Справа № 302/1474/25
Провадження № 1-кп/302/194/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2025селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000602 від 01 жовтня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Синевирська Поляна Міжгірського району Закарпатської області, з середньою спеціальною освітою, який обіймає посаду заступника начальника Синевирсько-Полянського ПОНДВ НПП «СИНЕВИР», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, особу з інвалідністю III групи, який має на утриманні одну неповнолітню дитину з інвалідністю III групи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України (далі КК України),

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 09.09.2024 року, в період з 09:07 години по 09:12 годину, перебуваючи в приміщенні комунального некомерційного підприємства «Лікувально-профілактична установа» Міжгірської районної лікарні Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, за адресою: Закарпатська область, Хустський район, селище Міжгір`я, вул. Захисників України, 4, в приміщенні службового кабінету завідувача поліклінічного відділення ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що остання є головою лікарсько-консультаційної комісії, з метою безперешкодного отримання, направлення на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності згідно пп. 2 п. 3 розділу ІІІ «Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності» затвердженого Наказом МОЗ України від 09.04.2008 року № 198 (в редакції Порядку від 18.07.2023 року), усвідомлюючи протиправність, карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, умисно надав голові лікарсько-консультаційної комісії ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 100 доларів США, що згідно курсу НБУ, 09.09.2024 року становило 4101,68 грн, за видачу направлення до МСЕК на огляд та обстеження, для продовження групи інвалідності, тобто за вчинення дій, які прямо входили до компетенції ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, дійсно за обставин викладених в обвинувальному акті надав голові лікарсько-консультаційної комісії ОСОБА_6 кошти в сумі 100 доларів США за видачу направлення до МСЕК на огляд та обстеження, для продовження групи інвалідності.У вчиненому щиро розкаявся, запевнив, що не повторюватиме подібних дій у майбутньому. Пояснив, що має можливість сплатити штраф у разі призначення такого покарання судом.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 КК України, не заперечує викладених в обвинувальному акті фактичних обставин та погоджується з юридичною кваліфікацією своїх дій, а також з огляду на те, що судом встановлено правильне розуміння сторонами змісту цих обставин та відсутність сумнівів щодо добровільності та щирості їх позиції, суд роз`яснив учасникам провадження положення частини 3 статті 349 КПК України про позбавлення права оскаржувати такі обставини в апеляційному порядку. Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника щодо можливості розгляду провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин, які сторонами не оспорюються.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення в порядку дослідження доказів згідно частини 3 статті 349 КПК України, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за частиною 1 статті 369 КК України, а саме: надання неправомірної вигоди службовій особі за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду дії з використанням наданої їй влади, службового становища.

За змістом частин першої та другої статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 65 КК України:

--- суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання (частина 1);

--- особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (частина 2).

За частиною 1 статті 369 КК України передбачене покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, керуючись положеннями статей 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також наявні обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, офіційно працевлаштований. За місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Сам є особою з інвалідністю III групи, утримує неповнолітню дитину, яка також має інвалідність. На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, передбачені статтею 66 КК України. Обтяжуючих покарання обставин, визначених статтею 67 КК України, не встановлено.

Згідно з досудовою доповіддю Хустського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області, ризик повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінено як середній. Орган пробації вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Оцінюючи наведені дані в їх сукупності, суд виходить із того, що покарання має не лише каральний характер, а й повинно сприяти виправленню особи та запобіганню новим правопорушенням, відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Щодо доводів сторони захисту про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу із застосуванням статті 69 КК України, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, а також інших прямо визначених у цій нормі категорій злочинів, призначити основне покарання нижче найнижчої межі санкції або перейти до більш м`якого виду основного покарання.

Таким чином, положення статті 69 КК України передбачають, що відступ від найнижчої межі санкції можливий лише у випадках, прямо визначених законом, і не допускається у разі засудження за корупційне кримінальне правопорушення.

Частина 1 статті 369 КК України, за якою обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності, відповідно до статті 45 КК України та положень Закону України «Про запобігання корупції», віднесена до корупційних кримінальних правопорушень, оскільки передбачає відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі.

З огляду на це, правове обмеження, встановлене частиною першою статті 69 КК України, є імперативним і не надає суду дискреції щодо можливості призначення покарання нижче мінімальної межі санкції у справах про корупційні кримінальні правопорушення.

Отже, враховуючи корупційний характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, застосування статті 69 КК України у даному провадженні законом прямо заборонено, що унеможливлює призначення штрафу нижче встановленої мінімальної межі.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги майновий стан обвинуваченого, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім видом покарання є штраф, розмір якого доцільно визначити близьким до мінімальної межі санкції, передбаченої частиною 1 статті 369 КК України.

Таке рішення ґрунтується на тому, що вчинене правопорушення за своїм характером не пов`язане з насильством, не спричинило шкоди здоров`ю чи майнових наслідків. Поведінка обвинуваченого після вчинення злочину свідчить про відсутність наміру ухилятися від відповідальності: він визнав вину, розкаявся, сприяв встановленню обставин провадження.

Дані про особу ОСОБА_3 також свідчать про те, що він веде соціально відповідальний спосіб життя, має стабільні сімейні й трудові зв`язки, позитивно характеризується, утримує неповнолітню дитину з інвалідністю та сам є особою з інвалідністю III групи. Така характеристика дає підстави вважати, що ізоляція від суспільства або більш суворі види покарання не є необхідними.

Висновки органу пробації про середній ризик повторного кримінального правопорушення та можливість виправлення обвинуваченого без застосування покарань, пов`язаних з обмеженням чи позбавленням волі, додатково підтверджують, що цілі покарання можуть бути досягнуті шляхом накладення штрафу.

Суд також враховує майновий стан обвинуваченого та його готовність сплатити штраф. Призначення покарання близького до мінімальної межі санкції забезпечує необхідний превентивний ефект, водночас не створюючи надмірного тягаря для нього та його сім`ї.

За таких обставин покарання у виді штрафу є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідає принципам справедливості, індивідуалізації та співмірності.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, процесуальні витрати не понесені. Цивільний позов у межах провадження не заявлявся.

Керуючись статтями 368, 369-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 369 КК України та йому призначити покарання у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень).

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію повного тексту вироку суду вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1