Дата документу 12.01.2026
Справа № 334/9711/25
Провадження № 1-кп/334/376/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КПК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого. Прокурор зазначає, встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено суворе покарання що підвищує ризик незаконного переміщення. Також, після вчинення злочину обвинувачений не був затриманий на місці, а лише через деякий час, є військовослужбовцем, що також ускладнить забезпечення явки.

Існування ризику, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюється виходячи із обставин кримінального провадження та особистої ситуації обвинуваченого, тобто фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та його моральні якості. Окрім того, вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаним із цим можливими негативними наслідками - суворістю передбаченого покарання. Також, після вчинення злочину ОСОБА_6 не був затриманий на місці,в встановлений та затриманий лише через деякий час, а також він є військовослужбовцем, що полегшить неконтрольоване переміщення (можливі відрядження/ротації) та ускладнить забезпечення явки.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_7 маючи відповідні копії матеріалів кримінального провадження може знати повні анкетні дані потерпілої та свідків, а тому може впливати на них залякувати, просити змінити покази тощо. Крім того, потерпіла ОСОБА_8 є малолітньою, що об`єктивно підвищує її уразливість до психологічного тиску й маніпуляції дорослих осіб. зі слів потерпілої, під час події обвинувачений вже висловлював погрози фізичної розправи , що свідчить про реальність і невідкладність ризику повторного впливу та залякування. Також, ризик охоплює як безпосередній контакт обвинуваченого з потерпілої/її матір`ю (законним представником) та і опосередкований вплив через третіх осіб.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що ОСОБА_6 був засуджений за ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби) та звільнений від відбування покарання у зв`язку з повернення до служби. Така обставина свідчить, що обвинувачений раніше допускав грубі порушення правопорядку та дисципліни, однак уникнув фактичного відбування покарання. Крім того, у провадженні суду перебуває обвинувальний акт у іншому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 (щодо вчинення ряду злочинів), що свідчить про множинність кримінально правових претензій до обвинуваченого та антисоціальну спрямованість поведінки. Це демонструє стійкість антисоціальної поведінки, несприйнятливість до правових застережень та високу імовірність повторення злочинних дій або ескалації їх тяжкості для уникнення відповідальності. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримала.

Захисник проти клопотання заперечував, просив замінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт. Ризики викладені у клопотанні не актуальні. У обвинуваченого є міцні соціальні зв`язки, він має дружину та малолітню дитину, які перебувають на його утриманні.

ОСОБА_6 пояснив, що просить змінити запобіжний захід, дружина хворіє, сама залишилися з дитиною вдома.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення.

До них, згідно статті 131 КПК України, віднесені запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України ризикам.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Підставою для обрання і надалі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провдаженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченої переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.

За змістом статті 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_6 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого, його характеризуючи дані, ризики, які стали підставою для обрання і надалі продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які продовжують існувати і не зменшилися, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, а також вчинити інший злочин. Також, суд враховую, що у судовому засіданні ще не були допитані потерпіла та свідки.

Поряд з цим, судом не здобуто відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені статті 177 КПК України.

Ризики, що існували на час обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Згідно зі статті 197 КПК України строк дії ухвали про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 183, 331, 372 КПК України,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - по 12 березня 2026 року включно.

Проголошення повного тексту ухвали 13.01.2026 року 15 год. 00 хв.

Ухала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1