою.

Крім того, щодо доводів сторони захисту стосовно т ого, що батько обвинуваченої- ОСОБА_7 на теперішній час проходить військову службу, суд приходить до висновку про те, що посилання на зазначену обставину жодним чином не зможе нівелювати або зменшити ризики, які встановлені судом.

Щодо неможливості більш м`яких запобіжних заходів запобігти існуючим ризикам, суд зазначає таке.

Такими більш м`яким запобіжним заходом порівняно з триманням під вартою, є: домашній арешт.

Враховуючи те, що домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного, обвинуваченого.

Так, домашній арешт є менш жорсткою формою ізоляції особи та, зокрема, не запобігає можливості вільного спілкування обвинуваченої, як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з свідками, з метою схилити їх змінити свої показання в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за інкриміновані кримінальні правопорушення.

Зважаючи на викладене, на думку суду, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту не зможе ефективно запобігти зазначеним прокурором ризикам.

Враховуючи викладене, доводи захисника ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту або визначення розміру застави є необґрунтованими.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання суд вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

Доводи сторони захисту в обґрунтування заперечень проти клопотання слідчого прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідних для тримання під вартою та не є такими, що гарантують виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Крім того, суд доходить висновку про те, що обраний обвинуваченій запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Суд вважає, що застосування запобіжного заходу для обвинуваченої ОСОБА_5 буде достатнім, необхідним для належної поведінки обвинуваченого і таким, що зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу під час розгляду клопотання судом не встановлено.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України судом не встановлено.

Разом із цим, суд керується положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України, згідно з якими при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом з цим, зважаючи на матеріальний стан обвинуваченої, враховуючи думки сторін в судовому засіданні, суд вважає, розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, необхідно залишити у раніше визначеному розмірі - 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень.

Керуючись ст. ст. ст. 176, 177, 178, 183, 316, 369, 371, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з дня винесення ухвали тобто з 18.02.2026 року до 18.04.2026 року включно в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» без зміни раніше визначеного розміру застави, а саме у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту ухвалення, тобто з 18.02.2026 року та діє до 18.04.2026 року включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали направити для виконання співробітникам Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Суддя ОСОБА_1