У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на незаконні дії слідчого щодо застосування заходів безпеки у кримінальному провадженні №0001310 від 16.12.2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить скасувати постанову старшого слідчого Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , який діє у рамках кримінального провадження №0001310 від 16.12.2024 року, про застосування заходів безпеки та зобов?язати вчинити відповідні процесуальні дії щодо переведення підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого ізолятора (СІЗО).

В обґрунтування скарги зазначає, що 22 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_5 було застосовано заходи безпеки відповідно до постанови старшого слідчого в особливо важливих справах Слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, майора поліції ОСОБА_6 .

Після цього, 1 листопада 2025 року ОСОБА_5 під час судового засідання передав адвокату ОСОБА_4 заяву для відправки супровідним листом до адресованих установ, у якій виявив свою волю щодо відмови у подальшому застосуванні до нього заходів безпеки.

Зазначену заяву супровідним листом від 05.11.2025 року було направлено до Слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області для офіційного розгляду.

Однак, станом на 07 листопада 2025 року жодного реагування з боку слідчого не вчинено: відповідь заявнику не надана; мотивоване рішення про задоволення або відмову у задоволенні заяви не прийнято; будь-яких дій щодо припинення застосування заходів безпеки не здійснено.

Така бездіяльність слідчого свідчить про порушення вимог статей 9, 21, 22, 220 КПК України, а також права особи на ефективний розгляд її звернення, гарантованого статтею 55 Конституції України та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, ITT №2 м. Тараща не забезпечує умов, які відповідають статусу особи, до якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Дана установа створена для короткострокового тримання затриманих осіб і не має належних можливостей для забезпечення правового, медичного та процесуального режиму, передбаченого для осіб, що перебувають під вартою на стадії досудового розслідування чи судового розгляду.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про попереднє ув?язнення», особи, щодо яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підлягають утриманню в установах Державної кримінально-виконавчої служби (СІЗО). ІТТ призначений виключно для тимчасового утримання осіб не більше 72 годин.

Умови перебування ОСОБА_5 у ІТТ унеможливлюють надання медичної допомоги та перебування під контролем медичних працівників, у результаті ОСОБА_5 не має змоги отримати лікування при наявності тяжких хронічних серцево-судинних та неврологічних захворювань, у тому числі наслідки ішемічного інсульту, церебро-васкулярну хворобу, дисциркуляторну гіпертонічну енцефалопатію III стадії та гіпертонічну хворобу III ступеня з високим ризиком.

Крім того, ухвалою від 28.10.2025 року слідчою суддею Солом?янського районного суду міста Києва ОСОБА_7 у справі №760/29928/25, якою було ухвалено наступне: «...Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 - задовольнити частково. Залишити в силі щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.11.2025 року включно, продовжений щодо нього ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 19.09.2025 року, справа №760/25554/25, в установі для попереднього ув?язнення відповідно до вимог чинного законодавства. Змінити розмір застави, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) (банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ; код ЄДРПОУ - 26268059; МФО - 820172; депозитний рахунок №UA1012089), визначивши її в розмірі 18 000 000 грн, залишивши без змін обов?язки та строк їх дії, покладені в разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва від 19.09.2025 року, справа №760/25554/25...», що ще раз підтверджує обов?язковість утримання підозрюваного в умовах, визначених Законом України «Про попередне ув?язнення», а саме - у слідчому ізоляторі (СІЗО), а не в ІТТ.

Покликаючись на вищевикладене, просила скаргу задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки слідчому судді не повідомила.

Слідчий ГУ СБ України у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, зазначила, що оскаржувана постанова винесена за наявності законних підстав, після отримання слідчим оперативної інформації щодо наявності загрози небезпеки фізичного та психологічного тиску на підозрюваного в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор». Вказала, що постановою про продовження строку застосування заходів безпеки від 19 листопада 2025 року строк застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 заходів безпеки та утримання його в Ізоляторі тимчасового тримання №2 ГУ НП в Київській області продовжено до 12 січня 2026 року. Додала копію рапорту від 22 жовтня 2025 року та копію постанови про продовження строку застосування заходів безпеки від 19 листопада 2025 року.

За таких обставин, враховуючи строки розгляду зазначеної категорії справ, визначені статтею 306 КПК України, приймаючи до уваги положення статті 28 КПК України щодо розумних строків розгляду, а також принцип диспозитивності та змагальності кримінального провадження (статті 22, 26 КПК України), слідчий суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка подала скаргу, а також слідчого.

З`ясувавши доводи та аргументи захисника, обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги, заслухавши прокурора, дослідивши наявні у скарзі докази, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість поданої скарги, а тому у її задоволенні необхідно відмовити з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001310 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 та ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191 КК України.

23 липня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2025 року продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17 листопада 2025 року, із визначенням застави у розмірі 20 000 000 грн.

Постановою слідчого в ОВС ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 від 22 жовтня 2025 року про застосування заходів безпеки відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано заходи безпеки із утриманням його в Ізоляторі тимчасового тримання № 2 ГУ НП в Київській області до 19 листопада 2025 року.

Ухвалою слідчого судді від 28 жовтня 2025 року у справі №760/29028/25 (провадження №1-кс/760/12804/25) залишено в силі щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2025 року включно, продовжений щодо нього ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року, справа №760/25554/25, в установі для попереднього ув`язнення відповідно до вимог чинного законодавства. Змінено розмір застави, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), визначивши її в розмірі 18 000 000 грн, залишивши без змін обов`язки та строк їх дії, покладені в разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року, справа №760/25554/25.

Звернувшись до суду із даною скаргою, адвокат ОСОБА_4 просить скасувати постанову старшого слідчого Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 який діє у рамках кримінального провадження №0001310 від 16.12.2024 року, про застосування заходів безпеки та зобов`язати вчинити відповідні процесуальні дії щодо переведення підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого ізолятора (СІЗО).

Положеннями частини першої статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Згідно п.в ст.2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» підозрюваний має право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав.

Частиною другою статті третьої вказаного закону рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» заходами забезпечення безпеки є: а) особиста охорона, охорона житла і майна; б) видача спеціальних засобів індивідуального захисту і сповіщення про небезпеку; в) використання технічних засобів контролю і прослуховування телефонних та інших переговорів, візуальне спостереження; г) заміна документів та зміна зовнішності; д) зміна місця роботи або навчання; е) переселення в інше місце проживання; є) поміщення до дошкільної виховної установи або установи органів соціального захисту населення; ж) забезпечення конфіденційності відомостей про особу; з) закритий судовий розгляд. З урахуванням характеру і ступеня небезпеки для життя, здоров`я, житла та майна осіб, взятих під захист, можуть здійснюватися й інші заходи безпеки.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» безпека осіб, які перебувають в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах або у місцях із спеціальним режимом тримання, забезпечується заходами, зазначеними у статтях 8, 11, 15, 16 цього Закону, за винятками, що випливають з вимог режиму їх тримання. Додатково до них можуть застосовуватися також такі заходи: а) переведення до іншої установи виконання покарань чи слідчого ізолятора або в інше місце із спеціальним режимом тримання; б) окреме тримання.

Як вбачається зі ст.20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну.

Приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: а) заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича; б) звернення керівника відповідного державного органу; в) отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб; г) отримання прохання Міжнародного кримінального суду про вжиття заходів забезпечення безпеки.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, зобов`язані перевірити цю заяву (повідомлення) і в строк не більше трьох діб, а у невідкладних випадках - негайно прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки. На своє рішення вони приймають мотивовану постанову чи ухвалу і передають її для виконання органу, на який покладено здійснення заходів безпеки. Ця постанова чи ухвала є обов`язковою для виконання вказаними органами.

Звернувшись до суду із даною скаргою, адвокат ОСОБА_4 просить скасувати постанову старшого слідчого Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 який діє у рамках кримінального провадження №0001310 від 16.12.2024 року, про застосування заходів безпеки. Однак у скарзі не зазначила, на якій підставі необхідно скасувати вищевказану постанову.

Як встановлено слідчим суддею з оскаржуваної постанови від 22 жовтня 2025 року, органом досудового розслідування отримано відомості про те, що в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» підозрюваному ОСОБА_5 загрожує небезпека фізичного та психологічного тиску з боку невстановлених в ході досудового розслідування учасників злочинної організації, які також там утримуються та мають вагомий статус в «злочинному середовищі» з метою вплати на дачу ним неправдивих показань щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень. З урахуванням загрози життю та здоров`ю підозрюваного, а також необхідністю проведення слідчих дій за участі останнього, виникла необхідність утримання ОСОБА_5 в умовах ІТТ №2 ГКНП в Київській області на строк до 19.11.2025 року.

В судовому засіданні прокурор вказала, що приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки щодо підозрюваного ОСОБА_5 було отримання оперативної інформації про наявність загрози його життю та здоров`ю, що підтвердила рапортом начальника ГВ «І» УЗНД ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_13 від 22.10.2025 року.

У вказаному рапорті зазначено, що оперативним шляхом отримано відомості про те, що в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» підозрюваному ОСОБА_5 загрожує небезпека фізичного та психологічного тиску з боку невстановлених на даний час учасників злочинної організації, які також там утримуються та мають вагомий статус в «злочинному середовищі».

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про застосування заходів безпеки відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України, є законною та обґрунтованою, адже прийнята слідчим в межах повноважень та у порядку, встановленому чинним законодавством, містить мотиви прийняття постанови та відповідне обґрунтування у тому числі щодо наявності підстав та приводів, визначених ст.20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».

Натомість захисником не доведено відсутність таких підстав або припинення їх існування.

А тому підстави для скасування постанови про застосування заходів безпеки від 22 жовтня 2025 року відсутні.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що станом на дату розгляду скарги строк заходів безпеки, застосованих відносно підозрюваного ОСОБА_5 постановою слідчого від 22 жовтня 2025 року про застосування заходів безпеки закінчився 19 листопада 2025 року.

Що стосується вимоги про зобов`язання вчинити відповідні процесуальні дії щодо переведення підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого ізолятора (СІЗО), слідчий суддя зазначає таке.

Як вбачається зі змісту п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру до судових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

Згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора в порядку ст.303 КПК України можуть бути подані особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Так, у скарзі зазначено, що 1 листопада 2025 року ОСОБА_5 під час судового засідання передав адвокату ОСОБА_4 заяву для відправки супровідним листом до адресованих установ, у якій виявив свою волю щодо відмови у подальшому застосуванні до нього заходів безпеки. Зазначену заяву супровідним листом від 05.11.2025 року було направлено до Слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області для офіційного розгляду. Однак, станом на 07 листопада 2025 року жодного реагування з боку слідчого не вчинено: відповідь заявнику не надана; мотивоване рішення про задоволення або відмову у задоволенні заяви не прийнято; будь-яких дій щодо припинення застосування заходів безпеки не здійснено.

Разом з тим до скарги не додано належних доказів, які б підтверджували направлення заяви ОСОБА_5 разом із супровідним листом від 05.11.2025 року, а також отримання таких документів СУ ГУ Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, що позбавляє слідчого суддю можливості встановити, чи допущено бездіяльність щодо розгляду клопотання підозрюваного.

Статтею 21 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» визначено, що підставою для скасування заходів безпеки, що здійснюються відповідно до цього Закону, може бути: а) закінчення строку конкретного заходу безпеки; б) усунення загрози життю, здоров`ю, житлу і майну осіб, взятих під захист; в) систематичне невиконання особою, взятою під захист, законних вимог органів, що забезпечують безпеку, якщо ця особа письмово була попереджена про можливість такого скасування.

Приводом для скасування заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: а) заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича, щодо якого були застосовані заходи безпеки; б) отримання достовірної інформації про усунення загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.

Однак слідчому судді не надано доказів, які б підтверджували отримання достовірної інформації про усунення загрози життю, здоров`ю підозрюваного, а також, що така загроза була відсутня на момент винесення оскаржуваної постанови.

Крім того, постановою про продовження строку застосування заходів безпеки від 19 листопада 2025 року строк застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 заходів безпеки та утримання його в Ізоляторі тимчасового тримання №2 ГУ НП в Київській області продовжено до 12 січня 2026 року.

Що стосується твердження захисника про те, що ITT №2 м. Тараща не забезпечує умов, які відповідають статусу особи, до якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та призначений виключно для тимчасового утримання осіб не більше 72 годин, слідчий суддя зазначає таке.

Згідно з ч.1 та ч.4 ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання. Порядок і термін тримання осіб, взятих під варту, в ізоляторі тимчасового тримання, на гауптвахті, окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України визначаються законодавством України.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Таким чином, чинне законодавство прямо передбачає, що потреби в проведенні слідчих дій можуть обумовлювати перебування осіб в ізоляторах тимчасового тримання, при цьому, згідно ч.5 ст.40 КПК України слідчий, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Також у скарзі адвокат зазначила, що умови перебування ОСОБА_5 у ІТТ унеможливлюють надання медичної допомоги та перебування під контролем медичних працівників, у результаті ОСОБА_5 не має змоги отримати лікування при наявності тяжких хронічних серцево-судинних та неврологічних захворювань, у тому числі наслідки ішемічного інсульту, церебро-васкулярну хворобу, дисциркуляторну гіпертонічну енцефалопатію III стадії та гіпертонічну хворобу III ступеня з високим ризиком.

Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Відповідно до ст.11 Законом України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Статтею 21 вказаного Закону забезпечення медичного обслуговування осіб, взятих під варту, покладено на адміністрацію місць попереднього ув`язнення.

Також слідчий суддя звертає увагу, що, згідно пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Оскільки доводи захисника про те, що ОСОБА_5 хворіє на тяжкі захворювання та не має змоги отримати відповідне лікування не знайшли свого підтвердження належними доказами, слідчий суддя не вбачає підстав для відповідного реагування на заяву захисника щодо забезпечення підозрюваному можливості отримання медичної допомоги.

Враховуючи викладене, у слідчого судді відсутні підстави для зобов`язання слідчого вчинити відповідні процесуальні дії щодо переведення підозрюваного ОСОБА_5 до слідчого ізолятора.

Керуючись статтями 22, 40, 110, 206, 220, 303, 304, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на незаконні дії слідчого щодо застосування заходів безпеки у кримінальному провадженні №0001310 від 16.12.2024 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1