Справа № 359/3288/19
Провадження № 1-кп/359/44/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

25 листопада 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною та відео фіксацією у режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження № 0000109, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2019, що надійшло до суду з обвинувальним актом, за обвинуваченням

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 01.03.2019 вироком Зарічного районного суду м. Суми за ч. 1, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

04.01.2019, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_14 перебував на внутрішньому подвір`ї багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 .

Знаходячись на вказаному подвір`ї, ОСОБА_14 побачив раніше йому незнайомого неповнолітнього ОСОБА_12 , який рухався по вулиці Головатого у напрямку вулиці Київський Шлях м. Бориспіль.

У цей час у ОСОБА_14 , з метою власного збагачення, виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_14 підійшов до ОСОБА_12 та двічі попрохав здійснити телефонний дзвінок з його мобільного телефону, щоб отримати доступ до майна останнього.

Після того, як ОСОБА_12 відмовився надати мобільний телефон та продовжив йти по внутрішньому подвір`ю багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 , перебуваючи ззаду ОСОБА_17 , наніс ногою один удар по ногам останнього, після чого ОСОБА_12 упав на спину.

Продовжуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, відкрито, з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , розуміючи, що його дії викриті останнім, з метою подолання можливого опору потерпілого, ОСОБА_14 сів зверху на ОСОБА_12 , лівою рукою схопив останнього за шию, а правою приставив до живота предмет, схожий на ніж, і, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, висловив вимогу надати йому мобільний телефон, належний ОСОБА_12 .

Сприймаючи погрозу нападника як реальну, ОСОБА_12 не здійснював опору, ОСОБА_14 дістав з кишені куртки останнього мобільний телефон, марки «Nomi il84», чорного кольору, вартістю 200 грн. 00 коп., флеш-карту «microSD 32 GB», вартістю 206 грн. 67 коп. та електронну сигарету «Evod», вартістю 233 грн. 33 коп., та поклав до своїх кишень.

Заволодівши вказаним майном потерпілого ОСОБА_12 , ОСОБА_14 втік з місця вчинення злочину з майном особи, яка зазнала нападу, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 , на суму 640 гривень.

Таким чином, ОСОБА_14 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, зауважив, що фактичні обставини справи не відповідають дійсності. Надав покази про те, що у 2018 році в м. Суми його притягнули до кримінальної відповідальності. У нього був встановлений домашній цілодобовий арешт і він не порушував його умови. Перед Новим роком до нього приїхав знайомий, який попросив у нього мобільний телефон з сім картою у користування. Пообіцяв поповнити рахунок та повернути. Однак знайомий на ім`я ОСОБА_18 забрав телефон та не повернув. Увесь час він був без телефону, зв`язатися з ним можна було через телефон матері. Мати була проти того, що він відав свій телефон ОСОБА_18 . 25.01.2019 у телефонному режимі через матір йому повідомили, що треба з`явитися в Бориспільську поліцію. Причину йому не повідомили, він не міг знати чому його викликають до Бориспільського РУП, оскільки у місті Борисполі він ніколи не був. У Первомайському відділку поліції слідчий сказав йому розписатися під номером телефону та самим телефоном, на що він повідомив слідчого, що телефон з сім картою знаходиться у його знайомого ОСОБА_18 . Він з ОСОБА_18 знайомий півроку, місце проживання останнього та будь-яка інформації про його родину йому не відомі. Він із адвокатом ОСОБА_20 вирушили маршруткою до Бориспільського слідчого відділення щоб з`ясувати причину його виклику. Слідчий розповів, що відносно нього заведена справа у Борисполі . Він неодноразово наголошував, що у Борисполі ніколи не був та ніякого злочину не міг вчинити, оскільки, у даний період часу знаходився на цілодобовому домашньому арешті за місцем свого проживання. Даний факт можуть підтвердити його батьки. Слідчий не реагував на його зауваження та зовсім не слухав, почав фотографувати у кабінеті. Одразу після незаконного фотографування, слідчий сказав, що він є підозрюваним та йому в суді обрали запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підозра у справі за ст. 186 КК України, за якою його визнано винним, розпочалася влітку 2018 року. У рамках того кримінального провадження йому було обрано запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт. У кримінальному провадженні за обвинуваченням ст. 186 КК України, він був змушений визнати вину, оскільки його товариш вчинив злочин, а він взяв усе на себе. Він нічого нікому не розповідав так як боявся за своє життя, йому погрожували. Хто саме та за яких обставин погрожував, він не надав відповідь. 04.01.2019 його мобільний телефон разом із сім-картою знаходився у знайомого ОСОБА_18 . Із потерпілим він не знайомий. Його телефон так і не повернули. 25.04.2019 номер мобільного зв`язку відновила його дівчина, у той проміжок часу, як він перебував у СІЗО. На досудовому слідстві він відмовився надавати покази у порядку ст. 63 Конституції України.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_14 не визнав себе винним, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

У судовому засіданні допитаний потерпілий ОСОБА_12 , який дав показання, що у дворі подвір`я багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , на нього було здійснено напад зі спини. Обвинувачений вдарив його ногою, від удару він упав на спину. Обвинувачений сів зверху на нього та погрожуючи ножем, забрав у нього мобільний телефон та електронну сигарету. Він злякався за своє життя, тому супротиву не чинив. Обвинувачений був одягнутий у світлі штани. Він бачив обличчя нападника, форму голови і вуха, які описав при поданні заяви про вчинення злочину. Обвинувачений піднявшись на ноги, пішов у невідомому напрямку. Він піднявся на ноги, озирнувся по сторонам та побачив невідомого чоловіка, який спостерігав за даною подією. Особу, яка спостерігала за даною подією, він не встановлював, оскільки пішов додому в наляканому стані. У той день, 04.01.2019, він був дуже наляканий. Наступного дня він разом із батьком, пішов до поліції, написав заяву про вчинення злочину та описав нападника. Працівник поліції на комп`ютері показував чоловіків, які, за його описом, могли вчинити злочин. Серед інших чоловіків він упізнав нападника, ним виявився ОСОБА_14 . Слідча дія - впізнання за фотознімками підозрюваного, проходила через деякий час. Протокол впізнання за фотознімками він підписував та зазначив, що нападника впізнав за специфічною формою губ і носа. Він описав форму ножа слідчому. Він чітко бачив ніж у руках ОСОБА_14 .

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_22 , який дав показання, що в січні 2019 року ввечері він став свідком однією події. Будучи таксистом, він стояв біля будинку вулиць Київський шлях та Головатого. Проходило два хлопці, між якими сталася перепалка. Дана подія відбувалася на відстані близько 5 м. Він чітко бачив хлопців. Даних хлопців він упізнав у слідчого за фотознімками. Обвинувачений ішов позаду потерпілого та вдаривши його ногою у спину. Від удару потерпілий упав на землю, обвинувачений сів на нього та почав бити. Розмови між ними свідок не чув. Він не робив будь-яких зауважень, розвернувся та пішов до свого автомобіля. Обвинувачений вскочив із потерпілого та пішов у невідомому напрямку, а потерпілий піднявся, обтрусив одяг та пішов у протилежний бік. Він розповів про обставини які бачив. У подальшому, провели з ним слідчі дії - упізнання за фотознімками обвинуваченого та потерпілого, на яких свідок упізнав хлопців. З ним проводили слідчий експеримент.

У судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_20 , який дав показання, що на досудовому слідстві представляв інтереси ОСОБА_14 . Вони отримали повістку з Бориспільського РУП, та разом із ОСОБА_14 на маршрутці приїхали до міста Борисполя. Слідчий пояснив причину виклику, а саме, що подана заява потерпілим про напад нібито ОСОБА_14 на нього. ОСОБА_14 слідчий у кабінеті фотографував, покази його клієнт відмовився надати, оскільки стверджував, що він не вчиняв нападу та у місті Борисполі перебував у той день вперше. Слідчий почав готувати клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у вечері був розгляд клопотання у судді. ОСОБА_14 судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, після чого ОСОБА_14 відвезли в СІЗО. ОСОБА_14 фотографували у кабінеті слідчого, вони не погоджувалися, але їхньої згоди не запитували. ОСОБА_14 не знав, чому його викликали у Бориспіль, тому вони їхали дізнатися причину виклику. ОСОБА_14 під час розгляду клопотання вину не визнавав, оскільки наполягав на тому, що нічого не вчиняв. Він не пам`ятає, чи вручали підозрюваному документи та підозру про вчинення злочину, також не пам`ятає, чи розписувалися вони за будь-які документи.

Окрім показань потерпілого, свідків, вина ОСОБА_14 у вчиненні злочину підтверджується також наступними доказами:

- витягом з кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000109 від 14.01.2019 (т.1 а.с.95-96), з якого вбачається, що розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 05.01.2019 (т.1 а.с.97), з якого вбачається, що 04.01.2019, близько о 21:30 хв., невідома особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , заволоділа мобільним телефоном «Nomi» чорного кольору та електронною сигаретою «Evod» чорного кольору, що належало потерпілому ОСОБА_12 ;

- протоколом огляду місця події внутрішнього двору багатоповерхового будинку, що розташований за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 47, від 19.01.2019 (т.1 а.с.98-99). У ході слідчої дії встановлено, що місцем вчинення злочину являється дорога асфальтованого покриття, ліворуч від якої знаходиться дитячий майданчик, праворуч знаходиться вищевказаний багатоповерховий будинок у якому розташовано 5 під`їздів. Уздовж вказаного будинку припарковані автомобілі. Під час огляду встановлено, що до вказаного двору можна пройти з вулиць Головатого, Робітнича та Київський шлях, що в м. Борисполі;

- протоколом опитування про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 15.01.2019 (т.1 а.с.100-101), відповідно до якого встановлено, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_12 , у присутності представника та педагога, упізнав за фотознімками чоловіка, який 04.01.2019, близько 21.00 год., поблизу будинку № 47 по вул. Київський шлях у м. Борисполі, вчинив розбійний напад з метою заволодіння його майном. Потерпілий упізнав молодого чоловіка, на вигляд 18-20 років, на зріст 180-185 см., який мав коротке темне волосся, обличчя овальної форми, ніс малий, великі губи, на нижній губі була маленьке садно, специфічних особливостей зовнішнього вигляду у нападника не було. Даного хлопця потерпілий запам`ятав та може впізнати за сукупністю вказаних ознак та рисами обличчя;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 15.01.2019 з довідкою до даного протоколу (т.1 а.с.102-105). У ході цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_12 вказав, що особа на фотокарточці під номером 3 (обвинувачений ОСОБА_14 ), - це особа, яка 04.01.2019, приблизно о 21.00 год., перебуваючи за адресою м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 47, учинила відносно нього кримінальне правопорушення. Дану особу він упізнав за зовнішніми рисами обличчя, формі носа, кольору волосся та великих губах;

-протоколом огляду від 26.01.2019 (т.1 а.с.107-110), відповідно до якого встановлено, що об`єктом огляду являється зошит з картонною обкладинкою чорного кольору. На передній частині обкладинки зображено механічний годинник з циферблатом. У верхньому лівому куті обкладинки знаходиться друкований надпис латинськими літерами «Sttyle» жовтого кольору, праворуч, у верхній частині обкладинки знаходиться квадрат червоного кольору, у якому знаходиться надпис латинськими літерами «Famili line», білого кольору. При огляді вказаної обкладинки з верху, знаходиться рукописний надпис ручкою, паста якої має барвник синього кольору, а саме «/ЗАМЕТКИ/ ДНЕВНИК». На задній частині обкладинки, у нижній частині, викладено інформацію про виробника, а саме: «Зошит загальний, 96 аркушів (клітинка), Україна ТОВ «Тетрада». У ході огляду вказаного зошита, перевернуто передню частину обкладинки, та виявлено аркуш паперу в клітинку з рукописними надписами як на аркуші вказаного паперу, так і на внутрішній частині передньої обкладинки зошита. Під час огляду внутрішньої частини передньої обкладинки зошита виявлено надписи кульковою ручкою з барвником синього кольору. При огляді, у верхньому лівому куті, рукописом зазначено мобільний номер телефону «НОМЕР_4 ОСОБА_28». Під вказаним записом, знаходиться запис «Отметки: намальована таблиця з надписом Табл.1 (об.1)». Праворуч від вказаної таблиці, у вертикальному положенні, знаходиться запис «NOMI і184 ІМЕІ НОМЕР_1 ». При огляді першого аркушу в клітинку встановлено, що на ньому містяться особисті записи, які нанесені кульковою ручкою з барвником синього кольору;

-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 11.02.2019 та відеозаписом даної слідчої дії за участю потерпілого ОСОБА_12 (т.1 а.с.111-113), переглянутого в судовому засіданні. У ході слідчої дії на місці події, потерпілий ОСОБА_12 розповів про обставини які сталися 04.01.2019 близько 21.00 год. за адресою м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 47, що повністю співпадає з його показаннями наданими в ході судового розгляду, під час допиту в якості потерпілого. У ході слідчого експерименту потерпілий показав, де саме він перебував у момент даної події, та як саме, по відношенню до нього, стояв обвинувачений. Розповів та показав поведінку ОСОБА_14 по відношенню до нього, що обвинувачений поваливши його на спину, сів на нього зверху та погрожував ножем. Також ОСОБА_12 відтворив яким чином на нього було здійснено напад обвинуваченим, відобразив механізм та порядок його дій, детально показав як ОСОБА_14 сів зверху на нього, рукою схопив за шию та приставив ножа зі словами: «Не рипайся, бо буде гірше!». Окрім того, ОСОБА_12 відобразив як ОСОБА_14 дістав з кишені його куртки мобільний телефон з сім-картою та електронну сигарету;

-протоколом опитування про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 13.02.2019 (т.1 а.с.114-115), відповідно до якого встановлено, що свідок ОСОБА_22 впізнав за фотознімками особу чоловіка, який 04.01.2019, на внутрішньому подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , сидів зверху на юнаку, тримав його рукою за шию та про щось розмовляв з ним. Цей чоловік був одягнутий у курточку чорного кольору, спортивну кофту синього кольору, капюшон якої був одягнений на голову, середнього зросту, приблизно 180-185 см., світлі спортивні штани;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2019 з довідкою до даного протоколу, за участю свідка ОСОБА_22 (т.1 а.с.116-119), відповідно до якого встановлено, що свідок ОСОБА_22 впізнав за фотознімками особу чоловіка, який 04.01.2019, близько 21.00 год., поблизу будинку № 47, по вул. Київський шлях у м. Борисполі, вчинив відносно потерпілого злочин. Свідок впізнав особу під № 2 за рисами обличчя, формі носа, кольору волосся та великих губах. Впізнаний виявився ОСОБА_14 ;

-протоколом опитування про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 13.02.2019 (т.1 а.с.120-121), відповідно до якого встановлено, що свідок ОСОБА_22 впізнав за фотознімками особу чоловіка, який 04.01.2019 на внутрішньому подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , сидів зверху на юнаку, тримав його рукою за шию та про щось розмовляв з ним. Чоловіка ОСОБА_22 упізнав за рисами обличчя та світлим коротким волоссям;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2019 з довідкою до даного протоколу за участю свідка ОСОБА_22 (т.1 а.с.122-125), відповідно до якого встановлено, що свідок ОСОБА_22 упізнав за фотознімками особу чоловіка, на якого 04.01.2019, близько 21.00 год., поблизу будинку № 47, по вул. Київський шлях у м. Борисполі, вчинено злочин. Свідок впізнав особу під № 4 як юнака, який лежав на землі, і відносно нього вчинялося кримінальне правопорушення. Особу потерпілого свідок впізнав за рисами обличчя, формою носа, кольору волосся та великих губах; Впізнаний виявився ОСОБА_12 ;

-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 27.02.2019 за участю свідка ОСОБА_22 (т.1 а.с.126-128). у ході цієї слідчої дії, на місці події, свідок ОСОБА_22 розповів про обставини, які сталися 04.01.2019 приблизно о 21.00 год., за адресою м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 47, що повністю співпадає з його показаннями, наданими в ході судового розгляду, під час допиту в якості свідка;

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 22.03.2019 (т.1 а.с.135-139). У ході цієї слідчої дії старший слідчий СВ Бориспільського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_23 ознайомився з документами у паперовому та електронному вигляді, що містяться на DVD-R диску, 4.7 GB, № 32WG24191443диску, які перебувають у володінні оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ України»;

-протоколом огляду від 28.03.2019 (т.1 а.с.140-141), відповідно до якого встановлено, що об`єктом огляду являється диск для лазерних систем зчитування білого кольору (DVD-R, 4.7 GB, № 32WG24191443. При відкритті вказаного диску за допомогою ПЕОМ АМD Sempron (tm) 145 Рrocessor 2,80 GНz, 2,00 GB ОЗУ, встановлено, що на ньому знаходиться файл «вх. 059368», формату ТХТ. При відкритті файлу «вх. 05936» (ТХТ) за допомогою додатку «Блокнот», - Windows встановлено, що це інформація з мобільного терміналу системи зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», за номером телефону НОМЕР_2 , який знаходився в обладнанні з ІМЕІ НОМЕР_3 . При огляді вказаної інформації встановлено, що 03.01.2019 о 20:50, указаний абонент за номером НОМЕР_2, перебуває в м. Суми, вул. Петропавлівська, 86. Після чого продовжує свій рух з м. Суми, у напрямку м. Бориспіль, куди прибув 04.01.2019 о 20:26:38. При перегляді вказаної інформації установлено, що абонент за номером НОМЕР_2 , з ІМЕІ НОМЕР_3 , перебуває в м. Борисполі, що підтверджується адресами базових станцій, які забезпечували зв`язок абонента. Після цього, 04.01.2019 о 22:08:51, абонент за номером НОМЕР_2 , з ІМЕІ НОМЕР_3 , рухається з м. Борисполя у напрямку м. Суми, куди прибуває 05.01.2019 о 15:12:47. 05.01.2019, у період часу з 15:46:36 по 20:00:22, абонент за номером НОМЕР_2 , з ІМЕІ НОМЕР_3 , знаходиться за адресою базової станції, яка забезпечує зв`язок абонента, м. Суми, вул. Петропавлівська, 86. При огляді вказаної інформації встановлено, що абонентський номер ПрАТ «ВФ України» НОМЕР_2 відображається в мобільному терміналі з ІМЕІ НОМЕР_1 ;

-висновком товарознавчої експертизи від 22.02.2019 з додатками до нього (т.1 а.с.146-150), згідно з яким ринкова вартість викраденого у ОСОБА_12 майна: мобільного телефону, марки «Nomi il84», чорного кольору, становить 200 грн. 00 коп., флеш-карта «microSD 32 GB» становить 206 грн. 67 коп. та електронна сигарета «Evod» становить 233 грн. 33 коп.;

-висновком судово-психіатричної експертизи № 152 від 28.03.2019 (т.1 а.с.155-156), з якого вбачається, що ОСОБА_14 , під час скоєння інкримінованих йому дій, на психічне захворювання не страждав, у тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності. ОСОБА_14 , під час скоєння інкримінованих йому дій, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_14 , під час проведеного обстеження, ознак психічного захворювання не виявлено. ОСОБА_14 у даний час, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_14 не потребує. У ОСОБА_14 відсутні які-небудь психічні вади, через які він не може самостійно реалізувати своє право на захист.

Також у судовому засіданні судом були досліджені докази, що посвідчують та характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати у справі, речові докази та письмові докази, надані стороною захисту.

Указані матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд їх прийняв та покладає їх в основу саме обвинувального вироку.

У той же час, суд вважає за необхідним зазначити, що відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому, судом враховується, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом процесуальної дії (слідчого експерименту, пред`явлення для впізнання). При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що, у розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК, є документом. Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених ст. ст. 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК, Об`єднана палата Верховного Суду відзначає, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Так, зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 22.02.2019 за участю потерпілого ОСОБА_12 та відеозапису до нього, вбачається, що потерпілий бачив обличчя нападника, який погрожуючи предметом схожим на ніж, викрав із передніх кишень курточки потерпілого речі у виді мобільного телефону з сім-картою, флеш-карту та електронної сигарети.

Крім того, зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 27.02.2019 за участю свідка ОСОБА_24 встановлено, що він бачив двох молодих хлопців, які боролися на землі. Один із них сидів на іншому та через декілька хвилин піднявся на ноги, пішов у невідомому напрямку. Тобто свідок бачив обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим. Окрім того, ОСОБА_24 засвідчив той факт, що обвинувачений ОСОБА_14 повалив потерпілого на землю, сівши зверху останнього, тобто підтверджує саму подію кримінального правопорушення.

У зв`язку з вищевказаним, а також враховуючи правові позиції викладені в постановах об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 14.09.2020, у справі № 740/3597/17, та Третьої судової палати цього ж суду від 17.03.2021, у справі № 761/10306/15-к, згідно з якими слідчий експеримент є самостійним процесуальним джерелом доказів. Суд приймає до уваги в якості доказу вини обвинуваченого протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_24 від 27.02.2019, протокол слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_12 від 22.02.2019 та покладає їх в основу обвинувального вироку.

З цього приводу, суд також критично оцінює клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_25 заявив клопотання про визнання доказів, які надала сторона обвинувачення, на підтвердження винуватості ОСОБА_14 , не допустимими, посилаючись на грубі порушення норм КПК України при їх збиранні, відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України. Адвокат просив визнати недопустимими усі докази обвинувачення, а саме: протокол огляду місця події від 19.01.2019; протокол опитування потерпілого про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 15.01.2019; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 15.01.2019 з додатками №1, №2; клопотання ОСОБА_13 від 26.01.2019; протокол огляду від 26.01.2019; протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілого від 22.02.2019 з додатком - оптичним носієм; протокол опитування свідка про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 13.02.2019; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12.02.2019 з додатками №1, №2; протокол опитування свідка про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 13.02.2019; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 13.02.2019 з додатками №1, №2; протокол прядення слідчого експерименту від 27.02.2019 з додатками - оптичним носієм; протокол огляду від 28.03.2019; звіт про фактичні затрати на проведення експертизи № 642 та висновок судово-технічної експертизи № 642 від 22.02.2019 (т.1 а.с.202-204), посилаючись на ту обставину, що слідством, по відношенню до ОСОБА_14 , були штучно створені докази на підставі яких сфабриковане кримінальне провадження.

Зі змісту частини першої статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, хоча й можуть мати значення при оцінці допустимості доказу зафіксованого у висновку експерта. Частиною другою даної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як вбачається з протоколів проведення слідчого експерименту за участі потерпілого від 22.02.2019 та проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_22 від 27.02.2019, під час проведення яких учасники самостійно, особисто підтвердили об`єктивність фіксації фактів у протоколі проведення слідчого експерименту, а також не зазначали, що під час цієї слідчої дії на них здійснювався якийсь тиск. При цьому, свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні розповідав усе добровільно, без будь-якого стороннього впливу. Зазначив, що приймав участь у слідчих діях, добровільно підписував протоколи без будь-яких заперечень та зауважень, тому твердження сторони захисту є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Частиною 5 даної статті передбачено, що особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд детально дослідивши в судовому засіданні протоколи слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка, допитавши у судовому засіданні потерпілого та свідка ОСОБА_22 , з`ясувавши обставини їх проведення, приходить до висновку, що зазначені слідчі дії проведено відповідно до вимог Кримінального процесуального Кодексу, протокол відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстав сумніватися у правдивості відомостей, що в них зафіксовані, немає.

З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює твердження сторони захисту відносно того, що протокол опитування потерпілого про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 15.01.2019; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 15.01.2019, за участю потерпілого ОСОБА_12 ; протокол опитування свідка ОСОБА_22 про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 13.02.2019; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12.02.2019 за участю свідка ОСОБА_22 ; протокол опитування свідка ОСОБА_22 про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню від 13.02.2019; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12.02.2019 за участю свідка ОСОБА_22 , недопустимими доказами, так як згідно із заявою про вчинення злочину, потерпілий взагалі не зазначив жодного опису особи нападника. Разом із цим захисник зауважує, як потерпілий по фотознімкам обличчя визначав та впізнавав зріст особи нападника? Як одночасно слідчий проводив дві слідчі дії: опитування потерпілого на предмет зовнішнього вигляду особи та впізнання особи?

Разом із цим, посилання адвоката, що слідчий, не питаючи опису особи, відразу ставить питання про впізнання особи по фотознімкам. Наступний опис рис по яких у подальшому намагатиметься впізнати потерпілий особу, не збігається з представленими фото, яке не має нічого спільного з описом, а зріст та колір волосся на чорно-білому фотознімку взагалі не видається за можливим встановити. Потерпілий у судовому засіданні повідомив, що він впізнавав особу 06.01.2019 без складання протоколу слідчої дії. Указані доводи сторони захисту суд оцінює критично.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Судом, при вирішенні питання щодо допустимості доказів та використанні покладених в основу вироку засобів доказування, грубого порушення вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Окрім того, стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом висновку судово-товарознавчої експертизи № 642 від 22.02.2019 та звіту про фактичні затрати на проведення експертизи № 642, з посиланням на те, що експерт міг лише припустити імовірність вартості майна, оскільки не бачив предмет який досліджував, тобто проведення такої експертизи проведено з грубим порушення зазначених норм КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.

Суд не погоджується з вказаними доводами сторони захисту зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Судом встановлено, що вищезазначена судово-товарознавча експертиза була проведена атестованим експертом у встановленому порядку, присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення певного виду судової експертизи.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що стороною захисту не наведено доводів на обґрунтування порушення норм кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначеної судово-товарознавчої експертизи. Даний висновок експерта містить прямі, категоричні висновки, які повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Отже, дослідивши висновок судово-товарознавчої експертизи № 642 від 22.02.2019 та звіт про фактичні затрати на проведення експертизи № 642, суд вважає, що вони є належними і допустимими доказами. Підстав для визнання їх недопустимим суд не вбачає.

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом клопотання законного представника потерпілого про долучення до справи копій аркушу зошита, оскільки у сторони захисту виникає питання, як можливо оглядати копію та як можливо допустити як належний доказ таку інформацію, якщо сім-картою, яка начебто вкрадена, дотепер продовжує користуватись не встановлена особа, а телефон, який за різними версіями належить чи то батькові потерпілого, чи то тітці потерпілого, слідство навіть не намагалось знайти чи виявити, а тому не може бути допустимим доказом в даному кримінальному провадженні.

Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту виходячи із наступного.

Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20.10.2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

За змістом постанови Верховного Суду України від 09.06.2016 в справі №5-360/кс 15 слідує, що Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості в порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У матеріалах кримінального провадження міститься протокол огляду від 26.01.2019, відповідно до якого під час огляду внутрішньої частини передньої обкладинки зошита виявлено надписи кульковою ручкою з барвником синього кольору, при огляді у верхньому лівому куті, рукописом зазначено мобільний номер телефону «НОМЕР_4 ОСОБА_28», та протокол огляду від 28.03.2019, якими, у рамках кримінального провадження, встановлено обставини події, які мали місце 04.01.2019 приблизно о 21 год. 00 хв,. на внутрішньому подвір`ї багатоповерхового будинку АДРЕСА_3, складенні в порядку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України.

З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює твердження сторони захисту щодо недопустимості протоколу огляду від 26.01.2019, який отриманий на підставі клопотання законного представника потерпілого про долучення до справи копій аркушу зошита.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушень слідчим у даному кримінальному провадженні вимог тимчасового доступу до речей і документів із метою вилучення DVD та проведення протоколу огляду від 28.03.2019.

Категорія «очевидна недопустимість доказів» є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це, відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується й щодо доказів, отриманих унаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК), за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

З рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим лише за клопотанням учасників процесуальної дії. У частині 2 ст. 107 КПК України про застосування технічних засобів фіксування процесуальної дії заздалегідь повідомляються особи, які беруть участь у процесуальній дії.

Суд безпосередньо дослідив наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, дав їм належну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Позиція обвинуваченого та твердження сторони захисту, викладені під час судових дебатів, про недоведеність вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, оскільки потерпілим не було вчасно зафіксовано звернення до поліції, а також та обставина, що потерпілий змінював покази при описані нападника «чомусь світлі штани стали темними відразу після заперечення при обранні та змінні запобіжного заходу обвинуваченому, який зазначив, що світлих штанів немає та подібних ніколи не користувався», суд вважає безпідставними та необґрунтованими, що в повному обсязі спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 показав, що у дворі подвір`я багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , на нього було здійснено напад зі спини. Обвинувачений вдарив його ногою, від удару він упав на спину. Обвинувачений сів зверху на нього та погрожуючи ножем, забрав у нього мобільний телефон та електронну сигарету. Потерпілий боявся за своє життя, тому супротиву нападнику не чинив. Показання потерпілого повністю узгоджуються із відомостями, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю, з якого вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії потерпілий надав аналогічні пояснення, чітко ствердив та детально відтворив ідентичний механізм нанесення йому ударів саме ОСОБА_14 . Свідок ОСОБА_22 надав в ході судового розгляду показання, що бачив як один хлопець вдаривши іншого повалив на спину останнього і сів зверху хлопця, та сукупністю інших зібраних у справі доказів.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_12 як в цілому, так і в окремих деталях, узгоджуються з іншими доказами у справі, це свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності, а тому підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Отже, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_12 з точки зору їх достовірності та відповідності, слід зазначити, що вони у повній мірі узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в суді доказами в їх сукупності, є логічними, послідовними та стабільними за змістом, у зв`язку з чим суд приймає їх як правдиві та такі, що можливо покласти в основу обвинувального вироку.

Окрім того, доводи сторони захисту щодо нападу на потерпілого іншої особи, навіть за умови такого розвитку події, суд вважає неправдивими та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Твердження обвинуваченого про те, що він на передодні нового року дав свій телефон разом із сім-картою малознайомому товаришу на ім`я ОСОБА_18 у тимчасове користування, однак останній не повернув телефон, є необґрунтованими та не підтверджуються жодним доказом.

У ході судового розгляду було встановлено об`єктивність фіксації фактів у протоколі огляду від 28.03.2019 та достовірність показань потерпілого у судовому засіданні.

За таких обставин, аналіз досліджених судом доказів у справі в їх сукупності, переконує суд у тому, що показання обвинуваченого ОСОБА_14 , дані ним у ході судового розгляду, якими він заперечує свою вину у вчиненні злочину, є неправдивими, суд розцінює їх як спробу ОСОБА_14 уникнути відповідальності за скоєнний ним злочин.

З огляду на викладене, суд також сприймає критично твердження адвоката щодо відсутності звернення потерпілого до працівників поліції в день вчинення злочину та, що факт фіксування злочину працівниками поліції зафіксовано без участі законного представника наступного дня після події, як такі, що не впливають на прийняття остаточного рішення по справі.

Таким чином, виходячи з аналізу й оцінки показань учасників судового провадження, свідків, досліджених під час судового розгляду письмових доказів, суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність його вини.

Дії ОСОБА_14 кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій). Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Відповідно до ППВСУ № 10 від 06.11.2009 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_14 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Викрадення майна здійснювалося обвинуваченим в присутності потерпілого ОСОБА_17 . За цією ознакою воно було відкритим. Обвинувачений заволодів речами шляхом здійснення раптового та несподіваного нападу із особливою зухвалістю, поєднаного з насильством, яке було небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_17 , із застосуванням предмету схожого на ніж. Інші мотиви застосування до потерпілого насильства не встановлені. З огляду на ці ознаки діяння ОСОБА_14 визначається як розбій. Обвинувачений досягнув віку з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення розбою. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Викрадання цього майна здійснювалось всупереч волі потерпілого, але незважаючи на це, ОСОБА_14 бажав ним заволодіти. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнули обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, тоді як потерпілий такої можливості був позбавлений. Таким чином, вчинене ОСОБА_14 кримінальне правопорушення є закінченим.

Таким чином, сукупність доказів у справі свідчить про доведення обвинуваченим всіх вищезазначених ознак злочину.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_14 покарання в межах санкції визначеної ч. 1 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк. Судом враховується те, що ОСОБА_14 вчинив тяжкий умисний злочин.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до статей 66-67 КК України, судом не встановлено.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_14 вказує на те, що він раніше судимий 01.03.2019 вироком Зарічного районного суду м. Суми за ч. 1, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання строком 1 рік. Має місце реєстрації та місце постійного проживання де характеризується з посередньої сторони, притягувався до кримінальної відповідальності, схильний до скоєння злочинів, спілкується з особами раніше засудженими. У 2018 році притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 178 КУпАП, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває. ОСОБА_14 являється особою молодого віку, має подяки від благодійної організації «Благодійний Фонд «ЧАС» у 2022 році за допомогу у проведенні благодійної акції для дітей з вадами розвитку «Діти наше майбутнє» до дня захисту дітей та подяку благодійної організації «Благодійний Фонд «ЧАС» у 2023 році за участь у благодійній акції «Єдність» для збору коштів на потреби захисників. Має цивільну дружину ОСОБА_26 та малолітнього сина ОСОБА_27 .

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

З урахуванням викладеного, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, правової позиції прокурора, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_14 за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, належить призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

Разом із цим, ОСОБА_14 засуджений 01.03.2019 вироком Зарічного районного суду м. Суми за ч. 1, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття основного покарання звільнений з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 1 рік із застосуванням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 187 КК України обвинувачений вчинив до постановлення судом попереднього вироку. Відповідно до спецперевірки про наявність судимостей, засуджений ОСОБА_14 ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 21.04.2020, відповідно до ч.1 ст.78 КК України, був звільнений від відбуття покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку та знятий з обліку Зарічного районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Суд враховує фактичну тяжкість вчиненого ОСОБА_14 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, індивідуальні особливості обвинуваченого, зокрема, що він має на утримані малолітнього сина, приймає участь у благодійних заходах, відповідно до характеристики за місцем проживання та роботи. Суд враховує відсутність обставин які обтяжують покарання обвинуваченого, а також із урахуванням правової позиції прокурора, який не наполягали на реальному покаранні, а обвинувачений та його захисник просили виправдати ОСОБА_14 , суд приходить до переконання, що вищенаведені обставини істотно знижують ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_14 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та до нього доцільне застосувати положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на три роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме визначена міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Запобіжний захід припинив свою дію, підстав для його обрання відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Крім того, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на проведення експертиз у розмірі 210 грн. 00 коп.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись: ст. 22, ст. 100, 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-67, ч. 4 ст. 70, ст.ст. 75-76, ч. 1 ст. 187 КК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Звільнити ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 3 (три) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід припинив свою дію, підстав для його обрання відсутні.

Стягнути з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави, 210 гривень 00 копійок, витрати на залучення експерта.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1