У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/7595/25

№ 1-кс/183/1920/25

10 листопада 2025 року м. Самар

Слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором в кримінальному провадженні начальником Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, командира інженерно саперної роти інженерно саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000855 від 24.07.2025 року.

Клопотання мотивоване тим, що старший лейтенант ОСОБА_5 у невстановлені в ході досудового розслідування місце та час, однак не пізніше 05 години 30 хвилин 24 липня 2025 року разом із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домовились про незаконне позбавлення волі та викрадення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою вимагання у останнього грошових коштів.

Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , 24 липня 2025 року приблизно о 10 годині 20 хвилин, на автомобілі «Nissan Primera», н.з. НОМЕР_2 , прибули до с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де під приводом проведення робіт по фортифікаційних спорудах зустрілися з ОСОБА_9 , та під даним приводом проїхали з останнім до сміттєзвалища поблизу с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме незаконне позбавлення волі та викрадення людини, діючи за попередньою змовою, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, підійшли до останнього, де ОСОБА_5 наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_9 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_9 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_3 », на якому приїхав ОСОБА_9 та який належить його сину ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , незаконно утримуючи ОСОБА_9 зав`язавши йому очі пов`язкою, перевезли до с. Лиман Покровського району Донецької області, тобто викрали ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України у незаконному позбавленні волі та викраденні людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб та таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Також, старший лейтенант ОСОБА_5 у невстановлені в ході досудового розслідування місце та час, однак не пізніше 10 години 20 хвилин 24 липня 2025 року разом із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилися поблизу сміттєзвалища в районі с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де із застосуванням сили, незаконно позбавили волі ОСОБА_9 , який прибув на вказане місце на транспортному засобі марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_3 », який належить його сину ОСОБА_10 . В цей момент, у ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , перебуваючи в цей самий час та місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до ОСОБА_9 , де ОСОБА_5 наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_9 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_9 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_3 », який належить ОСОБА_10 , після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , незаконно утримуючи ОСОБА_9 , зав`язавши йому очі пов`язкою, на автомобілі марки «VolkswagenPassat» реєстраційний номер « НОМЕР_3 » перевезли останнього до с. Лиман Покровського р-ну Донецької області, тим самим незаконно заволоділи транспортним засобом «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_3 », який належить ОСОБА_10 , спричинивши останньому майновий збиток.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб та поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, старший лейтенант ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у невстановлені в ході досудового розслідування місце та час, домовились про незаконне позбавлення волі та викрадення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою вимагання у останнього грошових коштів. Реалізуючи свій прямий умисел, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , 24 липня 2025 року приблизно о 10 годині 20 хвилин, на автомобілі «Nissan Primera», н.з. НОМЕР_2 , прибули до с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де під приводом проведення робіт по фортифікаційних спорудах зустрілися з ОСОБА_9 , та під даним приводом проїхали з останнім до сміттєзвалища поблизу с-ща Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, де діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, а саме незаконне позбавлення волі та викрадення людини, діючи за попередньою змовою, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, підійшли до останнього, де ОСОБА_5 наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 , після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 із застосуванням сили, одягли кайданки на руки ОСОБА_9 та із застосуванням фізичної сили, проти волі ОСОБА_9 , посадили останнього до автомобілю марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « НОМЕР_3 », на якому приїхав ОСОБА_9 та який належить його сину ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , незаконно утримуючи ОСОБА_9 зав`язавши йому очі пов`язкою, перевезли до с. Лиман Покровського р-ну Донецької області, тобто викрали ОСОБА_9 . Бажаючи довести свій прямий умисел до кінця, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , перебуваючи в с. Лиман Покровського району Донецької області, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою, змусили ОСОБА_9 здійснити переказ грошових коштів в особливо великих розмірах, у сумі 70000 доларів США на криптогаманець «0х4С8а703dB61ed9E843c732E1Db8E66E7E1ed35F1».

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України у вимаганні, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

12 серпня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України.

12 серпня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України.

Підозра ОСОБА_5 підтверджується показаннями свідків, потерпілого, протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення для впізнання речей, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, висновками експертиз, протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом проведення слідчого експерименту з останнім та іншими матеріалами кримінального провадження.

29 вересня 2025 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 жовтня 2025 року включно.

03 жовтня 2025 року керівником Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 12 листопада 2025 року.

Однак на даний час не виконано всі необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, зокрема: не отримано 5 висновків експерта судової молекулярно генетичної експертизи, не отримано матеріали тимчасового доступу до речей та документів від АТ КБ «ПриватБанк», АТ «ОщадБанк», АТ «Укргазбанк», АТ «УніверсалБанк», не проведено інші необхідні слідчі дії.

Також, слідчим зазначено, що до слідчого судді направлено клопотання про продовження строку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 12 січня 2026 року.

Слідчий зазначає про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, частина з яких були враховані судом при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які на даний час не втратили актуальність і не зменшилися.

Прокурор ОСОБА_6 клопотання підтримав, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в ньому, вказавши на обґрунтованість підозри, а також на наявність ризиків, які були встановлені раніше судом, і які не втратили своє значення та є достатніми для продовження запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування, який продовжено до 12 січня 2026 р.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою, зазначила, що ОСОБА_5 свою вину визнає, відшкодував шкоду потеплілому, сприяє досудовому розслідуванню, просила змінити на особисте зобов`язання або визначити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вину визнає, підтримав позицію захисника.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів клопотання, 24,25 липня 2025 року до ЄРДР за №0000855 внесені відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, з коротким викладом обставин: «встановлено, що 24.07.2025 об 11.00 год. ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , знаходячись на сільськогосподарському полі поблизу с. Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, викрали ОСОБА_9 та вивезли до с. Лиман Покровського району Донецької області (ЖЄО№34461 від 24.07.2025).

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи. За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

12 серпня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та у присутності захисника повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, заслухавши пояснення підозрюваного, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя встановив наявність у сторони обвинувачення доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.

Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Стосовно ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо його наявності, з огляду на те, що ОСОБА_5 усвідомлює, що він підозрюється у вчиненні нетяжкого, тяжкого і особливо тяжкого злочинів, покарання за останнє з яких передбачено у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому, з огляду на тяжкість покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також, про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що з часу вчинення кримінального правопорушення пройшов невеликий проміжок часу та під час досудового розслідування вилучені не всі речові докази у кримінальному провадженні, які необхідні для повного та всебічного проведення досудового розслідування, які можуть бути приховані в інших місцях, а потім знищенні підозрюваним з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що підозра ОСОБА_5 , зокрема обґрунтовується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_9 , які ще не допитані в суді. Розуміючи тяжкість покарання, яке може бути призначене судом у разі визнання ОСОБА_5 винуватим, підозрюваний, перебуваючи на волі, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків, потерпілого та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується ризику, передбаченого п.4 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи, що ОСОБА_5 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка систематично здійснює виїзди в зону ведення бойових дій, і він матиме можливість не прибувати або не своєчасно прибувати за викликом слідчого або прокурора для проведення необхідних слідчих дій, то такий ризик дійсно існує. При цьому, вважаю не доведеним наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 раніше не судимий, і цей ризик нічим, крім припущення слідчого, об`єктивно не підтверджений.

Отже, приходжу до переконання, що на даний час перелічені вище ризики за п.п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існування і зберегли свою актуальність, що є підставою для продовження строку застосування запобіжного заходу.

З клопотання слідчого вбачається, що на даний час з об`єктивних причин завершити досудове розслідування неможливо, оскільки не зібрані всі докази по справі, зокрема, не отримано висновки експертиз, не отримано матеріали тимчасового доступу до речей і документів тощо.

03 жовтня 2025 року постановою керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 12 листопада 2025 року.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою, який був обраний ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року, та продовжений ухвалами слідчого судді від 25 вересня 2025 року, 08 жовтня 2025 року, строк дії якого спливає 12 листопада 2025 року, слідчий суддя враховує вимоги п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При перевірці наявності ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризики втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вважаю, що застосування більш м`яких запобіжних заходів особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не відповідатиме обставинам справи та тяжкості обвинувачення, при цьому щодо особистої поруки ніхто із бажаючих (поручителів) до слідчого судді не звертався. Крім того, особисте зобов`язання і домашній арешт також не може бути застосований до ОСОБА_5 і з тих підстав, що останній є військовослужбовцем, зареєстрований в м. Пологи Запорізької області, що є тимчасово окупованою територією України.

Отже, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними. Так, застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявних ризиків більш м`якими запобіжними заходами, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень. Тому застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недоцільним і невиправданим, а доводи сторони захисту щодо можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу з цих же підстав слідчий суддя вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р. ЄСПП зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В свою чергу, ч. 4 ст. 183 КПК України надає слідчому судді (суду) право, з урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, пов`язаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Тобто Закон не зобов`язує слідчого суддю (суд) не визначати у такому випадку розмір застави, а надає дискреційні повноваження з цього питання. Так, ОСОБА_5 дійсно обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів із застосуванням насильства щодо потерпілого ОСОБА_9 . Отже, враховуючи всі обставини справи, вважаю доцільним не визначати розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді від 10.11.2025 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 12 січня 2026 року.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, беручи до уваги неможливість з об`єктивних причин закінчити досудове розслідування до 12 листопада 2025 року, приходжу до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 необхідно продовжити в межах строку досудового розслідування, а саме до 09 січня 2026 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199, 376 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.

Підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1