Провадження №1-кп/463/599/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2025 року за №0000939 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого вантажником в ЛКП ТФ «Львівкомунтранс», судимого 25 листопада 2024 року вироком Личаківського районного суду м. Львова за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді одного року пробаційного нагляду, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

обвинуваченого ОСОБА_3 вироком Личаківського районного суду міста Львова від 25 листопада 2024 року засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді одного року пробаційного нагляду.

26 лютого 2025 року до Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області надійшло розпорядження відносно ОСОБА_3 про виконання вироку Личаківського районного суду міста Львова від 25 листопада 2024 року, який 26 грудня 2025 року набрав законної сили, у зв`язку з чим ОСОБА_3 26 лютого 2025 року поставлено на облік до Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, як особу, засуджену до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.

10 березня 2025 року за здійснення завідомо неправдивого виклику патрульної поліції, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

19 березня 2025 року ОСОБА_3 працівником Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області під розписку ознайомлено з порядком і умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік та зобов`язано останнього періодично з`являтись на реєстрацію до Личаківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Також ОСОБА_3 роз`яснено та попереджено про кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, відповідно до вимог ст. 49-1 та ст. 49-9 КВК України.

5 травня 2025 року до ОСОБА_3 відповідно до статті 49-3 КВК України, за вчинення 10 березня 2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, органом пробації застосовано застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.

7 червня 2025 року ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, порушуючи порядок відбування покарання у виді пробаційного нагляду, маючи умисел на ухилення від відбування встановленого судом покарання, у вигляді пробаційного нагляду, достовірно знаючи про необхідність його відбування і будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання, діючи умисно, вчинив завідомо неправдивий виклик патрульної поліції, за що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

14 червня 2025 року ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, порушуючи порядок відбування покарання у виді пробаційного нагляду, маючи умисел на ухилення від відбування встановленого судом покарання, у вигляді пробаційного нагляду, достовірно знаючи про необхідність його відбування і будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання, діючи умисно, вчинив невиконання термінового заборонного припису, за що ОСОБА_3 9 вересня 2025 року постановою Личаківського районного суду м. Львова визнано винним та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

10 липня 2025 року ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, порушуючи порядок відбування покарання у виді пробаційного нагляду, маючи умисел на ухилення від відбування встановленого судом покарання, у вигляді пробаційного нагляду, достовірно знаючи про необхідність його відбування і будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання, діючи умисно, здійснив завідомо неправдивий виклик патрульної поліції, за що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

22 липня 2025 року ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, порушуючи порядок відбування покарання у виді пробаційного нагляду, маючи умисел на ухилення від відбування встановленого судом покарання, у вигляді пробаційного нагляду, достовірно знаючи про необхідність його відбування і будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання, діючи умисно, здійснив завідомо неправдивий виклик патрульної поліції, за що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

2 вересня 2025 року до ОСОБА_3 відповідно до статті 49-3 КВК України за вчинення 7 червня 2025 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП уповноваженим органом пробації застосовано застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.

9 листопада 2025 року ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, порушуючи порядок відбування покарання у виді пробаційного нагляду, маючи умисел на ухилення від відбування встановленого судом покарання, у вигляді пробаційного нагляду, достовірно знаючи про необхідність його відбування і будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання, діючи умисно, здійснив завідомо неправдивий виклик патрульної поліції, за що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Отже, ОСОБА_3 будучи засудженим вироком Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2024 року, за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду, вчинив три і більше адміністративні правопорушення, чим умисно ухилився від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду 25 листопада 2025 року з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно з загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , вбачається, що обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, тобто в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, погоджується зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 389 КК України, а саме, будучи засудженим, ухилився від відбуття покарання у виді пробаційного нагляду.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 389 КК України, а саме як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, суд встановив наступне.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Статті 65-75 КК України є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Частина 3 ст. 389 КК України визначає єдино можливе покарання за вчинення вказаного кримінального проступку лише у виді обмеження волі на строк до трьох років.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Частина 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає право призначення пенсії за віком після досягнення 60 років.

Аналіз вказаної норми свідчить про встановлення пенсійного віку 60 років.

На момент розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досягнув пенсійного віку, а тому обмеження волі до нього не застосовується. Альтернативного покарання ч. 3 ст. 389 КК України не визначає.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 слід звільнити від покарання у зв`язку з неможливістю призначити покарання, визначене ч. 3 ст. 389 КК України.

У зв`язку з наведеним відсутні правові підстави для застосування ст. 71 КК України для призначення покарання за сукупністю вироків.

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання у зв`язку з неможливістю призначення покарання, визначеного ч. 3 ст. 389 КК України.

Речовий доказ особову справу ОСОБА_3 , постанову у справі №463/5745/25 за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП від 9 вересня 2025 року відносно ОСОБА_3 , відповідь УПП у Львівській області ДПП з додатком постановою ЕГА №1913925 в справі про адміністративне правопорушення зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1