КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/8350/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 426, частиною четвертою статті 425 КК України, у кримінальному провадженні №0001108 від 07 грудня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування, до 12 грудня 2025 року включно.

Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, визначених КПК України.

Визначено заставу у розмірі 3 303 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 001 484 грн, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві: отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві; ; МФО: 820172, р/р UA1012089, банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з особами, які мають процесуальний статус свідка у провадженні, визначеними слідчим;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії ухвали до 12 грудня 2025 року включно.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи Державного департаменту України з питань виконання покарань у місті Києві та Київській області.

Роз`яснено, що після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи Державного департаменту України з питань виконання покарань у місті Києві та Київській області негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти та повідомити про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

Роз`яснено, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснено, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відмовити повністю.

Уважає, що оскаржувана ухвала є невмотивованою, оскільки під час її постановлення допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що повідомлення ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні є необґрунтованими.

Зазначає, що повідомлення ОСОБА_7 під час виконання ним обов`язків командира військової частини та незнаходження у відрядженнях у порядку пункту 21 Інструкції про факти самовільного залишення військовослужбовцями військової частини підписувалися та скеровувалися на адресу командувача ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (через управління морально-психологічного забезпечення), начальника штабу - заступнику командувача ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (через старшого оперативного чергового ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») та старшому ОЧ ЗВ ВСП.

Вказує, що після виявлення факту самовільного залишення військової частини, місця несення служби, нез`явлення військовослужбовця на службу, командиром військової частини призначалося службове розслідування у порядку та на виконання вимог «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО України від 21 листопада 2017 року №608, за результатами проведення якого командиром військової частини ОСОБА_7 було покладено обов`язок повідомити орган досудового розслідування на особу, яка безпосередньо проводила службове розслідування, а контроль за цим покладено на начальника штабу.

Зауважує, що Військова частина НОМЕР_1 у період з 02 березня 2024 року по 07 грудня 2024 року (період коли ОСОБА_7 перебував на посаді командира) завдань за призначенням не виконувала, оскільки лише актом готовності військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ОМБр), який складено 02 грудня 2024 року, затверджено бойову спроможність бригади та можливість бригади до виконання завдань за призначенням.

Посилається на те, що саме на військових службових осіб військової частини НОМЕР_3 , як частини, яка відповідала за формування військової частини НОМЕР_1 та до завершення формування частини НОМЕР_1 , було покладено ряд обов`язків, зокрема організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських.

Також звертає увагу суду на те, що кількість фактів самовільного залишення військовослужбовцями військової частини у період відряджень ОСОБА_7 та тимчасового виконання обов`язків командира іншими службовими особами, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , складає 40 випадків.

Вказує, що на відміну від тексту попереднього повідомлення про підозру, у зміненій підозрі сторона обвинувачення не зазначає (що дає підстави стверджувати, що ця обставина не встановлена) щодо яких саме випадків СЗЧ ОСОБА_7 не здійснено контролю за виконанням обов`язків щодо направлення повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та за якими саме випадками СЗЧ ним не вжито заходів щодо направлення повідомлень про підлеглих, які вчинили самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 у період його відсутності.

Уважає, що з урахуванням повідомлень ОСОБА_7 , як командиром військової частини, ВСП про вказані факти самовільного залишення військової частини, про що зазначалось вище, передбачений механізм розшуку таких осіб було дотримано.

Зазначає, що орган досудового розслідування інкримінує ОСОБА_7 те, що він діяв усупереч розпорядженню ОК «Захід» від 11 вересня 2024 року, що є нелогічним, оскільки ОСОБА_7 не міг і не повинен був виконувати наказ чи розпорядження, оскільки їх не отримував.

Зауважує, що лист ДВК СБУ на адресу частини НОМЕР_1 , де могли міститися застереження та рекомендації щодо військовослужбовців, датований 19 вересня 2024 року, у той же час відповідно до тексту первинного повідомлення про підозру ОСОБА_7 у період з 10 по 13 вересня 2024 року було подано до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » списки особового складу, який призначений на посади та спланований для проходження підготовки на території Республіки Франція, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не володів та не міг володіти відомостями щодо застережень ДВК СБУ, що стосувалися військовослужбовців, які призначені на посади та сплановані для проходження підготовки на території Республіки Франція.

На думку сторони захисту, орган досудового розслідування, інкримінуючи ОСОБА_7 вчинення кримінальних правопорушень з прямим умислом, за текстом повідомлення про підозру не визначає мету та мотиви інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також не зазначає, що саме спонукало ОСОБА_7 до вчинення правопорушення, а також якого результату ОСОБА_7 хотів досягти у результаті його вчинення.

Також, захист уважає, що органом досудового розслідування не встановлено та не описано суть істотної шкоди не лише у залежності від форми кримінального правопорушення, передбаченого статтею 426 КК України, але і в залежності від кожного окремого випадку самовільного залишення військової частини, місця несення служби чи нез`явлення до військової частини та кожним окремо взято військовослужбовцем, щодо якого могли бути відповідні застереження вищого командування.

Посилається на те, що у межах даного кримінального провадження органом досудового розслідування було отримано висновок експертів №69/1-2/25 за результатами проведення комісійної судової військової експертизи від 01 серпня 2025 року, проте судові експерти не можуть встановлювати наявність істотної шкоди, оскільки це входить до виключної компетенції суду при розгляді кримінального провадження.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 - військовослужбовець та має статус учасника бойових дій; раніше не судимий; одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей; має на утриманні непрацездатних батьків, один з яких має інвалідність першої групи через повну втрату зору; має численні нагороди грамотами, подяками, сертифікатами та орденами.

Вказує, що дійсною підставою перебування ОСОБА_7 у м. Чернівці було проходження чергової навчальної сесії у Національній академії Національної гвардії України в Чернівцях, де останній навчався на заочній формі навчання 1-го курсу оперативного факультету.

Наполягає на тому, що ОСОБА_7 не може впливати на свідків, які проходять службу у військовій частині НОМЕР_1 , оскільки з 07 грудня 2024 року вони не перебувають в його прямому підпорядкуванні, адже він був звільнений з посади командира військової частини НОМЕР_1 .

Зазначає, що з дня внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні чи то з дня повідомлення про підозру (повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри) ОСОБА_7 стосовно інших кримінальне переслідування не розпочато та у кримінальному провадженні жодній з інших військових службових осіб повідомлено про підозру не було.

При цьому, з дня повідомлення ОСОБА_7 про підозру органом досудового розслідування не зібрано жодного доказу на підтвердження наявності ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності за правопорушення, за яким йому повідомлено про підозру, що підтверджує факт того, що такий ризик перестав існувати.

Звертає увагу суду на те, що військова частина НОМЕР_4 висловила свою готовність прийняти військовослужбовця ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0001108 від 07 грудня 2024 року, на військову службу у свої лави, що забезпечить його контроль з боку командування.

Наполягає на тому, що слідчий суддя не врахував майновий стан ОСОБА_7 та залишив поза увагою доводи та документи сторони захисту про те, що у ОСОБА_7 відсутнє рухоме та нерухоме майно, його заробітна плата сягає близько 27 000 грн, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та непрацездатні батьки, один з яких має першу групу інвалідності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001108 від 07 грудня 2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 426, частиною четвертою статті 425 КК України.

20 січня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого частиною четвертою статті 426 КК України, а саме в умисному ненаправлені військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах воєнного стану.

23 серпня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 426 КК України та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 425 КК України.

10 вересня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 426, частиною четвертою статті 425 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року у справі №757/2389/25-к до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 19 березня 2025 року включно в межах строку досудового розслідування. Одночасно для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 90 840 000 гривень.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2025 року скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року у справі №757/2389/25-к та відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 50 000 000 гривень.

11 березня 2025 року заступником Генерального прокурора ОСОБА_12 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 20 квітня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року у справі №757/12163/25-к підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 квітня 2025 року включно, у межах строку досудового розслідування. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 43 000 000 гривень.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року у справі №757/12163/25-к та відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у сумі 35 000 000 гривень.

15 квітня 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 20 липня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 у справі №757/17659/25-к підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 червня 2025 року включно. Одночасно, для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 30 000 000 гривень.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 травня 2025 року ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025розглянуто та залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року у справі №757/27067/25-к підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 липня 2025 року в межах строку досудового розслідування. Одночасно для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 9 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 27 252 000 гривень.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2025 року ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року розглянуто та залишено без змін.

16 липня 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до дев`яти місяців, тобто до 20 жовтня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року у справі №757/33763/25-к підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 вересня 2025 року в межах строку досудового розслідування. Одночасно для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 7 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 22 710 000 гривень.

04 вересня 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/41706/25-к підозрюваному ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та зменшено розмір альтернативного запобіжного заходу до 4 953 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 14 997 684 грн.

10 вересня 2025 року прокурором у кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту та завершення досудового розслідування, про що підозрюваного та його захисників повідомлено у порядку та спосіб, визначений КПК України.

Того ж дня, стороні захисту повідомлено про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, у зв`язку з чим 10 вересня 2025 року слідчим надано доступ до усіх матеріалів досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2025 року у справі №757/44092/25-к підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 жовтня 2025 року в межах строку досудового розслідування. Одночасно для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України, зазначеною ухвалою ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 3 632 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 997 696 гривень.

15 жовтня 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 426, частиною четвертою статті 425 КК України, у кримінальному провадженні №0001108 від 07 грудня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування, до 12 грудня 2025 року включно.

Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, визначених КПК України.

Визначено заставу у розмірі 3 303 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 001 484 грн, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві: отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві; ; МФО: 820172, р/р UA1012089, банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з особами, які мають процесуальний статус свідка у провадженні, визначеними слідчим;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії ухвали до 12 грудня 2025 року включно.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи Державного департаменту України з питань виконання покарань у місті Києві та Київській області.

Роз`яснено, що після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи Державного департаменту України з питань виконання покарань у місті Києві та Київській області негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти та повідомити про це усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

Роз`яснено, що у разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснено, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

З таким висновком колегія суддів погоджується частково, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення у порядку статті 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 426, частиною четвертою статті 425 КК України, та одночасно враховано, що вказане було встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та його продовженні, а також при перегляді таких рішень судами апеляційної інстанції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 426, частиною четвертою статті 425 КК України, є обґрунтованою.

Досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України у сукупності з вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують його особу, дані про його сімейні та соціальні зв`язки, спосіб життя підозрюваного, який раніше не судимий, пенсіонер, являється особою з інвалідністю ІІ групи, одружений, а також обсяг повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, високий ступінь суспільної небезпеки дій, суворість покарання, що йому загрожує, початкову стадію досудового розслідування та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування та продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та підстав уважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою. Такий запобіжний захід, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 426, частиною четвертою статті 425 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що повідомлення ОСОБА_7 під час виконання ним обов`язків командира військової частини та незнаходження у відрядженнях у порядку пункту 21 Інструкції про факти самовільного залишення військовослужбовцями військової частини підписувалися та скеровувалися на адресу командувача ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (через управління морально-психологічного забезпечення), начальника штабу - заступнику командувача ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (через старшого оперативного чергового ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») та старшому ОЧ ЗВ ВСП; після виявлення факту самовільного залишення військової частини, місця несення служби, нез`явлення військовослужбовця на службу, командиром військової частини призначалося службове розслідування у порядку та на виконання вимог «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО України від 21 листопада 2017 року №608, за результатами проведення якого командиром військової частини ОСОБА_7 було покладено обов`язок повідомити орган досудового розслідування на особу, яка безпосередньо проводила службове розслідування, а контроль за цим покладено на начальника штабу; військова частина НОМЕР_1 у період з 02 березня 2024 року по 07 грудня 2024 року (період коли ОСОБА_7 перебував на посаді командира) завдань за призначенням не виконувала, оскільки лише актом готовності військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ОМБр), який складено 02 грудня 2024 року, затверджено бойову спроможність бригади та можливість бригади до виконання завдань за призначенням; саме на військових службових осіб військової частини НОМЕР_3 , як частини, яка відповідала за формування військової частини НОМЕР_1 та до завершення формування частини НОМЕР_1 , було покладено ряд обов`язків, зокрема організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських; кількість фактів самовільного залишення військовослужбовцями військової частини у період відряджень ОСОБА_7 та тимчасового виконання обов`язків командира іншими службовими особами, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , складає 40 випадків; на відміну від тексту попереднього повідомлення про підозру, у зміненій підозрі сторона обвинувачення не зазначає (що дає підстави стверджувати, що ця обставина не встановлена) щодо яких саме випадків СЗЧ ОСОБА_7 не здійснено контролю за виконанням обов`язків щодо направлення повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та за якими саме випадками СЗЧ ним не вжито заходів щодо направлення повідомлень про підлеглих, які вчинили самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 у період його відсутності; з урахуванням повідомлень ОСОБА_7 , як командиром військової частини, ВСП про вказані факти самовільного залишення військової частини, про що зазначалось вище, передбачений механізм розшуку таких осіб було дотримано; орган досудового розслідування інкримінує ОСОБА_7 те, що він діяв усупереч розпорядженню ОК «Захід» від 11 вересня 2024 року, що є нелогічним, оскільки ОСОБА_7 не міг і не повинен був виконувати наказ чи розпорядження, оскільки їх не отримував; лист ДВК СБУ на адресу частини НОМЕР_1 , де могли міститися застереження та рекомендації щодо військовослужбовців, датований 19 вересня 2024 року, у той же час відповідно до тексту первинного повідомлення про підозру ОСОБА_7 у період з 10 по 13 вересня 2024 року було подано до оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » списки особового складу, який призначений на посади та спланований для проходження підготовки на території Республіки Франція, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не володів та не міг володіти відомостями щодо застережень ДВК СБУ, що стосувалися військовослужбовців, які призначені на посади та сплановані для проходження підготовки на території Республіки Франція; орган досудового розслідування, інкримінуючи ОСОБА_7 вчинення кримінальних правопорушень з прямим умислом, за текстом повідомлення про підозру не визначає мету та мотиви інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також не зазначає, що саме спонукало ОСОБА_7 до вчинення правопорушення, а також якого результату ОСОБА_7 хотів досягти у результаті його вчинення; органом досудового розслідування не встановлено та не описано суть істотної шкоди не лише у залежності від форми кримінального правопорушення, передбаченого статтею 426 КК України, але і в залежності від кожного окремого випадку самовільного залишення військової частини, місця несення служби чи нез`явлення до військової частини та кожним окремо взято військовослужбовцем, щодо якого могли бути відповідні застереження вищого командування; у межах даного кримінального провадження органом досудового розслідування було отримано висновок експертів №69/1-2/25 за результатами проведення комісійної судової військової експертизи від 01 серпня 2025 року, проте судові експерти не можуть встановлювати наявність істотної шкоди, оскільки це входить до виключної компетенції суду при розгляді кримінального провадження, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується продовження існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому діянь, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

При цьому, посилання захисника на те, що військова частина НОМЕР_4 висловила свою готовність прийняти військовослужбовця ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0001108 від 07 грудня 2024 року, на військову службу у свої лави, що забезпечить його контроль з боку командування; дійсною підставою перебування ОСОБА_7 у м. Чернівці було проходження чергової навчальної сесії у Національній академії Національної гвардії України в Чернівцях, де останній навчався на заочній формі навчання 1-го курсу оперативного факультету, самі по собі не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, наявні підстави для зменшення підозрюваному ОСОБА_7 визначеного слідчим суддею розміру застави, оскільки визначаючи підозрюваному заставу у розмірі 3 303 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 001 484 грн, слідчий суддя належним чином не врахував вимоги частин четвертої, п`ятої статті 182 КПК України та не обґрунтував необхідність визначення підозрюваному застави саме в такій сумі.

Так, відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно пункту 3 частини п`ятої статті 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Хоча кримінальним процесуальним законодавством і передбачено можливість слідчого судді у виключних випадках призначати вищий розмір застави, ніж передбачений пунктом 3 частини п`ятої статті 182 КПК України, однак таке рішення слідчого судді має надати ретельний аналіз обставин справи, щоб обґрунтувати таку «виняткову» заставу.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя в своїй ухвалі не надав ретельну оцінку всіх релевантних факторів, які підлягають встановленню під час визначення ОСОБА_7 розміру застави та не навів достатнього обґрунтування визначення розміру застави на такому високому рівні.

Як убачається з ухвали слідчого судді, визначаючи ОСОБА_7 розмір застави у сумі 10 001 484 грн, слідчий суддя врахував обставини справи, в тому числі, характер кримінальних правопорушень, що інкримінується підозрюваному.

Проте, фактично, визначивши заставу у розмірі, значно вищому за максимальну межу застави, передбаченої пунктом 3 частини п`ятої статті 182 КПК, слідчий суддя обґрунтував такий висновок лише посиланням на конкретні обставини інкримінованого діяння, тяжкість кримінальних правопорушень, наявність передбачених статтею 177 КПК України ризиків, відомості, які характеризують особу підозрюваного, при цьому не врахувавши практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Так, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Istomina v. Ukraine» від 13 січня 2022 року (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку. Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні надзвичайно обережно встановити відповідний розмір застави, і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави» (§25 рішення).

Як установлено колегією суддів під час апеляційного розгляду, підозрюваний ОСОБА_7 є військовослужбовцем та має статус учасника бойових дій; раніше не судимий; одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, один з яких має інвалідність першої групи через повну втрату зору; має численні нагороди грамотами, подяками, сертифікатами та орденами.

З урахуванням наведених обставин, майнового та сімейного стану підозрюваного, з огляду на його вік, стан здоров`я, дані про його особу, міцність його соціальних зв`язків, а також зважаючи на ту обставину, що підозрюваний тривалий час утримується під вартою та хоча ризики непроцесуальної поведінки підозрюваного продовжують існувати, проте, інтенсивність встановлених ризиків з плином часу певною мірою знизилася, на переконання колегії суддів, визначена слідчим суддею застава у сумі 10 001 484 грн є такою, що не співвідноситься з даними про особу підозрюваного ОСОБА_7 та необхідність у її застосуванні в такому розмірі у кримінальному провадженні не доведена, на підставі чого колегія суддів вважає її завідомо непомірною для підозрюваного.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень пункту 2 частини третьої статті 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів враховує обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, дані про особу ОСОБА_7 , його репутацію, майновий та сімейний стан, вік та стан здоров`я, інші обставини, передбачені статтею 178 КПК України, та доходить висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків здатна застава у розмірі 2,642 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 000 000 грн у національній грошовій одиниці.

Крім того, колегія суддів уважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, у межах строку досудового розслідування, до 12 грудня 2025 року включно.

На переконання колегії суддів, такий розмір застави буде співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень пункту 2 частини третьої статті 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 строку тримання під вартою у межах досудового розслідування строком до 12 грудня 2025 року включно з одночасним визначенням застави у порядку, передбаченому частиною третьою статті 183 КПК України, у розмірі 2,642 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 000 000 грн у національній грошовій одиниці, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, строком до 12 грудня 2025 року включно.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 12 грудня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 2,642 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 000 000 (вісім мільйонів) грну національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, , Банк надавача послуг: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі частини п`ятої статті 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з особами, які мають процесуальний статус свідка у провадженні, визначеними слідчим;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на підозрюваного обов`язків визначити до 12 грудня 2025 року включно.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4