печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Києві провадження за клопотанням процесуального керівника - прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0005286 від 21.12.2023, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний керівник - прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, код РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Баришівським РВ ГУ МВС України в Київській області, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 шляхом заборони розпорядження, користування та відчуження цим майном: Мобільний телефон марки APPLE, модель 14 PRO MAX, IMEI: НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що відділом детективів із розслідування кримінальних проваджень у сфері інтелектуальної власності, віртуальних активів та у митній сфері Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0005286 від 21.12.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 206-2, ч. 3 ст. 209 КК України відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.206-2 КК України.

Зазначає, що в ході досудового розслідування кримінального провадження, 11 березня 2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_8 від 20.02.2025 у справі №757/8354/25-к проведено обшук квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення зазначеного обшуку від 11.03.2025 вилучено:

a) Мобільний телефон марки APPLE, модель 14 PRO MAX, IMEI: НОМЕР_3 .

Протоколом огляду вказаного телефону встановлено, що на ньому наявна інформація, яка має значення для досудового розслідування кримінального провадження.

Постановою старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління Бюро економічної безпеки України у місті Києві ОСОБА_9 від 12.03.2025 зазначене вище майно, яке вилучено в ході обшуків від 11.03.2025 визнано речовими доказами.

Вказує,що в органу досудового розслідування, є підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, втрачене, використане, перетворене, зіпсоване, передане або відчужене у зв`язку із проведенням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином просила накласти арешт на мобільний телефон марки APPLE, модель 14 PRO MAX, IMEI: НОМЕР_3 , з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

Прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд клопотання без її участі. Клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав наведених судом вище.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст. 170 у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Прокурором у вищевказаному клопотанні ініційовано питання про арешт майна як такого, що відповідає критеріям, визначеним ст. 170, ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Між тим, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину ( п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України). При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.

Як зазначено прокурором у клопотанні, 11 березня 2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_8 від 20.02.2025 у справі №757/8354/25-к проведено обшук квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_4 , за результатами якого вилучено майно яке зазначено в клопотанні.

Постановою старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління Бюро економічної безпеки України у місті Києві ОСОБА_9 від 12.03.2025 зазначене в клопотанні майно вилучено в ході обшуку визнано речовими доказами.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів клопотання, обшук було проведено 11.03.2025, тобто більш ніж три місяці потому. В клопотанні прокурором не зазначено підстави пропуску процесуальних строків звернення до суду з відповідним клопотанням, не підтверджено доказами причини його пропущення, та не заявлено клопотання щодо поновлення пропущення процесуальних строків для подачі клопотання про арешт майна.

Таким чином, на час розгляду вказаного клопотання, органом досудового розслідування пропущені процесуальні строки для звернення до суду з відповідним клопотання про арешт майна.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зважаючи на викладене, органом досудового розслідування не доведено та при розгляді клопотання не встановлено достатніх та беззаперечних доказів для безспірного висновку про наявність підстав, які б виправдовували доцільність «втручання державного органу у право на мирне володіння майном» у виді накладення арешту на перелік майна яке перелічене в клопотанні прокурора, а відтак, слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 107, 170, 172,173, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання процесуального керівника - прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0005286 від 21.12.2023, про арешт майна, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1