У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000110 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , на вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Миколаївського району Миколаївської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2025 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 100 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з АТ «СК Країна» на користь потерпілої ОСОБА_5 85 000 грн майнової шкоди на спорудження надгробного пам`ятника та 85 200 грн моральної шкоди, що становить загальну суму 170 200 грн.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , просить вирок скасувати в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та в частині цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди у сумі 100 000 грн.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України та стягнути з нього на користь потерпілої 500 000 грн моральної шкоди.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Зазначив, що суд першої інстанції формально застосував ст. 75 КК України, не довівши можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання. Зазначив, що у даному кримінальному провадженні відсутні належні докази добровільного повного відшкодування шкоди (зокрема моральної), а вибачення обвинуваченого носять формальний характер. На думку апелянта, посилання суду на щире каяття обвинуваченого є безпідставним.

Просить звернути увагу, що ОСОБА_7 самостійно не відшкодував моральну шкоду, встановлену судом. Вважає, що такі дії ОСОБА_7 явно та однозначно підтверджують не щирість каяття.

Вказав, що потерпіла заявила цивільний позов на суму 500 000 грн моральної шкоди. Зазначив, що суд задовольнив його частково 100 000 грн, не надавши належного мотивування щодо критеріїв визначення розміру моральної шкоди, не врахувавши повною мірою глибину душевних страждань потерпілої, характер і тривалість її переживань.

Узагальнені доводи інших учасників судового провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_8 просить вирок залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник цивільного відповідача АТ «СК «Країна» - адвокат ОСОБА_9 просить вирок в частині вирішення цивільного позову в частині стягнутого з АТ «СК Країна» страхового відшкодування залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

21 січня 2024 року приблизно о 17:04 водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Geely JL7162", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби по сухій, чистій, асфальтобетонній проїжджій частині просп. Миру, зі сторони вул. Будівельників в напрямку просп. Богоявленський у м. Миколаєві, зі швидкістю понад 55,8 км/год.

Рухаючись в обраному напрямку, в районі нерегульованого пішохідного переходу просп. Миру, поблизу буд. №2, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 «б», 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР), а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_11 , не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких рухом автомобіля була створена небезпека, та при виявленні перешкоди у вигляді пішоходів не знизив швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину проспекту Миру в межах пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу.

В результаті наїзду автомобіля та виниклої у зв`язку з цим дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження, які належать до категорії тяжких та внаслідок яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Миколаївської міської ради. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 1.3, 2.3 «б», 12.3, 18.1. Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 , до початку апеляційного розгляду подав клопотання про відмову від апеляційної скарги. Потерпіла ОСОБА_5 у письмовій заяві підтримала клопотання, просила його задовольнити. Просили вирішити питання про відмову від апеляційної скарги без їх участі.

Захисник ОСОБА_12 подав клопотання про розгляд питання про відмову від апеляційної скарги без його участі та без участі обвинуваченого ОСОБА_7 . Клопотання про відмову від апеляційної скарги підтримали.

Прокурор ОСОБА_13 подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Інші учасники судового провадження належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явились. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як передбачено ч. 1 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Згідно ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

З урахуванням того, що скарги від інших учасників провадження не надходили, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , слід закрити у зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги.

Керуючись ч. 2 ст. 403, ст. 405 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , на вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3