Справа № 629/3804/25
Номер провадження 1-і/629/10/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню №0000475 від 07.04.2025 року, відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до двох місяців в зв`язку із закінченням строку тримання під вартою, посилаючись на наявні ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, надавши відповідне клопотання.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора.

Захисник заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що відсутні ризики щодо можливості впливу на свідків, оскільки свідки були допитані в судовому засіданні, всі докази досліджені, ОСОБА_4 має матір, яка потребує догляду, має постійне місце мешкання, а отже має міцні соціальні зв`язки, тому просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В силу ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Отже, суспільний інтерес у сфері кримінального судочинства полягає в обов`язку суду забезпечити належний захист прав не лише обвинувачених, а також потерпілих, свідків, усталених суспільних відносин через заохочення правомірної поведінки їх учасників та вжиття передбачених законом запобіжних заходів для унеможливлення або ж мінімізації вчинення протиправних діянь.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років, не працює, не має сталих соціальних зв`язків, враховуючи встановлені існування ризиків, передбачених п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України: вірогідність переховування обвинуваченого від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом не з`явлення за викликом до суду; вчинення інших кримінальних правопорушень та оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_4 , беручи до уваги що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, його вік, стан здоров`я, майновий стан, у зв`язку з чим для запобігання вказаним ризикам, суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не в змозі в повній мірі забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого і унеможливити настання ризиків, передбачених п.п.1, 4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а тому задовольняє клопотання прокурора, продовжує ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та зазначає, що тяжкість вчинення інкримінованого злочину викликає саме ту реакцію суспільства і наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення ОСОБА_4 , як виключну міру запобіжного заходу.

Суд не ігнорує аргументи і доводи, які наводяться обвинуваченим та його захисником, проте ці аргументи, на думку суду недостатньо свідчать про можливість належного виконання процесуальних обов`язків покладених на обвинуваченого, у тому числі щодо вчинення інших кримінальних правопорушень та забезпечення його явки до суду, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються, та не стали для нього стримуючим фактором, тому в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини в справі, недопущенню перешкоджання цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконанні процесуальних рішень у справі та не можуть бути достатніми для спростування наявності ризиків переховування обвинуваченого від правосуддя, та вчинення інших правопорушень. Обставин, які були би вагомою підставою для зміни запобіжного заходу в даному судовому засіданні обвинуваченим і захисником не надано.

При цьому, суд враховує, що обвинувачений не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч.2 ст.183 КПК України.

Будь-яких даних про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, у зв`язку з чим підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі відсутні, тому суд відмовляє у задоволені клопотання захисника.

Керуючись ст.ст. 331, 371,372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Панютине, м.Лозова Харківської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», на строк до 60 днів, а саме до 20 лютого 2026 року.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Суддя ОСОБА_6