Справа № 635/9908/25
Провадження № 1-кп/635/35/2026
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року с-ще. Покотилівка Харківського району

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 в режимі ВКЗ

розглянувши у підготовчому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000482 від 27 вересня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000482 від 27 вересня 2025 року.

Ухвалою Харківського районного суду від 21 листопада 2025 року призначено підготовче засідання.

На даний час виникла необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, та жодним чином не зменшились, виходячи з наступного. Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи засудженим 03.03.2025 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України до 7 років позбавлення волі, а 20.05.2024 року звільненим умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом під час дії воєнного стану на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Харкова, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту з корисливих мотивів за ознаками повторності за наступних обставин: Так, ОСОБА_4 , 25 вересня 2025 року, будучи особою, яка 09.08.2025 самовільно залишила розташування військової частини НОМЕР_1 проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби приблизно о 19 год. 30 хв. знаходився поблизу магазину «Продукти», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , куди приїхав разом із знайомим ОСОБА_6 , на транспортному засобі Honda Dio мопед, 1998 року випуску, чорного кольору, номерні знаки: НОМЕР_2 , маючи злочинний умисел спрямований на протиправне заволодіння транспортним засобом, поза волею власника, скориставшись довірливими стосунками з ОСОБА_6 , шляхом обману та зловживання довірою останнього, розуміючи, що вказаний транспортний засіб, йому не належить, проявляючи корисливі мотиви, з метою незаконного збагачення, використовуючи ту обставину, що ОСОБА_6 , який тимчасово керував транспортним засобом довіряє йому повністю, попросив останнього надати йому для тимчасового користування вищевказаний мопед, який ОСОБА_4 , повинен був повернути 27.09.2025 року, після чого ОСОБА_6 , будучи веденим в оману, щодо дійсних намірів ОСОБА_7 , передав останньому мопед Honda Dio та ключі від нього. Після чого, ОСОБА_7 , почав здійснювати на ньому рух по АДРЕСА_2 тим самим встановив контроль над вищевказаним транспортним засобом. Після цього, 26.09.2025 року ОСОБА_4 , не маючі на меті виконувати умови домовленостей з ОСОБА_6 , щодо повернення мопеду 27.09.2025 року, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, доводячи свій злочинний умисел до кінця, перебуваючи на авторинку «Лоск» продав вказаний мопед за 3800 гривень та обернув гроші на свою користь. Таким чином, ОСОБА_4 у зазначений спосіб виконав усі дії необхідні для незаконного заволодіння транспортним засобом чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 13544,85 гривень.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання та просив продовжити відносно обвинуваченого строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, зазначив наступне.

Обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

На даний час судовий розгляд кримінального провадження лише розпочатий, не досліджені докази.

Відтак, прокурор вважає, що на цей час є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою..

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого.

Суд вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Судом встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, колегія суддів враховує його особистість, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Прокурор у клопотанні зазначає щодо ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 , на момент вчинення кримінального правопорушення є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні: «солдат» місцезнаходження військової частини в якій він проходить військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область внаслідок проведення бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України, враховуючи, що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання. Крім того вказані обставини утворять складності явки або запізнення підозрюваного до органу досудового розслідування та суду.

п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців здійснити вплив на свідків, понятих, як благаючі або умовляючи їх, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, понятим, експертам щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин.

п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. Зокрема, достовірність перевірки підстав неявки до органу досудового розслідування або суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що в свою чергу призведе до необґрунтованого затягування строків досудового розслідування та створить можливості для ОСОБА_4 , незаконно впливати, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні. В той же час останній перебуваючи на волі не буде позбавлений можливості з використанням мобільних телефонів, тощо здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється підтверджується тим, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст. 407 КК України, або дезертирство за ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого злочину.

Окрім цього, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи засудженим 03.03.2025 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України до 7 років позбавлення волі, а 20.05.2024 року звільненим умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом під час дії воєнного стану на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Харкова, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та, маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту з корисливих мотивів, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинувачуваного.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами. Більш того, у п. 48 рішення "Чеботарі проти Молдови" N 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. В пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)». Виходячи із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.11.2025 7 як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Також, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи вищенаведене, та те, що наявність зазначених ризиків, передбачених п.1, п.3, п.4 п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є виключними обставинами, а у їх сукупності виправдовує тримання підозрюваного під вартою та свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.176, 177, 178, 182, 183, 196 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289, Кримінального кодексу України, строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів до 20 березня 2026 року.

Строк дії ухвали встановити до 20 березня 2026 року.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст судового рішення проголошений учасникам справи 23 січня 2026 року о 12 годині 30 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1