Справа № 991/6364/24
Провадження 1-кп/991/82/24
У Х В А Л А

15 жовтня 2025 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілого ОСОБА_13 ,

розглянувши під час відкритого судового засіданні у приміщенні зали судових засідань Вищого антикорупційного суду в місті Києві питання про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні, внесеному 11.07.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000269, за обвинуваченням

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Миколаїв, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Історія провадження

До Вищого антикорупційного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000269 від 11.07.2016 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024 суддю ОСОБА_14 визначено головуючою суддею.

Ухвалою суду від 29.07.2024 у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

14.08.2024 суддею ОСОБА_14 заявлено самовідвід у даному провадженні.

23.08.2024 задоволено заяву судді ОСОБА_14 про самовідвід та суддю ОСОБА_14 відведено від розгляду обвинувального акта.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та того ж дня постановлено рішення щодо призначення підготовчого судового засідання.

19.09.2024 під час підготовчого судового засідання стороною захисту заявлено клопотання про колегіальний розгляд кримінального провадження. Того ж дня Судом постановлено рішення, яким клопотання сторони захисту задоволено та копія рішення направлена до відділу забезпечення функціонування автоматизованої системи та електронного суду управління документообігу та організаційного забезпечення Вищого антикорупційного суду для повторного розподілу справи для збільшення складу суду до трьох суддів.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.09.2024 визначено колегію у складі головуючого судді ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

10.02.2025 постановлено судове рішення, яким справа за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 призначена до судового розгляду.

Під час судового розгляду захисником ОСОБА_6 подано до суду клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності.

2. Доводи клопотання захисника

В обґрунтування поданого клопотання захисник зазначає таке. ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Інкримінований злочин віднесено до тяжкого кримінального правопорушення та у відповідності до приписів законодавства строки давності у ньому становлять 10 років з дня вчинення злочину. Згідно з обвинувальним актом, на думку сторони обвинувачення, злочин вчинено ОСОБА_11 24.07.2015. Таким чином, строки давності у провадженні сплили 24.07.2025. Отже обвинувачений ОСОБА_11 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а провадження стосовно нього - закриттю.

3. Позиція сторін

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні доводи клопотання підтримав та додатково зазначив, що рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності належить до повноважень суду, і це є імперативним обов`язком суду у разі виявлення обвинуваченим такого бажання. Обвинувальний акт не містить посилань, які б вказували на подальші активні дії ОСОБА_11 щодо даного наказу. Отже відсутні підстави стверджувати, що обчислення строків повинно відраховуватися від іншої дати. Просив клопотання задовольнити, звільнити ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно останнього закрити.

Захисник ОСОБА_15 підтримав позицію колеги та додатково вказав, що строки притягнення особи до кримінальної відповідальності починають обчислюватися з моменту вчинення інкримінованого діяння. На переконання сторони обвинувачення, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення шляхом підписання наказу № 281 від 24.07.2015. Відповідний наказ перевірявся Мінюстом на відповідність вимогам законодавства на стадії, яка передувала стадії підписання. Після підписання наказу, він відразу був офіційно опублікований. Отже набув чинності в день свого підписання. Таким чином, саме 24.07.2015 є днем, з якого повинні обчислюватися строки притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав позицію захисників. Пояснив, що розуміє наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Також що закриття провадження із зазначених підстав не є реабілітуючими обставинами. Просив клопотання захисника задовольнити, звільнити його від кримінальної відповідальності та провадження у відношенні нього закрити.

Захисник ОСОБА_7 підтримав позицію захисників щодо обчислення строків саме з 24.07.2023.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив таке. Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_11 інкримінується підписання наказу № 281 від 24.07.2015. Інших активних дій ОСОБА_11 не вчинив. Разом з цим, сторона обвинувачення вважає, що дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взаємопов`язані. За таких обставин строки давності у даному провадженні повинні обчислюватися не з дати вчинення дій ОСОБА_11 , а з дати дій ОСОБА_12 , який 24.11.2015 підписав листа щодо необхідності виконання наказу № 281. Отже строки давності в кримінальному провадженні сплинуть 24.11.2025.

4. Оцінка та висновки суду

Ознайомившись з клопотанням захисника, вислухавши думки учасників судового засідання, перевіривши обвинувальний акт, колегія суддів дійшла таких висновків.

Пунктом 1 частини 2 ст. 284 КПК України передбачено обов`язок суду закрити кримінальне провадження у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачено Законом України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 285 КПК України).

Відповідно до приписів Закону України про кримінальну відповідальність одним із видів звільнення особи від кримінальної відповідальності є звільнення у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України).

З аналізу законодавства, що регулює питання звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених Законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакціях, чинних на момент вчинення інкримінованих діянь) початковим моментом перебігу строку давності є «день вчинення особою злочину». У свою чергу за змістом ч. 2 ст. 49 КК України початком обчислення строку давності є «час вчинення злочину». Таким чином, терміни «день вчинення особою злочину» та «час вчинення злочину» використовуються законодавцем для позначення початкового моменту перебігу строку давності, та можуть розцінюватися у цих питаннях як тотожні.

Згідно з ч. 3 ст. 4 КК України часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності. Таким чином, початковим моментом перебігу строку давності слід вважати день, коли особа вчинила дію або бездіяльність, що входить до об`єктивної сторони складу злочину.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що будучи Міністром інфраструктури України, забезпечив підготовку, погодження, підписав та видав наказ Мінінфраструктури № 281 від 24.07.2015, яким змінено порядок справлення та розмір ставок портових зборів шляхом надання права стягнення корабельного збору ТОВ «ТІС - Контейнерний термінал» і ТОВ «ТІС - Руда» замість ДП «Адміністрація морських портів Україна», у зв`язку чим ДП «АМПУ» недоотримало ресурсів в розмірі 49 630 936, 99 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_11 обвинувачується у зловживання владою, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для ТОВ «ТІС - Контейнерний термінал» і ТОВ «ТІС - Руда» використанні службовою особою влади всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам ДП «АМПУ», тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

З викладеної в обвинувальному акті позиції сторони обвинувачення вбачається, що днем, який сторона обвинувачення вважає днем вчинення діяння, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_16 , є день підписання ним наказу Мінінфраструктури № 281, а саме 24.07.2015.

За таких обставин в контексті застосування положень ч. 3 ст. 4, ст. 49 КК України саме з вказаної дати почалося обчислення строків давності у цьому кримінальному провадженні.

У залежності від ступеня тяжкості інкримінованого злочину стаття 49 Кримінального кодексу України передбачає диференційовані строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

За приписами ст. 12 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення діяння) злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, належить до категорії тяжких злочинів.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення діяння) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Як попередньо встановлено Судом, обчислення строків давності у цьому кримінальному провадженні почалося 24.07.2015. Відомостей стосовно того, що після 24.07.2015 ОСОБА_11 вчинив інший злочин, який би переривав строк давності вищезазначеного кримінального правопорушення, обвинувальний акт не містить. Відповідних відомостей суду не надано і прокурором в судовому засіданні. Отже, визначений приписами п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України десятирічний строк давності сплинув 24.07.2025.

Посилання прокурора на необхідність обчислення строків давності інкримінованого ОСОБА_11 діяння з прив`язкою до листа № 13127/11/10-15 від 24.11.2015 за підписом ОСОБА_12 не ґрунтуються ні на вимогах законодавства, ні на досліджених матеріалах провадження.

Відповідно до п. 5.4. наказу Міністерства юстиції України № 883/5 від 15.05.2013 «Про внесення змін до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрації до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації» нормативно-правові акти, які занесені до Державного реєстру, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не встановлено самими актами, але не раніше дня їх офіційного опублікування.

Так, пункт 4 наказу Мінінфраструктури № 281 від 24.07.2015 містить зобов`язання департаменту економіки та фінансів забезпечити оприлюднення цього наказу на офіційному сайті Міністерства інфраструктури України. Пункт 5 наказу встановлює, що наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування.

Згідно з загальнодоступними відомостями Судом встановлено, що наказ Мінінфраструктури № 281 від 24.07.2015 опубліковано в день його підписання, тобто 24.07.2015. Цю обставину підтвердили й учасники судового засідання. Таким чином, відповідний наказ набув чинності саме 24.07.2015, і з цього дня почалося обчислення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Отже, зважаючи, що строк давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за інкримінований злочин, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, закінчився 24.07.2025, а обвинувачений виявив бажання бути звільненим від кримінальної відповідальності за відповідним фактом, та усвідомлює правові наслідки такого звільнення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, чинній на момент вчинення діяння). При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності є закриття судом кримінального провадження щодо такої особи.

5. Щодо цивільного позову

Під час підготовчого судового засідання ДП «Адміністрація морських портів України» до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про стягнення з них матеріальної шкоди в сумі 49 630 936,99 доларів США.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду (ухвала Верховного Суду у справі № 459/1486/20 від 02.08.2022).

У зв`язку з викладеним та враховуючи факт закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_11 з нереабілітуючої підстави, Суд роз`яснює всім учасникам кримінального провадження наслідки такого закриття, а також право потерпілої сторони звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у справі № 640/11750/17 від 10.06.2021). Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від у справі № 185/442/16-к від 15.01.2019, у справі № 617/609/15-к від 15.05.2019 та у справі № 345/2618/16-к від 19.11.2019. З цих підстав позовна заява в частині вимог до відповідача ОСОБА_11 не буде розглядатися по суті, оскільки залишається без розгляду, шляхом зазначення в резолютивній частині про право Державного підприємства звернутися в суд з позовом до ОСОБА_11 про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

6. Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження

За змістом ч. 2 ст. 131 КПК України до заходів забезпечення кримінального провадження належать, зокрема, запобіжний захід та арешт.

6.1. Щодо запобіжного заходу

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним цим Кодексом.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості, є запобіжний захід ч. 2 ст. 131 КПК України.

Пунктом 3 частини 1 статті 176 КПК України визначено, що одним із запобіжних заходів є застава. Зміст даного запобіжного заходу полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України)

Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Разом з цим, частина 4 статті 132 КПК України встановлює, що ухвала про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію, зокрема, у разі закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду у справі № 991/1790/23 від 16.03.2023 до ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 9 997 900 гривень.

Відповідно до платіжної інструкції від 17.03.2023 застава у сумі 4 998 950 гривень внесена ТОВ «Драгон капітал інвестментс».

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду у справі № 991/5302/24 від 24.06.2024 ОСОБА_11 змінено запобіжний захід шляхом зменшення суми застави. У судовому засіданні встановлено, що дотепер відносно ОСОБА_11 діє запобіжний захід у вигляді застави в сумі 4 998 950 гривень.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства разом з виявленням обвинуваченим ОСОБА_11 бажання щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, та закриттям кримінального провадження в частині обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що запобіжний захід, застосований до ОСОБА_11 підлягає скасуванню, а внесена застава - поверненню заставодавцю.

6.2. Щодо арештів у кримінальному провадженні

Як зазначалося раніше, ч. 4 ст. 132 КПК України встановлює, що ухвала про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію, зокрема, у разі закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Водночас частиною 4 статті 174 КПК України визначено, що Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З наданих суду матеріалів встановлено таке.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду у справі № 991/1681/23 від 27.02.2023 накладено арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_11 , а саме на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Також даною ухвалою накладено арешт на майно, яке на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_11 та його дружині ОСОБА_17 а саме:

- квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

- квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00);

- автомобіль AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

Враховуючи факт закриття кримінального провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_11 та залишення цивільного позову без розгляду в частині пред`явлення позовних вимог до останнього, колегія суддів констатує, що накладений арешт на майно подружжя ОСОБА_18 підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 107, 314-316, 369-372 КПК України та статтями 12, 49 КК України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_6 .

2. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 2 ст. 364 КК України у кримінальному провадженні № 0000269 від 11.07.2016.

3. Кримінальне провадження № 0000269 від 11.07.2016 в частині обвинувачення ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

4. Запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.

5. Грошові кошти в сумі 4 998 950 (чотири мільйона дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок), що зберігаються на депозитному рахунку Вищого антикорупційного суду, внесені ТОВ «Драгон капітал інвестментс» у якості застави за ОСОБА_11 на виконання ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду у справі № 991/1790/23 від 16.03.2023, перерахувати на рахунок (повернути заставодавцю) ТОВ «Драгон капітал інвестментс» код платника 39881280.

6. Скасувати арешти, накладені ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду у справі № 991/1681/23 від 27.02.2023 з майна:

6.1. квартири АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

6.2. квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

6.3. квартири АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00);

6.4. автомобіля AUDI Q7, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

7. Цивільний позов в частині стягнення коштів з ОСОБА_11 залишити без розгляду.

8. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

9. Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вищий антикорупційний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_19

Судді ОСОБА_20

ОСОБА_21