Справа: № 510/2644/24
Провадження: 1-кп/510/298/25
У Х В А Л А

25.09.25 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рені в режимі відео-конференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2024 № 0000150 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.362 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2025 р., головуючому судді розподілений обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.362 КК України.

20.01.2025 р., захисником ОСОБА_5 надане клопотання № ЕП-44 про скасування арешту майна. В клопотанні, адвокат вказує: « ОСОБА_8 провадженні перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000150 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 332 ч.2, 362 ч.3 КК України.

1. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеса ОСОБА_9 від 11.10.2024 задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч.3 ст. 362 КК України; накладено арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_1 із забороною розпоряджатися зазначеним майном, а також із забороною виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_1 за державний кордон України.

ТОВ «Ішбілен транспорт» (), як зазначено в ухвалі, є власником вищевказаного майна згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

2. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України; накладено арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_3 із забороною розпоряджатися зазначеним майном, а також із забороною виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_3 за державний кордон України.

ТОВ «Ішбілен транспорт» (), як зазначено в ухвалі, є власником вищевказаного майна згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

3. Ухвалою слідчого судці Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч.3 ст. 362 КК України; накладено арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440. номерний знак НОМЕР_5 , із забороною розпоряджатися зазначеним майном, а також із виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_5 , за кордон України.

ТОВ «Ішбілен транспорт» (), як зазначено в ухвалі, є власником вищевказаного майна згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

4. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч.3 ст. 362 КК України; накладено арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440. номерний знак НОМЕР_7 , із забороною розпоряджатися зазначеним майном, а також із виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_7 , за кордон України.

ТОВ «Ішбілен транспорт» (), як зазначено в ухвалі, є вищевказаного майна згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 .

5. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч.3 ст. 362 КК України; накладено арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440. номерний знак НОМЕР_9 , із забороною розпоряджатися зазначеним майном, а також із виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_9 , за кордон України.

ТОВ «Ішбілен транспорт» (), як зазначено в ухвалі, є вищевказаного майна згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 .

Згідно з ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

ТОВ «Ішбілен транспорт», у кримінальному провадженні 0000150 від 05.02.2024 не має будь-якого якого іншого статусу, крім власника майна, на яке накладено арешт, кримінальне провадження здійснюється не стосовно юридичної особи - ТОВ «Ішбілен транспорт».

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

«Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано».

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України - Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним. «Nedilenko аnd оthers v. Ukraine», п.74

Вимога законності, за змістом Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень внутрішнього законодавства і відповідності верховенства права, яке включає в себе свободу від свавілля «Polimerkonteyner, ТОV v. Ukraine», п.16

Також в рішенні ЄСПЛ «Nedilenko аnd оthers v. Ukraine» зазначено, що національне законодавство, у тлумаченні ні компетентних судових органів, не забезпечувало ефективної можливості перегляду необмеженої свободи розсуду, наданої правоохоронним органам при вирішенні того, яке майно підлягає вилученню та зберіганню в рамках розгляду кримінального провадження. ЄСПЛ прийшов до висновку, що національне законодавство не передбачило необхідних процесуальних гарантій проти свавілля при застосуванні зазначених заходів і, таким чином, не відповідало вимозі «якості законодавства» для цілей Конвенції. Отже, відповідне втручання не було здійснено «згідно з законом», п.75-77

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За юридичними позиціями Конституційного Суду України верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод громадянина (абзац дев`ятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, абзац чотирнадцятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 6 жовтня 2011 року у справі «Агрокомплекс проти України").

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.131 КПК один із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Вважаємо, що накладення арешту на майно, яке належить особі, яка не є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowskі) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrond and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України - Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчо діяльності.

Відповідно до ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримільного провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання органу державної влади у мирне володіння майном має бути законним. «Nedilenko аnd оthers

v. Ukraine», п.74.

Вимога законності, за змістом Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень внутрішнього законодавства і відповідності верховенства права, яке включає в себе свободу від свавілля «Polimerkonteyпег, ТОV v. Ukraine», п.16.

Також в рішенні ЄСПЛ «Nedilenko аnd оthers v. Ukraine» зазначено, що національне законодавство, у тлумаченні ні компетентних судових органів, не забезпечувало ефективної можливості перегляду необмеженої свободи розсуду, наданої правоохоронним органам при вирішенні того, яке майно підлягає вилученню та зберіганню в рамках розгляду кримінального провадження. ЄСПЛ прийшов до висновку, що національне законодавство не передбачило необхідних процесуальних гарантій проти свавілля при застосуванні зазначених заходів і, таким чином, не відповідало вимозі «якості законодавства» для цілей Конвенції. Отже, відповідне втручання не було здійснено «згідно з законом», п.75-77.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За юридичними позиціями Конституційного Суду України верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу, конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (абзац дев`ятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 № 3-рп/2003, абзац чотирнадцятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 6 жовтня 2011 року у справі "Агрокомплекс проти України").

Вважаємо, що на даний час не доведено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України, а також те, що речі вилучені під час обшуку отримані злочинним шляхом.

Вважаємо, що на теперішній час потреба в існуванні арешту майна у вигляді заборони розпоряджатися зазначеним майном та із забороною виїзду транспортних засобів за державний кордон України відсутня у зв`язку із тим, що ТОВ «ІШБІЛЕН ТРАНСПОРТ», яке є власником автомобілів, зазначених у цьому клопотанні, в даному кримінальному провадженні не має статусу обвинуваченого, а довготривале зберігання транспортних засобів в неналежних умовах, може потягнути за собою втрату ринкової вартості.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170, 174, 315 КПК України, - ПРОШУ

1. Скасувати арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_1 із забороною розпоряджатися зазначеним майном та із забороною виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_1 за державний кордон України, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 за клопотанням прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

2. Скасувати арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_3 із забороною розпоряджатися зазначеним майном та із забороною виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_3 за державний кордон України, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 за клопотанням прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

3. Скасувати арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_5 , із забороною розпоряджатися зазначеним майном, а також із забороною виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_5 , за державний кордон України, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 за клопотанням прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

4. Скасувати арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_7 , із забороною розпоряджатися зазначеним майном, а також із забороною виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_7 , за державний кордон України, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 за клопотанням прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

5. Скасувати арешт на транспортний засіб Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_9 , із забороною розпоряджатися зазначеним майном, а також із забороною виїзду транспортного засобу Мап ТGХ 26.4440, номерний знак НОМЕР_9 , за державний кордон України, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_9 від 11.10.2024 за клопотанням прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000150 від 05.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України…».

Адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , підтримали клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання тому, що надане передчасно.

На питання прокурора, чи оскаржувалися вищезазначені ухвали слідчого судді про накладення арештів на вищевказані транспортні засоби на досудовому розслідуванні, адвокат відповів, що не оскаржувалися.

На питання головуючого, чи звертався адвокат ОСОБА_5 до правоохоронних органів з інформацією вказаною у клопотанні (аркуш № 3 зворотна сторона абзац № 5), а саме (суд цитує): «Вважаємо, що на даний час не доведено наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України, а також те, що речі вилучені під час обшуку отримані злочинним шляхом», адвокат відповів, що не зверталися.

Суд також звертає увагу на те, що в обвинувальному акті на аркуші № 4 абзац № 2 вказано: «… ОСОБА_7 являючись директором ТОВ «Ішбілен транспорт»…». Також: а) на аркуші № 6 абзац № 6 обвинувального акту вказано: «… ОСОБА_11 є основним водієм транспортного засобу «Man» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ТОВ «Ішбілен транспорт»; б) на аркуші № 9 абзац № 4 обвинувального акту вказано: «… ОСОБА_12 є основним водієм транспортного засобу «Man» реєстраційний номер НОМЕР_9 , який на праві приватної власності належить ТОВ «Ішбілен транспорт»; в) на аркуші № 18 абзац № 3 обвинувального акту вказано: «… ОСОБА_13 є основним водієм транспортного засобу «Man» реєстраційний номер НОМЕР_7 , який на праві приватної власності належить ТОВ «Ішбілен транспорт»; г) на аркуші № 21 абзац № 3 обвинувального акту вказано: «… ОСОБА_14 є основним водієм транспортного засобу «Man» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ТОВ «Ішбілен транспорт».

Документи, кому належать транспортні засобі на праві власності, вказані в обвинувальному акті, суду не надані, відсутні в матеріалах кримінального провадження. Адвокат пояснив, що власниками транспортних засобів, є громадяни республіки Туреччини.

Вивчивши уважно клопотання адвоката, матеріали обвинувального акту та надані документи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання по суті, з метою не допущення порушення норм діючого законодавства України, при встановленні істини при розгляді кримінального провадження, вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України «Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові».

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України «Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: … що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами...».

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 314, 368, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту транспортних засобів - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1