Справа №760/645/26 1-кс/760/806/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника Київської міської ради ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши клопотання Київської міської ради щодо зняття арешту з нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

До Солом`янського районного суду м. Києва представник Київської міської ради звернулась із клопотанням щодо зняття арешту з нерухомого майна.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/2156/24 від 08.02.2024 клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва про арешт майна в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000008 від 09.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, задоволено. На підставі вищевказаної ухвали накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 05.01.2026 територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради позбавлена свого права на вільне володіння та користування майном, а саме: АДРЕСА_1 . На момент звернення з клопотанням, квартира АДРЕСА_2 - вважається відумерлою спадщиною та передана на баланс територіальній громаді м. Києва. Таким чином, виникла необхідність звернення з клопотанням про скасування арешту на майно у порядку ст .174 КПК України.

У судовому засіданні представник Київської міської ради підтримала клопотання і просила задовольнити. При цьому зазначила, що у вище зазначеному кримінальному провадженні, вони, Київська міська рада є потерпілою стороною, але постанови слідчого про визнання їх потерпілими, вона надати не має можливості.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вказавши, що на разі досудове розслідування триває за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України та надавши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Заслухавши учасників, дослідивши клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/2156/24 від 08.02.2024 клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва про арешт майна в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000008 від 09.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, задоволено. За результатами ухвали накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 для попередження можливої неправомірної реєстрації та відчуження.

Згідно наданого прокурором витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000008 від 09.01.2024 за фактом вчинення кримінального правопорушення ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, підтверджується факт продовження проведення досудового розслідування.

Відповідно до постанови про визнання предметів в якості речових доказів від 24.01.2024, визнано нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 , речовим доказом.

Отже, на даній стадії, відсутні докази того, що застосування такого заходу як арешт майна, накладеного в межах кримінального провадження № 0000008 від 09.01.2024, не відпала.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності з клопотанням про скасування арешту до суду, який його наклав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Таким чином, арешт було накладено на майно з метою збереження речових доказів відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

При дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що в подальшому в застосуванні цього заходу кримінального провадження відпала потреба, навпаки, матеріали справи свідчать про доцільність подальшого вжиття відповідних заходів.

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку, що з врахуванням обставин кримінального провадження втручання у право власності передбачено законом, переслідує легітимну мету та є пропорційним.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що представником Київської міської ради на даній стадії кримінального провадження не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Київської міської ради про скасування арешту з нерухомого майна, накладеного в рамках кримінального провадження за№ 0000008 від 09.01.2024 за фактом вчинення кримінального правопорушення ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя ОСОБА_1