Справа № 165/3092/20 Провадження №11-кп/802/172/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біличі, Іваничівського району, Волинської області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, із повною загальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок перебігу іспитового строку ухвалено рахувати обвинуваченому ОСОБА_7 з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов прокурора до обвинуваченого ОСОБА_7 в інтересах фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення задоволено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради 3440 (три тисячі чотириста сорок) грн. 80коп. витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора в інтересах Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення задоволено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави в особі Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації 17033 (сімнадцять тисяч тридцять три) грн. 94 коп. витрат закладу охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 169504 (сто шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот чотири)грн. 80грн. на відшкодування майнової шкоди та 200000 (двісті тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вироком також вирішено питання про процесуальні витрати за проведення експертиз та речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 23.06.2020 близько 22 год. 16 хв. в м. Нововолинську, керуючи автомобілем марки «Opel Vectra В», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебували пасажири, здійснюючи рух по авто дорозі Р-15 сполученням «Ковель-Жовква», а саме по головній дорозі вулиці Луцькій у напрямку з м. Володимир-Волинський у м. Львів, та маючи намір рухатися прямо, наближаючись до нерегульованого перехрестя вказаної вулиці із другорядною дорогою проспекту С. Бандери, з якої виїжджав на головну дорогу вулиці Луцької та здійснював маневр повороту ліворуч автобус марки «Setra S 215», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , порушуючи правила дорожнього руху України, а саме:

-п. 2.3 (б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-п. 12.1, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-п. 12.3, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-п. 12.4, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

-п. 12.9 (б), відповідно до якого водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил,

не врахувавши дорожню обстановку та її зміну, не впевнившись в тому, що рух керованого ним автомобіля буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не вибравши безпечну та перевищивши максимально дозволену швидкість руху автомобіля, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, а також технічну можливість уникнути зіткнення із транспортним засобом при дотриманні правил дорожнього руху України, з необережності, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля в задню праву бічну частину автобуса «Setra S 215» під керуванням ОСОБА_12 , внаслідок чого пасажир автомобіля «Opel Vectra В» неповнолітня ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та забиття м`яких тканин у вигляді набряку на нижній і верхній губах та ніжній і верхній щелепах зліва, рваної рани на нижній губі та підборідді зліва, травматичного вивиху 12, 11, 21, 22, 23, 41, 42, 31, 32 зубів, перелому верхньої та нижньої щелеп, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Вважає, що місцевим судом не вмотивовано в достатній мірі підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного за ч.1 ст. 286 КК України основного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд формально у вироку вказав на врахування тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, однак не надав належної правової оцінки ступеню тяжкості та характеру суспільної небезпечності, а також обставинам вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Зокрема, судом першої інстанції не було в достатній мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив нетяжке кримінальне правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту внаслідок грубого порушення п`яти пунктів ПДР України. Крім того, допитаний в судовому засіданні 08.10.2025 року обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково, повідомив, що винен також водій автобуса «Setra S215». Разом з тим, судовий розгляд тривав майже п`ять років, за вказаний час обвинувачений ОСОБА_7 заподіяну шкоду потерпілій не відшкодував, вибачення у потерпілої не просив, про що вона повідомила під час судового розгляду. Водночас, ухилявся від суду та оголошувався в розшук в період часу з 07.05.2021 по 09.07.2021, з 24.10.2022 по 21.04.2023 та з 09.11.2023 по 30.11.2023 року.

Більше того, звертає увагу, що судовий розгляд кримінального провадження розпочато лише 04.02.2025 року, ОСОБА_7 не визнавав свою вину у вчиненому, у зв`язку з чим досліджувалися повністю письмові докази та допитувалися свідки та потерпіла. Також на думку сторони обвинувачення місцевим судом не враховано думку потерпілої ОСОБА_10 щодо суворої міри покарання ОСОБА_7 .. Таким чином вважає, що місцевим судом невірно застосовано вимоги ст. 75 КК України, оскільки в даному випадку вони не підлягають застосуванню.

Посилаючись на вищенаведене, прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Разом з тим, в поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає оскаржуваний вирок суду не достатньо обґрунтованим, а докази вини ОСОБА_7 здобуті з порушенням вимог КПК України, суперечать між собою, такі суперечності не усунуті судом. Судовий розгляд проведено неповно, з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що у оскаржуваному вироку суду зазначено, що ОСОБА_11 під`їхав до перехрестя та зупинився. Разом з тим, з протоколу огляду відеозапису від 29.06.2020 року слідує, що водій ОСОБА_11 на позначці 22:16:17 (кадр 08687) здійснює поворот ліворуч не зупиняючись. Більше того, в протоколі зазначено, що перед поворотом ліворуч водій автобуса пропустив невідомий автомобіль, який повертав ліворуч, на пр.- кт. С. Бандери. Однак в ході проведення слідчого експерименту такий автомобіль до проведення слідчої дії не залучався, що ставить під сумнів об`єктивність проведення даної слідчої дії. Зазначає що ні в протоколі слідчого експерименту, ні у висновку експерта даний факт не зазначений. Більше того, він не спростований та не обґрунтований ні на слідстві ні в судовому засіданні стороною обвинувачення.

Окрім того, звертає увагу, що водій ОСОБА_11 , як зазначено з вироку суду, повернув ліворуч, проїхав 5-10 метрів по своїй смузі руху і відчув удар в задню праву частину, і проїхавши, ще метрів 5 зупинився. Проте, на думку сторони захисту дані покази водія ОСОБА_11 суперечать іншим матеріалам справи, а саме: протоколу огляду місця події та схемі до нього, де зазначено, що відстань від автобуса до автомобіля становить 47.2 м. Більше того, як зазначено в протоколі огляду відеозапису від 29.06.2020 року … зіткнення було ймовірно у задню частину автобуса ще в момент здійснення повороту автомобілем ліворуч.

Таким чином, на думку сторони захисту якщо врахувати, що зіткнення відбулося в межах перехрестя, як видно з протоколу огляду місця події та протоколу слідчого експерименту, а також протоколу огляду відеозапису, то покази водія ОСОБА_11 ніяк неможна вважати об`єктивними та достовірними. Проте, місцевий суд не звернув уваги на такі неузгодженості та не дав їм оцінки.

Разом з тим, зазначає, що після огляду в судовому засіданні протоколу огляду місця події та схеми до нього в сторони захисту виникла обґрунтована підозра в достовірності підписів понятих, оскільки вони не були ідентичними в протоколі і на схемі до протоколу. Враховуючи зазначену обставину стороною захисту було встановлено понятого ОСОБА_13 , та заявлено клопотання про виклик його в суд для дачі пояснень. На підтвердження цього захистом було надано власноручне письмове пояснення ОСОБА_13 з його власним підписом, який зовсім не відповідав підпису в протоколі огляду місця події та схемі до нього. Клопотання було задоволено. В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надав пояснення і заявив, що він не підписував ніяких документів ні на місці пригоди, ні в приміщенні поліції після огляду. Окрім того, для встановлення достовірності підпису понятого ОСОБА_14 стороною захисту був направлений в Нововолинський відділ УДМС у Волинській області адвокатський запит з проханням надати копію документу з наявним підписом ОСОБА_14 УДМС відмовило в надані такої інформації та зазначило, що така інформація буде надана за ухвалою суду. Стороною захисту було заявлено відповідне клопотання. Однак суд відмовив в його задоволенні. Таким чином покази свідків слідчого ОСОБА_15 та понятого ОСОБА_14 надані в судовому засіданні, не спростовують показів свідка ОСОБА_13 .

Окрім того, стороною захисту було заявлено клопотання про повторне проведення слідчого експерименту, оскільки попередній слідчий експеримент був проведений на думку захисту з порушеннями. З цього питання у справі є ухвала суду про відмову у задоволенні зазначеного клопотання з обґрунтуванням такого рішення. Звертає увагу на ту обставину, що у вироку суду на сторінці №7 зазначено, що слідчий експеримент від 04.08.2020 року був проведений з участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_17 . Разом з тим, в абзаці нижче вже зазначено, що свідку ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_16 було запропоновано оцінити світло фар автомобіля. Таким чином на думку сторони захисту місцевий суд сам собі протирічить, зазначаючи в одному абзаці вироку з посиланням на доказ (слідчий експеримент) статус водія ОСОБА_7 як свідка, а в іншому абзаці вже як обвинуваченого. Зазначає, що дана слідча дія була проведена з участю водія ОСОБА_7 в якості свідка, а не як підозрюваного чи обвинуваченого, що суттєво впливає на законність даної слідчої дії як доказу у справі. Таким чином сторона захисту вважає, що протокол слідчого експерименту від 04.08.2020 року з участю свідка ОСОБА_7 не може вважатися належним та допустимим доказом.

Водночас, звертає увагу, що стороною захисту було заявлено клопотання про призначення комплексної автотехнічної, фототехнічної та відео технічної судової експертизи. Однак суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, не навівши достатнього переконливих доводів такої відмови. Зокрема, суд в ухвалі від 06.10.2025 року зазначив про те, що експертам надавалися матеріали кримінального провадження, які були використанні при проведенні експертизи: зокрема протокол огляду місця події з відеозаписом від 29.06.2020 року та протокол проведення слідчого експерименту від 04.08.2020 року, за участю обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника, хоча на той час ОСОБА_7 не перебував у статусі обвинуваченого. Окрім того, як вбачається з висновку експерта 408 від 14.08.2020 року експертом зазначено, що обставини справи йому відомі з постанови про призначення експертизи; вихідні дані йому також відомі з постанови про призначення судової експертизи, а не з матеріалів кримінального провадження. Експертом у вищевказаному висновку зазначено, що порушення правил дорожнього руху допущено обома водіями. Разом з тим, експерту не ставилося запитання і у висновку немає відповіді про те, дії якого з учасників ДТП знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням даної ДТП, а дії іншого лише сприяли настанню даної ДТП. Суд залишив поза увагою дану обставину. Причинний зв`язок між діями водія і настанням ДТП є ключовим елементом в такого роду правопорушення та підлягає обов`язковому встановленню. Крім того, експертом у висновку зазначено, що водій ОСОБА_7 порушив п.12.9 «б» ПДР України, згідно якого водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість зазначену в п.12.4-12.7 на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29,3.31 або на транспортному засобі або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до п.п. «и» п.30.3 цих Правил. Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що ділянка дороги, де сталася ДТП регулюється знаками 3.29,3.31 ПДР, а на автомобілі ОСОБА_7 встановлений розпізнавальний знак , відповідно до п.п. «и» п.30.3 цих Правил.

Водночас, звертає увагу на те, що фактично підставою для внесення клопотання про призначення вищезазначеної експертизи слугував той факт, що швидкість руху автомобіля визначив слідчий в ході огляду віодиску від 29.06.2020 року. Тобто, стороною захисту було зазначено, що слідчий фактично перебрав на себе повноваження експерта, що протирічить вимогам КПК України. Слідчий є зацікавлена особа, а тому його висновки, які фактично замінили собою висновок судового експерта є недопустимими доказами, які не можуть бути врахованими судом. Більше того, процесуальним керівником не було погоджено підозру ОСОБА_7 21.09.2020 року, саме з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують сертифікацію, ліцензування чи іншим чином дають підстави довіряти поза розумним сумнівом результатам застосованого слідчим під час огляду відеозапису програмного забезпечення. Незважаючи на це, слідчим не виконано вимоги прокурора та не отримано від ТОВ «Тейлор Холд» відомості про індивідуальні технічні характеристики обладнання, за допомогою якого здійснювалася відео фіксація на АЗС №26 «ANP», за адресою: м. Нововолинськ, вул. Луцька, 18, з метою з`ясування з якою частотою кадрів здійснюється запис камерою відео спостереження.

Зазначає і про те, що у оскаржуваному вироку взагалі не відображено ту обставину, що стороною захисту було заявлено клопотання про надання часу для належної підготовки до судових дебатів. Відповідно причини відмови у задоволенні такого клопотання повинні були належно обґрунтовані у вироку, чого не було зроблено. Таким чином, на думку сторони захисту місцевий суд допустив істотне порушення кримінального процесуального закону, а саме ненадання стороні захисту судом першої інстанції часу для підготовки виступу у судових дебатах.

З огляду на вищевикладене просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого і його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та заперечили скаргу прокурора, міркування прокурора та представника потерпілого, які кожен зокрема підтримали апеляційну скаргу сторони обвинувачення, а скаргу сторони захисту заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Під час розгляду справи апеляційним судом, обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено клопотання, в якому він просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, - у зв`язку із закінченням строків давності, та закрити кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_9 , з приводу заявленого клопотання заперечили, оскільки вважають, що строки давності передбачені ст. 49 КК України не минули, більше того, обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим був неодноразово оголошений в розшук.

Разом з тим, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 підтримав заявлене його підзахисним клопотання, оскільки вважає, що наявні законні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів апеляційного суду розглянувши у порядку ч.4 ст.286, ст.288 КПК України клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності, вважає, що воно підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від цього покарання засудженого.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України 23.06.2020 року.

Згідно із ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину, минуло 3 роки.

Згідно з ч.2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Висновки щодо застосування ст. 49 КК України, викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №735/1121/20 га згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковими для застосування.

Відповідно до вказаного висновку, особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. Таким чином, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 10.10.2025 ОСОБА_7 визнано винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України 23.06.2020 року та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалість 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Відтак диференційований строк давності за вчинення цього кримінального правопорушення згідно з п.2 ч.1 ст. 49 КК України становить 3 (три) роки.

Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від суду та оголошувався в розшук ухвалами Нововолинського міського суду Волинської області, а саме з 07.05.2021 року по 09.07.2021 року, з 24.10.2022 року по 21.04.2023 року та з 09.11.2023 по 30.11.2023 року.

Таким чином, обвинувачений протягом цього періоду (8 місяців 21 день) ухилялася від суду, у зв`язку з чим перебіг давності зупинявся.

Проте, навіть з урахуванням вказаного періоду, на момент апеляційного розгляду вищевказані строки давності закінчилися та нового злочину обвинувачений не вчинив.

На підтвердження протилежного відомостей в матеріалах провадження немає.

Підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подане ним клопотання та погодився на звільнення його від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положеннями ст. 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Отже, беручи вищенаведені обставини, апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду вважає за необхідне скасувати вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, - у зв`язку з закінченням строків давності, та закрити кримінальне провадження.

Що стосується цивільних позовів прокурора до обвинуваченого ОСОБА_7 в інтересах фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, прокурора в інтересах Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, а також потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК України, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За таких обставин, цивільні позови прокурора до обвинуваченого ОСОБА_7 в інтересах фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, прокурора в інтересах Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, а також потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягають залишенню без розгляду.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 серпня 2021 року у справі №161/694/20.

Частинами 1, 3 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.

Згідно з матеріалами справи, у межах цього кримінального провадження, проведено судово інженерно транспортну експертизу №408 від 14.08.2020 року, судову експертизу технічного стану транспортних засобів №340 від 14.08.2020 року та судово транспортну трасологічну експертизу №339 від 14.08.2020 року, витрати на проведення яких становлять 11768 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

У своїй постанові від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду надала правовий висновок, згідно з яким якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

За таких обставин, з огляду на правові підстави звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, колегія суддів апеляційного суду вважає, що витрати на залучення експертів на загальну суму 11768 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок слід віднести за рахунок держави.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 25.06.2020 року підлягає скасуванню.

Крім цього, з огляду на скасування вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції у порядку ст. 100 КПК України вирішує долю речових доказів, зокрема: автомобіль марки «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території ВП № 1 м. Нововолинськ, Володимирського РВП ГУНП у Волинській області повернути обвинуваченому ОСОБА_7 , автобус марки «Setra S 215», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на зберігання ОСОБА_11 залишити ОСОБА_11 , DVD-R диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 417 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України та на підставі ст.417 КПК України кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов прокурора до обвинуваченого ОСОБА_7 в інтересах фінансового управління виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, залишити без розгляду.

Цивільний позов прокурора в інтересах Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, залишити без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню за проведення судових експертиз на загальну суму 11768 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. віднести за рахунок Держави.

Арешт на майно, який накладений ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 25 червня 2020 року скасувати.

Речові докази - автомобіль марки «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території ВП № 1 м. Нововолинськ, Володимирського РВП ГУНП у Волинській області повернути обвинуваченому ОСОБА_7 , автобус марки «Setra S 215», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на зберігання ОСОБА_11 залишити ОСОБА_11 .

Речові докази DVD-R диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді