Провадження № 1-кс/643/5932/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

заявника ОСОБА_5 ,

представника заявника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 від 13.09.2025 про закриття кримінального провадження №0001741 від 03.04.2014, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова зі скаргою, у якій просить скасувати постанову дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 від 13.09.2025 про закриття кримінального провадження №0001741 від 03.04.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування скарги потерпілий зазначив, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки її винесено з порушенням ч. 2 ст. 9 КПК України, яка зобов`язує орган досудового розслідування всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального правопорушення. Дізнавач не провела жодної слідчої дії, а постанова фактично є копією попередньої, яку вже було скасовано ухвалою слідчого судді від 30.04.2025. Крім того, дізнавач не з`ясувала та не перевірила обставини, на які звертав увагу слідчий суддя у зазначеній ухвалі. У зв`язку з наведеним оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

У судовому засіданні потерпілий та його представник вимоги скарги підтримали, просили скаргу задовольнити, зазначаючи, що дізнавач не провела всіх необхідних слідчих дій та не виконала вказівок, зазначених слідчим суддею в попередній ухвалі.

Дізнавач та прокурор у судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечували, зазначаючи, що постанова є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Заслухавши потерпілого, його представника, слідчого та прокурора, дослідивши скаргу та надані дізнавачем матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що сектором дізнання Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0001741 від 03.04.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудове розслідування здійснювалось за фактами, викладеними у заяві ОСОБА_7 про протиправні дії керівництва ГБК «Союз-2», що знаходиться по вул. Гв. Широнінців, 18-Ж. У своєму зверненні ОСОБА_7 посилався на незаконні дії голови кооперативу ГБК «Союз-2» ОСОБА_8 .

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 визнано потерпілим.

За результатами проведеного досудового розслідування кримінальне провадження неодноразово закривалося та у подальшому процесуальні рішення скасовувались прокурором або слідчими суддями.

В останнє мотивами закриття кримінального провадження стали отримані дізнавачем на підставі проведення дізнання відомості про відсутність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та наявністю цивільно-правових відносин між ГБК «Союз-2» та ОСОБА_5 . Постановою дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 від 13.09.2025 вищезазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Аналізуючи на предмет законності та обґрунтованості прийняте процесуальне рішення, слідчий суддя зауважує, що відповідно до змісту п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, у разі, якщо встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення.

В той же час кримінальне процесуальне законодавство України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до положень ч.2 ст.91 КПК України доказування при проведенні досудового розслідування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ч.2 ст.9 КПК України встановлено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Постанова слідчого, у розумінні вимог п.2 ч.5 ст.110 КПК України, окрім іншого, повинна містити виклад встановлених обставин, які є підставою для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, а також мотиви прийнятого рішення, його обґрунтування з посиланням на положення КПК України.

У свою чергу, слідчий суддя, на якого кримінальним процесуальним законодавством України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Відсутність у діянні складу кримінального правопорушення застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін); б) непричетності особи до кримінального правопорушення.

Статтею 190 КК України передбачена відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно. Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності

Наявність предмета та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, спростовується матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, відсутність обов`язкової ознаки елементу складу злочину тягне за собою відсутність елементу складу злочину, а відсутність елементу складу злочину відсутність складу злочину у цілому.

Зокрема, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ГБК «Союз-2» вважає своїми будівельні матеріали, про які ОСОБА_5 зазначає, що вони у нього шахрайським шляхом викрадені. При цьому жодна зі сторін правовідносин не надає документів ані про право власності на будівельні матеріали (документи ОСОБА_5 не можуть вважатися належним документом, оскільки не містить жодних реквізитів, що свідчать про те, що він діяв як фізична особа, а не як керівник кооперативу), ані про використання чи невикористання таких матеріалів під час будівельних робіт другої черги гаражів ГБК «Союз-2». У будь-якому разі оспорюване право власності виключає наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, а свідчить про цивільно-правовий характер відносин між ОСОБА_5 та ГБК «Союз-2».

Аналізуючи наслідки проведеного дізнання, слідчий суддя враховує, що питання права власності у період з 1991 по 2004 роки врегульовувалося Законом УРСР Про власність від 07.02.1991. Норми вказаного закону передбачали, що кооперативна власність є різновидом колективної власності. З огляду на приписи цього закону член гаражного кооперативу має право на пайову частку в майні кооперативу. Після повного внесення паю, гараж переходив у приватну власність члена ГБК.

При цьому, Закон України Про кооперацію від 10.07.2003 №1087-IV визначив сучасний статус кооперативів, у тому числі гаражно-будівельних. Вказаним законом передбачено, що члени кооперативу мають право на володіння, користування й розпорядження об`єктами, збудованими за рахунок їх пайових внесків.

Типовий статут гаражно-будівельного кооперативу (затверджувався місцевими виконкомами або райрадами) це був локальний документ, що регулював: порядок вступу до кооперативу; розмір і строки сплати паїв; отримання гаражного боксу після повного розрахунку; порядок оформлення землі.

Відповідно до приписів вищевказаних нормативних актів ГБК виступав замовником будівництва (як юридична особа, зареєстрована в райвиконкомі). Будівництво здійснювалося: або власними силами членів кооперативу, або із залученням підрядних організацій. Але у будь-якому разі з будівельних матеріалів, куплених за рахунок пайових внесків на земельній ділянці, виділеній кооперативу, а не громадянам, які є його членами.

З огляду на викладене, законне будівництво гаражу на землі кооперативу з власних будівельних матеріалів є незаконним з точки зору приписів, що регулюють функціонування кооперації.

Отже, доводи ОСОБА_5 , що він будував гаражі з власних будівельних матеріалів, а у подальшому недобудова була викрадена (чи то як майновий об`єкт незавершеного будівництва, чи як будівельні матеріали) є хибними та такими, що не гуртуються на законі.

За таких обставин, всім доводам, на які посилається заявник у своїй заяві про вчинене кримінальне правопорушення та потерпілий ОСОБА_5 у своїх показах, надана відповідна правова оцінка.

У відповідності до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Такий же постулат є однією із загальних засад кримінального провадження, закріплений у ст.17 КПК України та є однією зі складових презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Органом досудового розслідування виконані усі необхідні слідчі дії для розслідування вказаного заявником факту, проведення інших слідчих дій не вбачається за необхідне, оскільки зібрана сукупність доказів є цілком достатньою для прийняття остаточного процесуального рішення, крім того, наявні докази не дають підстав повідомити про підозру відповідно до вимог ст.ст.277, 278 КПК України.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи наведені обставини та дослідженні матеріали провадження, слідчий суддя доходить до висновку, що під час досудового розслідування слідчим виконані всі необхідні дії для встановлення істини у справі, внаслідок чого встановлено відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Разом з цим, на переконання слідчого судді, проведення у кримінальному провадженні будь-яких інших слідчих дій не вплине на факт наявності об`єктивної сторони кримінального правопорушення по якому здійснювалось слідство, що свідчить про необхідність закриття кримінального провадження.

Перевіряючи законність винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження слідчий суддя, з огляду на змагальність кримінального провадження, у першу чергу орієнтується на доводи скаржника.

Так, заявник, обґрунтовуючи скаргу, вказує на непроведення дізнавачем усіх можливих слідчих дій, та не з`ясування дізнавачем обставини, на які звертав увагу слідчий суддя в ухвалі від 30.04.2025, якою було скасовано попередню постанову дізнавача про закриття кримінального провадження. При цьому, заявник не обґрунтував доцільність проведення інших слідчих дій, не вказав на проведення конкретних слідчих дій, які б свідчили про неповноту досудового розслідування.

Разом з цим, слідчий суддя зазначає, що дізнавачем усунуто недоліки, на які звертав увагу слідчий суддя в ухвалі від 30.04.2025.

Так, дізнавачем додатково допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , який вказав, що будівельні матеріали, а саме - блоки у кількості 50 штук та 6 плит, придбані ОСОБА_10 для будівництва гаражних боксів №21,22, другої черги. З даних будівельних матеріалів він почав будівництво своїх гаражів у 1992-1993 році, а саме гаражні бокси № НОМЕР_1 , збудовані розміром 3*6 метрів кожен, без перегородки, три стіни, на них він використав свої 50 блоків. Ними він не користувався оскільки вони недобудовані, та не були здані в експлуатацію, оскільки відносно нього відкрили кримінальну справу. В гаражі №20 з цих 50 блоків ОСОБА_5 вистроїв задню та бокову стінки, скільки блоків він використав не пам`ятає, але ще залишались блоки в котловані (скільки не пам`ятає). В 2013 році ОСОБА_5 вирішив продовжувати будівництво своїх гаражів, оскільки довгий час він шукав свої балки та плити щоб перекрити гараж. Тому прийшов до ГБК «Союз-2» та побачив на місці будівництва його гаражів де він планував їх добудовувати, вже побудовані інші гаражі 4*6 кожен, на його думку з його блоків.

Додатково допитано свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що гаражні бокси № НОМЕР_1 , другої черги будувались у 2013 році. Гаражний бокс № НОМЕР_2 будував ОСОБА_12 , а гаражний бокс № НОМЕР_3 будував ОСОБА_13 . Будували дані гаражні бокси за власні кошти, найманими робітниками. ОСОБА_9 особисто бачив як проходило будівництво. Були побудовано 18 гаражних боксів від 21 до 38 включно. Раніше на місці цих гаражів були недобудовані гаражі, збудовані ДСК 1, а саме перегородки у кількості 4 шт., 4 плити та задні стіни викладені блоками. До початку будівництва гаражів другої черги, ДСК 1 демонтували всі стіни, перегородки, а у подальшому з них побудували гаражі другої черги. ОСОБА_9 пояснив, що будь-яких документів на будівництво гаражів які почались будуватись у 2013 році в ГБК «Союз-2» відсутні, оскільки вони були вилучені правоохоронними органами.

Також, додатково допитано свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які пояснили, що на місці гаражів другої черги виникло звалище. В 90-х роках, коли відбувалося будівництво гаражів першої черги, будівельні матеріали завозило ДСК -1. Після будівництва першої черги почалось будівництво другої черги, однак воно призупинилось до 2013 року. Ті будівельні матеріали які були використані для будівництва другої черги, ДСК 1 забрало, а ті які залишились, а саме: блоки та плити, їх перерахували та потім члени кооперативу які почали будувати у 2013 року купили їх у кооператива та використали для будівництва своїх гаражів.

Таким чином, дізнавач дійшла обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення та наявність між ОСОБА_5 та ГБК «Союз-2» спору цивільно-правового характеру, що підтверджується наданими слідчому судді матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, скарга заявника, за наведених останнім обґрунтувань, не може бути задоволена.

Відтак, слідчий суддя приходить до переконання, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 13.09.2025 є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст.ст. 110, 284, 303 - 307, 376 КПК України,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 від 13.09.2025 про закриття кримінального провадження №0001741 від 03.04.2014, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 29.10.2025 о 16:30 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1