Справа № 930/3170/25
Провадження №11-кп/801/214/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 07 січня 2026 року

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240,00 гривень до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Студена Піщанського району Вінницької області, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Немирівського районного суду Вінницької області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , обґрунтовуючи його тим, що ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 13.11.2025 стосовно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з правом внесення застави.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він будучи неодноразово судимим, востаннє засуджений 13.05.2016 Апеляційним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі, будучи звільненим з місць позбавлення волі 13.03.2025 у зв`язку з відбуттям покарання, за що судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 12.11.2025 близько 07 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , рухаючись автодорогою M-30, неподалік с. Дубовець Немирівської ТГ Вінницького району Вінницької області на автомобілі марки «ВАЗ», моделі «21063», із д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився в його користуванні, помітив невідому йому жінку, якою виявилась ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка прямувала ґрунтовою дорогою у напрямку зупинки громадського транспорту, що розташована на автодорозі, після чого у нього виник намір здійснити відкрите викрадення жіночої сумки, яка знаходилась у ОСОБА_10 , з метою заволодіння її грошовими коштами.

При цьому, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента № 793/2025 від 05.11.2025 до 03.02.2026, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, зупинив автомобіль на узбіччі дороги М-30 та попрямував грунтовою дорогою навпроти ОСОБА_11 . Наблизившись до останньої, ОСОБА_8 діючи повторно, відкрито, із корисливих спонукань, ривком руки вирвав із плеча ОСОБА_10 належну їй жіночу сумку чорного кольору, в якій знаходились грошові кошти в сумі 100 гривень та шкіряний гаманець вишневого кольору, після чого побіг через поле у лісосмугу, отримавши таким чином можливість розпорядитись викраденим майном.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок ОСОБА_8 із вчиненням інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме:

-протокол прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_9 від 12.11.2025 та її показаннями, у яких вона повідомила про обставини відкритого викрадення належної їй сумки чорного кольору;

-протокол огляду місця події від 12.11.2025, а саме ділянки місцевості на автодорозі М-30 неподалік повороту до с. Дубовець Немирівської ТГ Вінницького району Вінницької області (з координатами 49.088449, 28.715558), на узбіччі дороги, у ході якого виявлено: ремінець чорного кольору, жіночу сумку чорного кольору, шкіряний гаманець червоного кольору та інше майно потерпілої ОСОБА_9 , яким відкрито заволодів ОСОБА_8 ;

-протокол допиту ОСОБА_9 у якості потерпілої та протоколом слідчого експерименту, у ході яких остання розповіла та продемонструвала на місці обставини відкритого викрадення ОСОБА_8 належної їй сумки чорного кольору з грошовими коштами, які у ній знаходились та іншими речами;

-протокол обшуку транспортного засобу марки «ВАЗ», моделі 21063, із д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_8 , у якому виявлено його мобільний телефон марки «Редмі» та інші його речі та який знаходився неподалік від місця вчинення злочину;

- протокол впізнання особи за фотознімками із потерпілою ОСОБА_9 від 12.11.2025 ,під час якого вона впізнала ОСОБА_8 як особу, що відкрито заволоділа її сумкою з грошовими коштами та іншими речами, які у ній знаходились;

- висновком судової одорологічної експертизи від 12.12.2025, відповідно до якого в автомобілі марки «ВАЗ», моделі 21063, із д.н.з. НОМЕР_1 виявлені запахові сліди ОСОБА_8 .

У кримінальному провадженні встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається у тому, що ОСОБА_8 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та передбачену за його вчинення кримінальну відповідальність, перебуваючи на волі буде переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається у тому, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, щодо дачі ними неправдивих показів;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається у тому, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом неявок до суду;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається у тому, що ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки він раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що у свою чергу свідчить про те, що маючи можливість вільно пересуватись ОСОБА_8 може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові умисні кримінальні правопорушення.

Ураховуючи особу обвинуваченого, прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинуваченого, а тому доцільно продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Адвокат ОСОБА_7 та його підзахисний ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою, а саме нічний домашній арешт.

Потерпіла ОСОБА_9 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 підтримала, просила його задовольнити.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 07 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора Немирівської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 . Продовжено дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів тобто до 07 березня 2026 року включно з утриманням в СІЗО м. Вінниці. Строк тримання під вартою ухвалено рахувати з 07.01.2026. Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266 240,00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень). Покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками, у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено на час дії ухвали суду.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про доцільність продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та дають суду підстави вважати, що ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На час вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, неодружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має, є раніше судимою особою, що свідчить про відсутність у нього істотних соціальних факторів стримуючого характеру та у свою чергу дає підстави вважати, що він може безперешкодно залишити своє місце проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з покладенням обов`язків за місцем проживання обвинуваченого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що прокурором не доведено необхідності продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу, не надано жодного доказу, що підтверджує вказані в клопотанні ризики переховування, вчинення нового кримінального правопорушення, впливу на свідків та потерпілу. Обвинувачений ОСОБА_8 , має постійне місце проживання, де характеризується з позитивної сторони, має на утриманні хвору матір похилого віку, сума матеріального збитку, завданого потерпілій, є явно незначною 322 гривні, що суттєво знижує суспільну небезпеку наслідків правопорушення та межує із малозначністю діяння. Визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого та його сім`ї.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого 4 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, а саме те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з насильством щодо особи, а тому існують обґрунтовані ризики, що він може вчинити нові кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків і потерпілу, ухилятись від суду, зважаючи на покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винуватим.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись судом. При цьому був вислуханий обвинувачений, захисник та прокурор, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції узяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.

Обставини даного кримінального провадження, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб та обумовлює можливість підозрюваному переховуватись на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що може значно ускладнити органам правопорядку вживати заходи реагування на таку поведінку підозрюваного та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу, свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд ураховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Крім того, колегією суддів ураховується те, що інкриміноване кримінальне правопорушення за ч.4 ст.186 КК України, пов`язане із застосуванням насильства, що свідчить про високий ризик суспільної небезпеки ОСОБА_8 , що вказує на можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень. До того ж, останній є особою, яка звільнена з місць позбавлення волі 13.03.2025 у зв`язку з відбуттям покарання, за що судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, однак на шлях виправлення не став та 12.11.2025 повторно вчинив інкримінований умисний корисливий злочин.

Таким чином, твердження захисника, що ризики у кримінальному провадженні недоведені, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід ураховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що вимоги апеляційної скарги захисника, який заперечує доведеність передбачених ст.177 КПК України ризиків та одночасно просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у цій частині є суперечливими, оскільки за змістом ст.194 КПК України будь-який запобіжний захід може бути застосований лише за наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із наведених ризиків.

Посилання захисника на вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність в нього постійного місця проживання, матері похилого віку, позитивні характеристики, майновий стан, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці обвинуваченого у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, та не є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Також не є підставою для зміни запобіжного заходу доводи про малозначність завданого збитку, а саме 322 гривні, оскільки ОСОБА_8 відкрито, із корисливих спонукань, ривком руки вирвав із плеча ОСОБА_10 належну їй жіночу сумку чорного кольору. Таким чином, розмір завданих збитків не спростовує ступеня суспільної небезпечності інкримінованого злочину.

Зрештою існуючі соціальні зв`язки ОСОБА_8 є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках останнього чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.

Ураховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення, передбачену санкцією тривалу міру покарання у виді позбавлення волі, а також наявність ризиків, що зазначені вище апеляційний суд також не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 991/7557/20 сформульовано правову позицію, відповідно до якої розмір застави має визначатися з урахуванням не лише майнового стану підозрюваного, а й конкретної суспільної небезпеки інкримінованого діяння, а також ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Зменшення розміру застави, без достатніх правових підстав, у випадку вчинення тяжкого злочину, може нівелювати саму суть запобіжного заходу та не забезпечити досягнення його мети.

Інші обставини, на які посилались обвинувачений та захисник під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 07 січня 2026 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4