Справа № 461/750/26
Провадження № 1-кс/461/468/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001115 від 07.10.2025:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця селища. Зарічне Зарічненського району Рівненської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчої судді Галицького районного суду м. Львова зі вказаним клопотанням, у якому просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб з визначенням розміру застави у розмірі 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 432640,00 грн, а також з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення відповідного розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що слідчим управлінням ГУ Національної поліції у Львівській області, за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001115 від 07.10.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 України, складене 21.01.2026 та цього ж дня вручене підозрюваному.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за наступних обставин.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05.30 год. 24.02.2022 введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та триває до теперішнього часу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ОСОБА_4 ), маючи умисел на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України та сприяння його вчиненню порадами, вказівками та усуненням перешкод, діючи з корисливим мотивом, достовірно знаючи, що згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», в умовах воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та усвідомлюючи, що у ОСОБА_7 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України в умовах воєнного стану, розробив план незаконного переправлення останнього через державний кордон України, відповідно до якого ОСОБА_4 зустрічається зі ОСОБА_7 , надає йому поради і вказівки та пояснює механізм незаконного переправлення його через державний кордон України, поза межами пунктів пропуску, отримує від нього грошові кошти у сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, після чого залучені ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення особи перевезуть ОСОБА_7 автомобілем через державний кордон України поза прикордонним контролем в Республіку Молдову.

Так, 15 грудня 2025 року під час телефонної розмови з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 запропонував останньому організувати виїзд за межі території України, при цьому повідомив, що детальніше розповість при особистій зустрічі, яка може відбутися у м. Рівне.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи умисел на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, усвідомлюючи, що у ОСОБА_7 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України в умовах воєнного стану, під час попередньо обумовленої особистої зустрічі з ОСОБА_7 , котра мала місце 02.01.2026 приблизно о 14:50 год. на автозаправній станції «WOG», що за адресою: м. Рівне, вул. Дубенська, 163А, повідомив, що за грошову винагороду у сумі 10000 (десять тисяч) доларів США він організує його переправлення через державний кордон України іншими особами, які перевезуть його автомобілем через державний кордон України поза прикордонним контролем в Республіку Молдову. При цьому, ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 вказівки та поради щодо підготовки до виїзду та дії останнього після здійснення його незаконного переправлення через державний кордон України.

Так, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи умисел на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, усвідомлюючи, що у ОСОБА_7 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України в умовах воєнного стану, під час попередньо обумовленої особистої зустрічі з ОСОБА_7 , котра мала місце 21.01.2026 приблизно о 15:10 год. на автозаправній станції «WOG», що за адресою: м. Рівне, вул. Дубенська, 163 А, в автомобілі марки «Volkswegen iD.4» номерний знак НОМЕР_1 , повідомив останньому про необхідність надати йому грошові кошти у сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, про які він говорив напередодні, після чого за ним приїдуть інші люди, які у свою чергу перевезуть ОСОБА_7 автомобілем через державний кордон України поза прикордонним контролем в Республіку Молдову. Перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_7 , діючи за вказівкою ОСОБА_4 , передав, а ОСОБА_4 отримав грошові кошти у сумі 10000 (десять тисяч) доларів США для подальшого незаконного перетину державного кордону, як винагороду за вчинені незаконних дій, після чого протиправа діяльність ОСОБА_4 була припинена правоохоронними органами.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України та сприянні його вчиненню порадами, вказівками та усунення перешкод, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами, як окремо, так і усіма у сукупності.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець с-ще. Зарічне, Зарічненського району, Рівненської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що підозрюваний може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення;

А тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність обрання до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України;

- підозрюваний вчинив тяжке кримінальне правопорушення (злочин), за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, тож тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (злочині), у вчиненні якого він підозрюється, є достатньою та співрозмірною для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить належної його поведінки, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу підозрюваного, він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю.

Неможливе і застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу.

Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло, не зможе унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів). Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Єдиним запобіжним заходом, який, на думку органу досудового розслідування, здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо застави, слідчий зазначає, що у цьому кримінальному провадженні, при визначенні розміру застави, слід врахувати, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 набуло значного суспільного резонансу, оскільки відноситься до категорії тяжких злочинів, вчиненого умисно та пов`язаного з організацією незаконного переміщення особи через державний кордон України, з корисливих мотивів.

За таких обставин, на думку органу досудового розслідування розмір застави ОСОБА_4 , необхідно встановити у 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Саме такий розмір застави забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від органів досудового розслідування та суду, зокрема незаконно виїхати за межі державного кордону України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили та просили відмовити у його задоволенні, оскільки вважають таке необґрунтованим та безпідставним. У разі задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити мінімальний розмір застави, оскільки він не має постійного місця роботи, а на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та 90-літня матір.

Заслухавши учасників процесу, оглянувши та перевіривши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті176 цього Кодексу.

Згідно зі з ч. 1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на положення ст. 177 КПК України щодо підставності застосування запобіжного заходу до підозрюваного у цій справі, слідча суддя враховує таке.

Слідча суддя встановила, що слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області за процесуального керівництва прокурорів Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001115 від 07.10.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

21 січня 2026 року ОСОБА_4 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

21 січня 2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України та сприянні його вчиненню порадами, вказівками та усунення перешкод, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

На виконання вимог положень ч. 1 ст. 194 КПК України слідча суддя встановила, що надані сторонами кримінального провадження докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: рапортом про виявлення ознак кримінального правопорушення від 06.10.2025; заявою ОСОБА_7 від 06.10.2025; протоколами допиту свідка ОСОБА_7 від 10.10.2025, 16.12.2025, 06.01.2026, 21.01.2026; протоколом впізнання, проведеним за участі ОСОБА_7 від 08.01.2026; протоколом НСРД від 14.11.2025 № 5647/55/112-2025; протоколом НСРД від 06.01.2026 № 92/55/112-2026; протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 21.01.2026; протоколом затримання ОСОБА_4 від 21.01.2026; іншими матеріалами кримінального провадження № 0001115 від 07.10.2025 у їх сукупності.

З огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, оцінюючи особу підозрюваного, слідча суддя приходить до переконання у наявності передбаченихст. 177 КПК України ризиків.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та суду) підтверджується тим, що підозрюваний може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який інкримінується йому, є тяжким, та у разі доведення його вини, останньому може бути призначено покарання у вигляді до дев`яти років позбавлення волі, без альтернативи призначення більш м`якого покарання, та останній, будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкримінований злочин, для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що на теперішній час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлені усі обставини, що мають значення для досудового розслідування (не встановлені усі причетні особи до вчинення кримінального правопорушення, перевіряється можлива причетність підозрюваного до іншим аналогічних фактів).

Ураховуючи вищевикладене, у випадку обрання стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, останній, достовірно знаючи про місце перебування документів, грошей або речей, за допомогою яких було реалізовано злочинний намір, може їх знищити, спотворити, приховати не надавши органам досудового розслідування можливості встановити місце їх перебування та вилучити у встановленому законом порядку. Окрім того, перебуваючи на волі, підозрюваний може спілкуватися з невстановленими спільниками з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності та зможе надавати останньому допомогу у переховуванні від органу досудового розслідування.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні) виражається у тому, що отримавши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підозрюваний володітиме інформацією стосовно характеризуючих, у тому числі біографічних, даних свідків, зокрема тих, які сприяли у викритті його протиправної діяльності, які надали та можуть у подальшому надати органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього, у зв`язку з чим останній, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз, з метою зміни або відмови їх від показів.

Відтак, обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до забезпечення ним конспірації злочинної діяльності шляхом, зокрема шляхом надання порад та вказівок стосовно завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів (інтернет роутерів) та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними засобами контролю.

Зухвалість вищевказаного кримінального правопорушення свідчить про відсутність у підозрюваного будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що останній, розуміючи невідворотність покарання за вчинене ним діяння, та усвідомлюючи факт вчинення ним протиправних дій, обставини яких на даний час встановлюються органом досудового розслідування, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення).

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється), полягає у тому, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності.

Ураховуючи те, що зазначений вище злочин вчинявся підозрюваним з корисливих мотивів, метою яких було неправомірне отримання від заявника грошових коштів, обрання щодо нього запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою, призведе до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень з метою особистого збагачення.

Ураховуючи характер вчиненого підозрюваною злочину та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, є всі підстави вважати, що останній може полишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами, зокрема шляхом підкупу впливати на свідків та заявника у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти злочин у сфері службової діяльності, та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оцінюючи зазначені слідчим у клопотанні та наведені прокурором у судовому засіданні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, слідча суддя вважає, що обґрунтовано доведеним є наявність таких у діях підозрюваного.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Окрім цього, ОСОБА_4 є працездатною особою, тяжкими захворюваннями не страждає, а тому відсутні підстави, які б перешкоджали застосуванню до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден інший більш м`який запобіжний захід, на думку слідчої судді, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, а тому доводи представників органу досудового розслідування та органу прокуратури слідча суддя вважає обґрунтованими та вмотивованими.

Тому, з урахуванням обставин справи та долучених до матеріалів клопотання письмових документів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, слідча суддя вважає виправданим та обґрунтованим клопотання у частині застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри та з метою уникнення вказаних ризиків.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідча суддя вважає за необхідне визначити відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України підозрюваному відповідний розмір застави.

Частина 5 ст. 182 КПК України визначає, що відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У клопотанні орган досудового розслідування прийшов до висновку, що розмір застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього, є 130 (сто тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 432640 (чотириста тридцять дві тисячі шістсот сорок) гривень.

За вказаний обставин, на думку органу досудового розслідування, такий розмір застави, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, та є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, запобігання ризикам та не порушує права підозрюваного.

Європейський суд з прав людини вважає, що розмір застави має оцінюватись, з огляду на, з-поміж іншого, ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta) від 22.05.2018, заява № 54335/14, § 70; «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, заява № 12050/04, § 78).

Водночас, обвинувачений, якого судові органи готові відпустити під заставу, повинен надати вірну інформацію, яку за необхідності можливо перевірити, щодо суми застави, яка може бути призначена (рішення у справах «Іванчук проти Польщі» (Ivanchuk v. Poland) від 15 листопада 2001 року, заява № 25196/94, § 66; «Тошев проти Болгарії» (Toshev v. Bulgaria) від 10 серпня 2006 року, заява № 56308/00, § 68).

Виходячи зі встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, слідча суддя переконана, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки. З іншого боку, розмір застави не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов застави, це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке перетворилося б на безальтернативне.

Слідча суддя переконана, що застава застосовується не з метою забезпечити відшкодування шкоди, а, зокрема, задля належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Визначаючи розмір застави, слідча суддя приймає до уваги доводи захисника про те, що вказаний у клопотанні розмір застави є необґрунтованим та непомірним для підозрюваного. Враховуючи тяжкість злочину, його суспільну небезпечність та наслідки, особу підозрюваного, майновий стан підозрюваного офіційно не працює, обставини вчинення злочину, слідча суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень.

Цей розмір застави слідча суддя вважає достатнім та таким, що забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

За наведених вище обставин, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Водночас, слідча суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись статтями 177,178,182,183,186,194,196,197,395 КПК України, слідча суддя -

УХВАЛИЛА:

1. Клопотання задовольнити частково.

2. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», строком на 60 діб, тобто до 21 березня 2026 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень.

3. У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком на 2 місяці, тобто до 23 березня 2026 року включно, обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з міста Рівне без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідком сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_7 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

4. В іншій частині клопотання відмовити.

5. Контроль за виконанням ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова покласти на прокурорів Львівської обласної прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001115 від 07.10.2025.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 26.01.2026 о 09:00 год.

Слідча суддя ОСОБА_8