печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

особи, яка подала скаргу: не з`явився

слідчого: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 19.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000228 від 03.04.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - особа, яка звернулась зі скаргою, ОСОБА_3 ) звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 19.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000228 від 03.04.2023 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що слідчими Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження № 0000228 від 03.04.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.06.2024 року постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000228 від 03.04.2023 року скасовано.

Так, після поновлення кримінального провадження ОСОБА_3 звернувся до слідчого з клопотанням про ознайомлення з матеріалами, однак постановою 09.02.2025 року в задоволенні даного клопотання було відмовлено з тих підстав, що останній не є потерпілим. Тому, ОСОБА_3 18.03.2025 року та 18.08.2025 року звернувся до слідчого з клопотанням надати постанову про відмову у визнанні останнього потерпілим.

У подальшому, 06.11.2025 року на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві адвокатом ОСОБА_5 було направлено адвокатський запит з вимогою надати постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 . Так, постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000228 від 03.04.2023 року було отримано 21.11.2025 року.

Відтак, ОСОБА_3 зазначає, що постанова про відмову у визнані потерпілим підлягає скасуванню, оскільки слідчим було винесено постанову, яка не відповідає вимогам ст. 55, ст.100 КПК України, а саме, не містить мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, а отже, підлягає скасуванню.

22.01.2026 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла заява від ОСОБА_3 , у якій просив розглядати скаргу у його відсутність, вимоги викладені у скарзі просив задовольнити.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Оскільки особа, яка подала скаргу, про розгляд скарги повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд скарги за відсутності, а неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги, враховуючи строк розгляду скарги під час досудового розслідування, встановлений КПК України, слідчий суддя визнав можливим розглянути скаргу за їх відсутності

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду скарги фіксування провадження технічними засобами не здійснювалось.

Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження № 0000228 від 03.04.2023 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що 06.12.2024 року звернувся на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадженні № 0000228 від 03.04.2023 року, оскільки постанову слідчого ОСОБА_4 про закриття вищевказаного провадження було скасовано.

Однак, постановою старшого слідого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 09.02.2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 відмовлено, оскільки останній не є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000228 від 03.04.2023 року.

18.03.2025 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві з клопотанням надати постанову про відмову у визнанні останнього потерпілим, однак відповіді надано не було. У подальшому, 18.08.2025 року ОСОБА_3 повторно звернувся до слідчого із клопотанням.

За результатами розгляду вказаного клопотання ОСОБА_3 , відповідно до супровідного листа за № 50660-25-к/11-03-23995/25 від 13.11.2025 року від старшого слідчого Територіального слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 було надіслано постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № № 0000228 від 03.04.2023 року, оскільки під час досудового розслідування не встановлено спричинення останньому шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному проваджені може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

У відповідності до положень ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як визначено у ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя зазначає, що постанова повинна бути обґрунтованою.

Однак, зміст оскаржуваної постанови зводиться до загальних формулювань та не відповідає положенням ст. 110 КПК України. Зокрема, слідчим не надано належної оцінки доводам, зазначеним у клопотанні та обставинам, які досліджуються у кримінальному провадженні. При цьому, постанова про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим від 19.03.2025 року не містить належної аргументації та висновків в обґрунтування відмови та посилання на норми чинного законодавства.

За таких обставин, враховуючи, що розгляд справи відбувається на засадах змагальності, слідчий суддя вважає, що постанова старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_6 від 19.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим, є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 55, 100 ,107, 110, 220, 221, 303, 305, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 19.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000228 від 03.04.2023 року, - задовольнити.

Постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 від 19.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000228 від 03.04.2023 року, - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1