УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/108/26

15 січня 2026 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

з участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (дистанційно)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відоконференції в м.Костопіль клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0002851 від 02 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002851 від 02 квітня 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Прокурор в кримінальному провадженні до підготовчого судового засідання подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому просить продовжити застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу- тримання під вартою строком на 60 днів без права внесення застави.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що у разі незастосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існує ймовірність настання ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому просить суд задовольнити його клопотання.

Прокурор ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні підтримав подане клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він бажає продовжити військову службу.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки всі попередньо встановлені судом підстави для застосування запобіжного заходу відпали . Обвинувачений ОСОБА_4 бажає продовжити військову службу, чекає на отримання відповідної згоди від військової частини.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до17 січня 2026 року включно без визначення розміру застави.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоровая обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

На виконання вказаних вимог КПК України судом встановлено, що обвинуваченому інкриміновано злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Відтак, у суду є достатні підстави вважати, що у разі визнання ОСОБА_4 винуватим в інкримінованому злочині останній може переховуватися від суду, тобто наявний ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також судом встановлено наявність ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Такий ризик залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України.

Крім того, судом встановлено наявність ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі, розуміючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хвороби, підробивши для цього відповідні документи, оформлювати документи щодо набуття ним інвалідності або опікунства над непрацездатними особами, щоб не перебувати в умовах ізоляції від суспільства.

Також судом встановлено наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України та продовжував його вчиняти, до військової частини не повернувся, до виконання обов`язків військової служби не приступив. Крім цього, існує великий ризик вчинення інших кримінальних правопорушень останнім, оскільки у зв`язку із самовільним залишенням військової частини йому припинено виплату грошового забезпечення та він офіційно не працевлаштований, а відтак у обвинуваченого відсутня можливість отримання будь - якого доходу із законних джерел.

Наявність інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України судом не встановлено.

Суд вважає, що наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України дають підстави вважати, що на даній стадії судового розгляду інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечити його належну поведінку. Враховуючи вказане, суд вважає що в разі зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, останній може переховуватися від суду та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується.

Під час розгляду клопотання було доведено, що вищевказані ризики, які попередньо були встановлені слідчим суддею при винесенні ухвали від 21 листопада 2025 року не зменшилися.

З огляду на положення ч.8 ст.176 КПК України та введення воєнного стану в Україні, суд позбавлений можливості застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, навіть у випадку, якщо слідчий суддя, суд дійде висновку, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання переховуватися від суду, а також враховуючи ризик продовження обвинуваченим кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 в межах строку, встановленого ст.331 КПК України, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 21, 31, 35, 75, 80-82, 197, 314, 315 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Колки, Дубровицького р-ну., Рівненської обл., українця, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації, солдату резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15 березня 2026 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1