ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

26 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000379 від 11.06.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на стадії підготовчого провадження перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2025 року за №0000379 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Під час підготовчого судового засідання сторони кримінального провадження вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави та про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашньому арешту, обґрунтовуючи їх тим, що ризики, які були підставою для застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування, не зникли та існувати не перестали.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_4 заперечили проти задоволення клопотання прокурора. При цьому, захисник ОСОБА_4 вважала за доцільне обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити розмір застави співрозмірний з майновим станом обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 просив під час розгляду клопотання врахувати, що ОСОБА_7 є особою з інвалідністю І групи та потребує регулярного відвідування медичних закладів для проходження необхідного лікування та застосувати до ОСОБА_7 нічний домашній арешт.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, та клопотання прокурора, суд приходить наступних висновків.

Вирішуючи питання щодо клопотання прокурора про продовження строку застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали тримання його під вартою;

Вищезазначені обставини свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого переховування обвинуваченого від суду.

Також, вищевказаний ризик обумовлюється тим, що з огляду на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, останній обізнаний про шляхи перетину державного кордону України поза межами прикордонного пункту пропуску, що в свою чергу свідчить про можливість обвинуваченого залишити територію України.

Окрім того, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінального провадженні ще не розпочатий, відповідно до засади безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК України, не допитані обвинувачені та свідки, отже існують підстави вважати, що обвинувачений може вчинити незаконний вплив на свідків або іншого обвинуваченого.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що існують достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на волі може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків, що було доведено прокурором та не спростовано стороною захисту.

Отже, з урахуванням викладених обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_8 , того, що судовий розгляд ще не розпочатий та існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_8 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Вирішуючи у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України питання про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 як альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд враховує наступне.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого, який за твердженням сторони обвинувачення вчинив тяжкий злочин.

З урахуванням наведеного, враховуючи майновий стан обвинуваченого, має постійне місце проживання, те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 відноситься до злочинів у сфері забезпечення призову та мобілізації, а також корисливий мотив інкримінованого ОСОБА_8 злочину, суд вважає за необхідне визначити розмір застави, у максимальному розмірі, визначеному п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України. За переконанням суду застава у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде відповідною та достатньою для обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, а також є достатньою і прийнятою з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, враховуючи обставини даного кримінального провадження, існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також прагнення суду забезпечення присутності обвинуваченого в суді, в разі внесення ним застави, суд вважає, що встановлення такого розміру застави з урахуванням усіх обставин справи є пропорційним в даному кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст.181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; вчиненого під час іспитового строку; вік та стан здоров`я обвинуваченого, наявність судимості.

Зазначені вище обставини свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, враховуючи те, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, у зв`язку із чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК України, не допитані обвинувачені та свідки, які підлягають безпосередньому допиту судом, суд вважає, що в даному випадку існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого незаконного впливу обвинуваченого на свідків, шляхом їх залякування з метою зміни, викривлення або відмови від наданих ними показань.

Крім того, суд вважає, що в даному кримінальному проваджені існує доведений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, та наразі обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого під час іспитового строку, офіційно не працевлаштований, тобто джерела його існування невідомі, що свідчить про його схильність до вчинення умисних злочинів корисливої направленості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що прокурором доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, водночас з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, суд вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в повній мірі забезпечує виконання ним його процесуальних обов`язків, та буде достатнім для запобіганню зазначених ризиків, у зв`язку із чим вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 строком на два місяці.

Вирішуючи питання щодо можливості призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно п.6 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню якщо порушено правила підсудності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції, зокрема, за поданням місцевого суду.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме сприянні у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України полягає у таких діях: 1) незаконному переправленні осіб через державний кордон України; 2) організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництві такими діями; 4) сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

При цьому, злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України має формальний склад, що означає, що для кваліфікації як закінченого достатньо самого факту вчинення дій, а не результату (перетину кордону).

Тобто, злочин вважається закінченим з моменту вчинення хоча б однієї з дій, які альтернативно становлять його об`єктивну сторону.

При цьому, суд зазначає, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України може бути розцінений як триваючий злочин, якщо є тривалий характер вчинення злочину, тобто систематичні переправлення осіб через державний кордон або діяльність, що триває протягом тривалого часу.

Так, з огляду на вищезазначене, в даному випадку інкримінований обвинуваченим злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України триваючим не є.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним, злочин, який ставиться у вину обвинуваченим у цій справі фактично був закінчений у Розділянському районі Одеської області в с. Новселівка, вул. Миру, 38, де відбулась зустріч обвинувачених із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 01.08.2025 року під час якої, останнім по черзі було детально роз`яснено інструкції та надані роз`яснення щодо місця їх відвезення, відстані яку необхідно буде подолати, особливостей місцевості біля Державного кордону, який необхідно буде перетнути та повідомлено, що сам перетин відбудеться цього ж дня після 22 години, та що до Державного кордону України їх проведе ОСОБА_6 , який знає всі особливості місцевості і шляхи його незаконного перетину. Тобто, з огляду на формулювання обвинувачення, слід дійти висновку, що обвинувачені сприяли порадами, вказівками, надаванням засобів та усуванням перешкод діям, спрямованим на незаконне переправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України, саме 01.08.2025 року з моменту їх зустрічі та перебування у будинку АДРЕСА_1 . При цьому ОСОБА_1, про яку ідеться в обвинувальному акті та відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, під час спілкування з ОСОБА_9 лише розповідала про наявність можливості такої організації (незаконного перетину Державного кордону) та висловила обіцянки організувати за грошову винагороду незаконне переправлення через державний кордон, демонструючи свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону та міцні зв`язки для такої організації, тобто вчиняла всі дії щоб викликати у ОСОБА_9 впевненість у реальності пропозиції, а вже деталізацію дій з перетину кордону ОСОБА_9 роз`яснювали та здійснювали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Тобто, з огляду на формулювання обвинувачення, слід дійти висновку, що обвинувачені сприяли порадами, вказівками, усуненням перешкод діям спрямованим на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, саме з моменту першої зустрічі із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка відбулась за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, за таких обставин, на переконання суду, слід вважати, що інкримінований ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочин є закінченим саме в Розділянському районі Одеської області, що перебуває під юрисдикцією Розділянського районного суду Одеської області, оскільки останні почали надавати детальні вказівки, поради, саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

За встановлених обставин даного кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність звернення до Одеського апеляційного суду з поданням про направлення даного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду, якому воно підсудне у відповідності до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 лютого 2026 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

Обвинувачений ОСОБА_6 звільняється з-під варти після внесення застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до суду, яким розглядається кримінальне провадження, протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися за межі м. Одеса без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушать інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло, за виключенням випадків необхідності отримання невідкладної медичної допомоги та/або у разі оголошення повітряної тривоги з метою перебування в укритті.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатись за межі Одеської області, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, а також зміну засобів зв`язку;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Виконання ухвали суду в частині застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_7 покласти на прокурора, який підтримує публічне обвинувачення у кримінальному провадженні, контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , покласти на співробітників Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Строк дії ухвали суду в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинуваченого обов`язків, в разі внесення застави, становить до 23 лютого 2026 року, включно.

Строк дії ухвали суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту закінчується 26 лютого 2026 року, включно.

Звернутись до Одеського апеляційного суду з поданням про направлення кримінального провадження №0000379 від 11.06.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, до суду, якому воно підсудне у відповідності до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/27725/25

Номер провадження № 1-кп/ 522/3727/25

Головуючий суддя ОСОБА_1