Справа № 530/2402/25
Провадження № 1-кп/541/150/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 рокум.Миргород

Колегія суддів Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Миргородського міськрайонного суду Полтавської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу по кримінальному провадженню, внесеному 18 вересня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000336за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

встановила:

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000336 від 18 вересня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 14 січня 2026 року.

Під час підготовчого судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу, яке він мотивував наступним.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2025 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді від 16 грудня 2025 року продовжено до 14 січня 2026 року включно. Разом з цим, на даний час ризики, які слугували підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, зокрема передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі, розуміючи невідворотність покарання за скоєні злочини, може переховуватись від органів досудового розслідування, суду. Обвинувачений може залишити місце проживання, оскільки ОСОБА_8 є військовослужбовцем, однак неодноразово самовільно залишав місце несення служби. Перебуваючи на волі, він може впливати на свідків, потерпілих з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих показань або до відмови від їх надання, оскільки вони є його знайомими, місце їх проживання ОСОБА_8 відоме. Це призведе до подальшої зміни показань або взагалі до відмови від їх подальшого надання. Перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальні правопорушення. Вчинені ним кримінальні правопорушення свідчать про те, що обвинувачений схильний до агресивної поведінки і здатний завдати фізичної шкоди життю та здоров`ю іншої людини. Крім того, ОСОБА_8 вчинив злочини, в яких обвинувачується, у стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи. Під дією алкогольних напоїв обвинувачений схильний до агресивної, неадекватної поведінки, може завдати шкоди оточуючим. Заявлені ризики не зменшилися і не відпали, тому існує необхідність у продовженні відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому прокурор просив продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Потерпілі підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений, захисникне заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді від 19 вересня 2025 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який ухвалою слідчого судді від 16 грудня 2025 року продовжено до 14 січня 2026 року.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначено в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011). Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина.

Згідно практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню, були встановлені на стадії досудового розслідування та враховані слідчим суддею під час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 обрано з урахуванням тяжкості інкримінованих йому злочинів, даних про його особу, а також наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що наразі вказані ризики є реальними та дійсними.

Прокурором доведено, що перебуваючи на волі, усвідомлюючи особливу тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушеннь, обвинувачений може ухилитися від суду. Так, обвинувачений може безперешкодно залишити місце свого проживання, адже він не має міцних соціальних зв`язків, відсутні міцні фактори, які могли б попередити спроби переховування обвинуваченого, якому інкриміновано вчинення особливо тяжкких злочинів, за які передбачене покарання до 15 років позбавлення волі. Перебуваючи на волі, через усвідомлення втрати свободи на тривалий строк обвинувачений може ухилитися від суду, змінювати місця проживання, залишити територію області, не повідомивши про це прокурора та/або суд, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень, судового розгляду, притягнення до відповідальності за скоєні кримінальні правопорушення. Знаходячись на волі, обвинувачений матиме можливість шляхом умовлянь або погроз вплинути на показання потерпілих, свідків, які в ході досудового розслідування надали показання щодо його причетності до скоєння інкримінованих кримінальних правопорушень. ОСОБА_8 володіє інформацією щодо їх місця проживання, у зв`язку з чим є підстави вважати, що, знаходячись на волі, він може вчинити на них тиск з метою викривлення фактів та показань, які вони надаватимуть у судовому засіданні. Враховуючи характер злочинів, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_8 , є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала.

Обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в подальшому належить утримувати під вартою, оскільки саме цей вид запобіжного заходу зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 94, 176-178, 181, 193, 194, 196, 198, 205 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів по 12 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, однак ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3