Справа № 749/534/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/53/26
Категорія - п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурорів - ОСОБА_9 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_12 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

обвинувачених - ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 28 січня 2020 року за № 0000028 та 18 квітня 2023 року за № 0000199, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , захисника-адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника-адвоката ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_17 , на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, неодруженого, маючого статус дитини-сироти, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сновська, Чернігівської області, українця, громадянина України, неодруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 08 червня 2021 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 393 КК України до 5 років позбавлення волі ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Костянтинівка, Горностаївського району, Херсонської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , військовозобов`язаного, раніше судимого 19 червня 2020 року вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 року:

ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання:

- за пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_16 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна.

ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання:

- за пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання за попереднім вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 08 червня 2021 року, остаточно ОСОБА_11 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців без конфіскації майна.

ОСОБА_17 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України, і призначено йому покарання:

- за пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;

- за ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_17 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 19 червня 2020 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно ОСОБА_20 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Стягнуто з ОСОБА_16 на користь держави 2 446 грн. 10 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 2 446 грн. 10 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_17 на користь держави 2 446 грн. 10 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_21 - задоволено частково та стягнуто на її користь:

- солідарно з ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 24 002,00 грн. матеріальної шкоди, 900 000,00 грн. моральної шкоди, що загалом становить 924 002 грн. 00 коп.

- з ОСОБА_16 5 333 грн. 33 коп. витрат на правничу допомогу.

- з ОСОБА_11 5 333 грн. 33 коп. витрат на правничу допомогу.

- з ОСОБА_17 5 333 грн. 34 коп. витрат на правничу допомогу.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області від 30 січня 2020 року, 31 січня 2020 року та 10 лютого 2020 року - скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду були подані апеляційні скарги в яких:

- адвокат ОСОБА_18 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії його підзахисного з п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити його покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, також просить ОСОБА_17 визнати не винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України і закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України та цивільний позов ОСОБА_21 задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_17 на користь останньої 25 558 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження вини ОСОБА_17 за ст.. 304 КК України суд у вироку не навів належних і допустимих доказів і його підзахисний пояснював, що ОСОБА_16 та ОСОБА_11 не повідомляли йому свій вік, що також підтверджували останні.

Захисник стверджує, що показання ОСОБА_17 , щодо перебігу подій узгоджуються з показаннями обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_22 , наведених детально у вироку. Вказує, що судом першої інстанції не зазначено належних та допустимих доказів про наявність умислу у обвинуваченого ОСОБА_17 на заволодіння майном ОСОБА_23 , та що разом із неповнолітніми ОСОБА_16 . ОСОБА_11 , подолавши опір потерпілого, продовжуючи реалізацію спільного корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, обшукали його та заволоділи речами останнього, що виключає його відповідальність за ч. 4 ст. 187 КК України.

Крім того, вказує, що обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України місцевий суд обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_24 , які суперечать її показанням, наданих під час досудового розслідування, зокрема, слідчого експерименту, а тому є непослідовними та суперечать показанням, як безпосередньо обвинувачених, так і інших свідків, що викликає сумніви у їх правдивості.

Також, захисник вважає, що в обґрунтування вини ОСОБА_17 судом першої інстанції проладено низку недопустимих доказів, зокрема:

- протокол обшуку від 6 лютого 2020 року, оскільки дана слідча дія проведена за участі слідчого та прокурора, що суперечить положенням ч. 1 ст. 236 КПК України, згідно якої ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором;

- протокол про результати проведення НСРД від 10 лютого 2020 року, дозвіл на проведення якого надано на території ізолятора тимчасового тримання №6, оскільки , згідно практики суду касаційної інстанції, протоколи про результати НСРД та відеозаписи цих слідчих дій щодо осіб, які тимчасово утримуються в ІТТ визнаються недопустимими доказами, з огляду на те, що такі дії органів досудового розслідування свідчать про допит обвинувачених, а не втручання у приватне життя;

- протокол про результати проведення НСРД від 5 травня 2020 року, дозвіл на проведення якої було надано терміном до 3 квітня 2020 року, однак всупереч положенням ст.. 252 КПК України протокол було складено 5 травня 2020 року т.в.о. начальника сектора кримінальної поліції Сновоського ВП ОСОБА_25 , який взагалі зазначену слідчу дію не проводив, оскільки оптичний носій, на якому містилися записи розмов обвинуваченого, він отримав від УОТЗ ГУНП;

- протокол слідчого експерименту від 29 січня 2020 року за участі ОСОБА_17 , який посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення, а слідча дія не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин подій, проведення дослідів чи випробувань. При цьому, ОСОБА_17 пояснив, що під час вказаної слідчої дії він надав не точні показання через психологічний тиск з боку органів досудового розслідування.

Відносно обвинувачення ОСОБА_17 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України захисник стверджує, що останній не мав умислу на вбивство ОСОБА_23 , однак він розкаюється у причетності до його смерті, бо усвідомлює, що той помер внаслідок його дій. При цьому апелянт зазначає, що жоден з обвинувачених не підтвердив наявності попередньої змови між ними на позбавлення життя потерпілого, більш того, формулювання обвинувачення «досягнули мовчазної згоди на вбивство», на його переконання, не знайшло свого підтвердження будь-якими наведеними у вироку доказами. Захисник також вказує на поведінку підозрюваного та потерпілого, яка передувала злочину, а саме, що обвинувачений не був ініціатором виниклого між ним та потерпілим конфлікту, очевидну віктимну поведінку потерпілого, який нецензурно лаявся в бік обвинуваченого, та завдав йому тілесні ушкодження, внаслідок яких ОСОБА_17 припинив участь у конфлікті, і на той момент потерпілий був живий.

Вказуючи на поведінку обвинуваченого після конфлікту, який не намагався знищити чи спотворити сліди злочину та впливати на свідків, не вживав будь-яких заходів для переховування від правоохоронних органів, стверджує, що таким чином ОСОБА_17 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачав, що внаслідок такої поведінки буде заподіяна шкоду здоров`ю потерпілого, однак, хаотично наносячи удари, він не конкретизував у своїй свідомості, яку саме шкоду (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично завдано потерпілому. Тобто, в даному випадку він діяв із невизначеним «неконкретизованим» умислом», за якого він хоча і бажав спричинити або свідомо припускав спричинення шкоди потерпілому, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди, а тому в даному конкретному випадку, обвинувачений має відповідати за той результат (шкоду), які фактично було заподіяно - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого;

- адвокат ОСОБА_14 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження щодо його підзахисного закрити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що допитані обвинувачені під час судового розгляду відмовилися від своїх попередніх показань, так як під час досудового розслідування на них чинився тиск зі сторони правоохоронців і вони змушені були дати неправдиві показання, що в свою чергу було проігноровано судом першої інстанції. Вказує, що показання його підзахисного відносно не причетності до інкримінованих дій підтверджуються показаннями ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_22 , яка повідомила, що під час бійки ОСОБА_11 був весь час поряд з нею, декілька разів відлучався, але участі в бійці не приймав, так як весь час був в її полі зору і на його одязі чи обличчі крові вона не бачила.

Захисник вважає, що до показань свідка ОСОБА_24 слід відноситися критично, враховуючи те, що на місці події вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння, як закінчилася бійка вона не бачила і в той час перебувала під слідством Сновського ВП.

Стверджує, що суд першої інстанції погодився з висновком у судовому рішенні, який не відповідає фактичним обставинам справи, а саме, висновком експерта № 13, відповідно до якого, потерпілий після отримання тілесних ушкоджень міг рухатися, і згідно показань обвинувачених, після побиття він стояв на ногах та лаявся, а згідно протоколу огляду місця події зафіксовано сліди взуття потерпілого, що свідчить про вчинення ним цілеспрямованих дій, а тому, на переконання апелянта, смерть потерпілого настала внаслідок заподіяння тяжких тілесних ушкоджень через необережне ставлення до її настання;

- обвинувачений ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі просить закрити кримінальне провадження щодо нього. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що під час досудового розслідування на нього здійснювався тиск з боку працівників правоохоронних органів, і під час досудового розслідування обвинувачені не визнавали та заперечували сам факт вбивства. Вказує, що обвинувачення за ст.. 187 КК України ґрунтується на показаннях обвинуваченого ОСОБА_26 наданих під час досудового розслідування, коли він проходив у справі в якості свідка, хоча згідно норм КПК України, показання, надані під час досудового розслідування не можуть бути прийняті в суді, як доказ. Вважає, що відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність попередньої змови між обвинуваченими на вчинення інкримінованих дій. Вказує, що в ході судового провадження в суді першої інстанції не було досліджено ряд доказів, зокрема, відеозапис з кафе «Десяточка», декілька слідчих експериментів та допитів, що свідчить про неповноту судового розгляду. Також вказує про необґрунтовані відмови у задоволенні відводів прокурору та складу суду при розгляді кримінального провадження в суді, на суперечливі показання свідка ОСОБА_24 , щодо перебування її на місці події під час бійки, а показання інших свідків у справі не вказують на його причетність до вчинення кримінальних правопорушень. Вважає, що виявлені на його одязі вкраплення не свідчать про спосіб їх потрапляння, тим паче, він повідомляв, що намагався розборонити ОСОБА_17 та потерпілого. Крім того, вказує, що першим слідчим, який зібрав речові докази у кримінальному провадженні був слідчий ОСОБА_27 , у якого не було допуску до розслідування справ за участі неповнолітніх, через що його було в подальшому відсторонено від розслідування, а тому зібрані ним докази, згідно доктрини «плодів отруйного дерева» мають бути визнані недопустимими. Також вважає, що не було доведено про належність павербанку, вилученого в ході обшуку помешкання ОСОБА_17 , який ОСОБА_16 підібрав біля гуртожитку, саме потерпілому;

- адвокат ОСОБА_19 в поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду щодо його підзахисного, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_16 підібрав павербанк біля сміттєвого баку і не знав кому він належить, і стверджує, що ударів потерпілому не наносив, а на його одязі та взутті не було виявлено слідів крові, також відсутні прямі докази, що ОСОБА_16 причетний до побиття, яке в подальшому призвело до смерті ОСОБА_23 . Захисник вказує, що при визначенні його підзахисному покарання судом першої інстанції не враховано, що той проживає з бабусею, має статус дитини-сироти;

- обвинувачений ОСОБА_16 в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції було допущено неодноразове порушення його прав через відхилення неодноразових клопотань сторони захисту та відмові у задоволенні відводів. Вважає, що в основу обвинувачення необґрунтовано покладено показання свідка ОСОБА_24 , яка їх неодноразово змінювала та не враховано показання обвинувачених. Також вказує, що в ході судового провадження не було досліджено ряд доказів, зокрема, відеозапис з кафе «Десяточка»;

- обвинувачений ОСОБА_17 в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 121 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам. Вказує, що свідок обвинувачення ОСОБА_24 постійно змінювала показання. Також вважає, що при проведенні обшуку 6 лютого 2020 року було не дотримано вимог ст.. 236 КПК України, оскільки при проведенні слідчої дії був присутній і слідчий і прокурор. На переконання ОСОБА_17 , пред`явлене йому обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, побудоване на доказах, які не є беззаперечними та переконливими.

В поданих запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту прокурор просить відмовити у їх задоволенні, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, 27.01.2020 близько 21 години, ОСОБА_17 , неповнолітні ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території гуртожитку Державного професійно-технічного закладу «Сновське вище професійне училище лісового господарства» за адресою: вул. Бульварна, буд. 7, м. Сновськ, Сновського району Чернігівської області, зустріли раніше не знайомих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які спілкувались між собою біля вказаного гуртожитку.

У цей момент у ОСОБА_17 виник злочинний умисел на протиправне заволодіння майном потерпілого ОСОБА_23 шляхом здійснення розбійного нападу.

При цьому, достовірно знаючи, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є неповнолітніми, діючи умисно, шляхом пропозиції злочинним шляхом заволодіти майном потерпілого та обіцянки матеріального збагачення, викликав у ОСОБА_16 та ОСОБА_11 бажання і рішучість вчинити кримінальні правопорушення, тим самим втягнув їх у злочинну діяльність, а саме у вступ між собою у злочинну змову, спрямовану на вчинення нападу на ОСОБА_23 , з метою заволодіння його майном та у подальшому заподіяння смерті потерпілому.

Після цього, 27.01.2020 близько 21 години, ОСОБА_17 , неповнолітні ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , реалізуючи єдиний злочинний спільний умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя та здоров`я, заволодіння його майном, бажаючи їх настання, та не бажаючи, але свідомо припускаючи настання смерті ОСОБА_23 , під приводом врегулювати спровокований ОСОБА_17 , неповнолітніми ОСОБА_16 та ОСОБА_11 словесний конфлікт з потерпілим, відвели ОСОБА_23 у неосвітлену та безлюдну ділянку місцевості за будівлею підстанції ЗТП-403, яка розташована біля вказаного гуртожитку, де умисно здійснили напад на нього, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого у вигляді тяжких тілесних ушкоджень.

Надалі, долаючи активний опір потерпілого, у період часу з 21 години до 21 години 36 хвилин 27.01.2020 ОСОБА_17 , неповнолітні ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , перебуваючи у вищезазначеному місці, продовжуючи реалізовувати спільний умисел на заволодіння майном ОСОБА_23 , тобто з корисливим мотивом, досягнули мовчазної згоди на вбивство, тобто умисне протиправне позбавлення життя потерпілого, шляхом вчинення спільних насильницьких дій, в результаті чого нанесли ОСОБА_23 не менше 15 (п`ятнадцяти) ударів руками та ногами в область життєво-важливого органу - голови, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що включає: садна, синці, забійні рани голови, травматичну ампутацію 21, 22 та ушкодження 11 зубів верхньої щелепи, зливні крововиливи у м`які тканини голови, забій головного мозку з субдуральною гематомою, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Після цього, діючи умисно, ОСОБА_17 , неповнолітні ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , подолавши опір потерпілого, продовжуючи реалізацію спільного корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, обшукали його, у ході чого заволоділи портативним зарядним пристроєм марки «РZХ С158» вартістю 386,33 грн з USB-шнуром марки «RЕМАХ», який не становить матеріальної цінності, що належали потерпілому ОСОБА_23 . Після заволодіння наявним при ОСОБА_23 майном, ОСОБА_17 , неповнолітні ОСОБА_16 та ОСОБА_11 залишили потерпілого та місце вчинення злочину.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_23 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 на місці події. Смерть ОСОБА_23 настала від набряку головного мозку, що виник внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що включає садна, синці, забійні рани голови, травматичну ампутацію 21, 22 та ушкодження 11 зубів верхньої щелепи, зливні крововиливи у м`які тканини голови, забій головного мозку з субдуральною гематомою.

Внаслідок вчинення спільних протиправних дій, ОСОБА_17 , неповнолітні ОСОБА_16 та ОСОБА_28 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_23 на загальну суму 386,33 грн, яким розпорядилися на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у період часу з 23 години 27.01.2020 до 02 години 28.01.2020, у невстановленому в ході досудового розслідування місці на території м. Сновська, Чернігівської області, діючи умисно та повторно, з корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, ОСОБА_17 таємно викрав мобільний телефон марки «Blackview BV 7000» вартістю 1 200 грн з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», яка не становить матеріальної цінності, які належали потерпілому ОСОБА_23 та перебували у тимчасовому користуванні ОСОБА_24 , після чого розпорядився викраденим на власний розсуд.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинувачених та невірної кваліфікації їх дій. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 у вчиненні ними кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_16 , який вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що з ОСОБА_17 , з яким нещодавно познайомився і якому свій вік не повідомляв та ОСОБА_11 відпочивали у кафе «Десяточка», де вживали алкоголь. Надалі приїхали до гуртожитку, на ґанку якого спілкувалися з хлопцями та дівчатами. Згодом між ОСОБА_17 та потерпілим виник конфлікт, вони почали відходити за гуртожиток. У цей час ОСОБА_11 розмовляв з дівчиною. Надалі, біля сміттєвого баку, де стояла ОСОБА_24 , він ( ОСОБА_16 ) забрав павербанк. Чий це павербан він не знав. Після цього з ОСОБА_11 пішли за гуртожиток до ОСОБА_17 та потерпілого. ОСОБА_24 на місці конфлікту не було. Він стояв осторонь та слухав музику, бачив, як ОСОБА_17 наносив удари, тоді як ОСОБА_11 намагався їх розняти, але не вийшло і його відштовхнули. Після бійки ОСОБА_17 присів, після чого кульгаючи пішов, куди саме не пам`ятає. Потерпілий в цей час лежав та продовжував ображати їх, тому він дістав телефон та сфотографував його. У подальшому вони пішли на зупинку, по дорозі він віддав ОСОБА_17 . При цьому бачив на його одязі кров, в той час як на одязі ОСОБА_11 крові не було;

- обвинуваченого ОСОБА_11 , який свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що близько 21 години з ОСОБА_17 , якому не повідомляв про свій вік, та ОСОБА_16 приїхали до гуртожитку поспілкуватися з хлопцем. Він бачив, що між ОСОБА_17 та потерпілим виник конфлікт, почалась бійка за гуртожитком. ОСОБА_16 стояв осторонь та слухав музику. Надалі він ( ОСОБА_11 ) підійшов до них, щоб розняти, однак його відштовхнули. Через деякий час бійка припинилась, ОСОБА_17 присів. Потім вони пішли в бік гуртожитку, при цьому потерпілий стояв та був у свідомості, казав щось. Він з ОСОБА_16 пішли в кафе «Десяточка». Згодом ОСОБА_17 та ОСОБА_24 підійшли до них, ОСОБА_30 показав телефон «Blackview BV 7000»;

- обвинуваченого ОСОБА_17 , який свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України, не визнав. Щодо кримінального правопорушення, передбаченого пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, не погодився з правовою кваліфікацією, оскільки не мав умислу на вбивство ОСОБА_23 . Пояснив, що 27 січня 2020 разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , з якими познайомився нещодавно, відпочивали у кафе «Десяточка», де вживали алкоголь, їх точного віку не знав. Надалі на таксі приїхали до гуртожитку училища, під час спілкування зі знайомими, потерпілий ОСОБА_31 почав агресивно себе поводити та ображати його. Він ( ОСОБА_17 ) запропонував потерпілому відійти в тихе місце поговорити, останній погодився, ОСОБА_16 пішов за ними. За гуртожитком сварка продовжилась, він не витримав та вдарив ОСОБА_32 в область грудей, потім наніс другий удар по обличчю, біля лівого вуха. Від цього потерпілий впав, він відтягнув його в сторону та продовжив наносити удари ногами. Кількість ударів не пам`ятає, можливо 5-7 було. У цей час підбіг ОСОБА_11 та намагався їх розборонити, ударів він не наносив, після чого побіг назад. ОСОБА_16 перебував на відстані декілька метрів від конфлікту, ударів також не наносив, свідка ОСОБА_24 не було. Під час бійки, потерпілий ногою вдарив його в коліно, він присів та сказав зупинитися. Після цього він вийшов на асфальтну доріжку, а потерпілий піднявся та залишився на місці бійки, серйозних ушкоджень не мав, при цьому продовжував його ображати, але він вже не реагував. На шляху до зупинки ОСОБА_33 віддав йому павербанк. Згодом ОСОБА_16 та ОСОБА_11 пішли до кафе. А він у подальшому погодився на пропозицію ОСОБА_24 та пішов до останньої. Під час перебування у ОСОБА_24 вона виклала два телефони та зарядний пристрій і він жартома сказав, що один з телефонів його. Через деякий час вони пішли до кафе де зустрілись зі своєю компанію, почали вживати алкоголь;

- потерпілої ОСОБА_21 , матері покійного ОСОБА_23 , яка пояснила, що ввечері 28 січня 2020 року до неї прийшов двоюрідний брат та сказав, що ОСОБА_32 немає в живих. Відразу поїхали до м. Щорсу (Сновськ) в морг, звідти направили до поліції. Наступного дня об 11 годині слідча повідомила про підозрюваних, її визначили як потерпілу. Повідомила, що напередодні в п`ятницю приїжджала до м. Сновська лікувати зуби, зустрілась з сином та дала йому продукти і гроші. Він користувався протиударним телефоном чорного кольору, був працьовитим, допомагав;

- свідка ОСОБА_34 , яка працювала черговою в гуртожитку Сновського вищого професійного училища лісового господарства, та пояснила, що декілька років тому під гуртожиток прийшли троє хлопців - обвинувачені. Один з них зайшов всередину, віддав банківську карту та залишив свій номер телефону на випадок, якщо хтось буде питати з приводу знахідки. При цьому у нього були ознаки сп`яніння, раніше він намагався потайки потрапити до гуртожитку. Надалі хлопці продовжили стояти під гуртожитком, розмовляли з дівчиною, яка була сестрою однієї зі студенток, на вигляд їй 20 років, худої статури. За нічну зміну ніяких подій не відбувалось, порушень громадського порядку не бачила, звуків не чула, о 08 годині пішла з роботи додому. Вже потім дізналася від колеги, що біля сміттєвих баків за гуртожитком знайшли труп;

- свідка ОСОБА_35 , завідуючої господарством у Сновському вищому професійному училищі лісового господарства, згідно показань якої у січні 2020 року о 08 годині вона прийшла на роботу та побачила, що на території училища біля сміттєвих баків за гуртожитком, поряд з підстанцією на спині лежав побитий чоловік в брудному одязі без ознак життя. Викликала поліцію;

- свідка ОСОБА_36 , яка навчалась разом з обвинуваченим ОСОБА_17 , згідно показань якої декілька років тому о 20-21 годині знаходилась з подругою в кафе-барі «Десяточка». Згодом о 22-23 годині у кафе забігли знайомі подруги ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , які сіли поруч з ними. У цей час побачила кров на білих кросівках ОСОБА_37 . При цьому останній був збуджений, тоді як ОСОБА_33 - спокійний. Візуально тілесних ушкоджень на них не бачила;

- свідка ОСОБА_24 , яка пояснила, що наприкінці січня 2020 року разом з ОСОБА_23 повертались з роботи та підійшли до гуртожитку училища. Останній дав їй свої навушники та телефон, щоб послухати музику. Біля гуртожитку вони зустріли обвинувачених. В останніх з ОСОБА_23 виник конфлікт, оскільки їм не сподобався запропонований потерпілим тютюн. Між ними на ґанку почалась сутичка, яка продовжилась за гуртожитком. Потім розпочалась бійка, потерпілий впав, вона бачила, що обвинувачені разом наносили багато ударів ОСОБА_38 по обличчю та тілу. Останній намагався відштовхувати нападників, але не вийшло. Також чула, як він кричав: «Досить!». Вона намагалась їх розборонити, проте хтось з обвинувачених її вдарив по обличчю та наказав йти звідти. Вона пішла. Через пів години на зупинці, перебуваючи з подругою, зустріла обвинувачених. Ушкоджень на них не бачила. Вона спитала про ОСОБА_32 , хтось з хлопців відповів, що він пішов додому. Водночас ОСОБА_17 повідомив подрузі, що він вдарив потерпілого, а ОСОБА_11 - добивав. У подальшому вона разом з обвинуваченими пішла до кафе «Десяточка». Зранку виявила, що у неї зник телефон потерпілого, який лежав у кишені куртки. Вважає, що його забрав ОСОБА_30 , оскільки спілкувалась тільки з ним. Зазначила, що наступного дня ОСОБА_16 ходив по училищу та погрожував тим, хто щось бачив, нічого не казати. У зв`язку з цим спочатку боялась та надала неправдиві показання;

- свідка ОСОБА_22 яка пояснила, що 27 січня 2020 року у вечірній час біля гуртожитку розмовляла з ОСОБА_11 , який приїхав зустрітися з ОСОБА_39 . Ніякого конфлікту не бачила. ОСОБА_11 декілька разів кудись відходив, після чого повертався. При цьому він був сам та знаходився в полі її зору. Коли він підійшов до неї останній раз, ніяких ушкоджень на ньому не було.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинувачених, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 28 січня 2020 року, відповідно якого за будівлею електропідстанції ЗТП 403-21 РУ 10 кВ, яка знаходиться поряд з п`ятиповерховою будівлею гуртожитку «Сновське ВПУЛГ» за адресою: м. Сновськ, вул. Бульварна, буд. 7, виявлено тіло покійного чоловіка ОСОБА_23 , та вилучено ряд предметів;

- протоколі огляду трупа від 28 січня 2020 року, згідно якого, з трупа ОСОБА_23 вилучено дактилокарту трупа, два светра, жилетка, штани камуфляжні, штани спортивні, шкарпетки, ботинки, марлевий тампон з вмістом ротової порожнини, зрізи нігтьових пластин з піднігтьовим вмістом;

- протоколі огляду предметів від 29 березня 2020 року, під час якого оглянуто речі трупа ОСОБА_23 ;

- лікарському свідоцтві про смерть №15 від 28 січня 2020 року, згідно якого датою смерті ОСОБА_23 є 28 січня 2020 року, причиною смерті - набряк головного мозку, забій головного мозку, внутрішньочерепна травма без ушкодження кісток, ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом;

- висновку експерта №13 від 16 березня 2020 року, згідно з яким причиною смерті громадянина ОСОБА_23 , є набряк головного мозку, що виник внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що включає: садна, синці, забійні рани голови, травматичну ампутацію 21, 22 та ушкодження 11 зубів верхньої щелепи, зливні крововиливи у м`які тканини голови, забій головного мозку з субдуральною гематомою; враховуючи вираженість трупних явищ - смерть його настала 28 січня 2020 року; виявлена закрита черепно-мозкова травма, утворена дією твердих тупих предметів, за механізмами ударів 27 січня 2020 року, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, має прямий причинно-наслідковий зв`язок з його смертю; комплекс тілесних ушкоджень утворений дією твердих тупих предметів, без видимих індивідуальних ознак, до категорії яких входять ноги, взуті в черевики, руки та інші предмети, за механізмами ударів загальною кількістю не менше п`ятнадцяти, утворений в динаміці, в ділянку голови, при різних взаєморозташуваннях потерпілого та ушкоджуючих об`єктів, на це вказує наявність зовнішніх ушкоджень на різних поверхнях голови гр. ОСОБА_23 ; між отриманням комплексу тілесних ушкоджень, виявлених у громадянина ОСОБА_23 та його смертю, минув проміжок часу, що вимірюється кількома годинами (від 3 до 12 год);

- висновку експерта №70 від 25 червня 2020 року (додатково до №13 від 28 січня - 16 березня 2020 року), відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупу громадянина ОСОБА_23 , виявлена закрита черепно-мозкова травма, що включає: садна, синці, забійні рани голови, травматичну ампутацію 21, 22 та ушкодження 11 зубів верхньої щелепи, зливні крововиливи у м`які тканини голови, забій головного мозку з субдуральною гематомою, утворена за механізмами ударів дією твердих тупих предметів, без видимих індивідуальних ознак, до категорії яких входять ноги, взуті у: черевики, кросівки та берці; причиною смерті громадянина ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8, є набряк головного мозку, що виник внаслідок закритої черепно-мозкової травми, що включає комплекс тілесних ушкоджень, утворений дією тупих твердих предметів, за механізмом не менше п`ятнадцяти ударів; враховуючи вираженість трупних явищ смерть громадянина ОСОБА_23 настала ІНФОРМАЦІЯ_7 за 9-12 годин до початку судово-медичного дослідження трупу (28 січня 2020 о 14 год 00 хв);

- висновку експерта №18-ц від 18 березня 2020 року, відповідно до якого при дослідженні зрізів нігтьових пластин з рук трупа ОСОБА_23 , в об`єктах №1, 2 виявлені сліди крові людини, при серологічному дослідженні якої в об`єктах №1, 2 виявлений антиген А ізосерологічної системи АВ0; таким чином, кров в цих слідах могла походити від будь-якої особи (осіб) групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, що за ізосерологічною системою АВ0 не виключає походження крові в об`єктах №1, 2 і від трупа ОСОБА_23 (група А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В);

- висновку експерта №190 від 30 квітня 2020 року, відповідно до якого у слідах на рукавичці «І» (об.№2) та рукавичці «II» (об.№3), вилучених в ході огляду місця події, знайдено піт, при серологічному дослідженні якого в слідах (об.№2,3) за системою АВ0 виявлено антигени А і Н ізосерологічної системи АВ0, які могли походити від особи (осіб) з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім або без супутнього антигену Н; такою особою, не виключено, міг бути ОСОБА_23 (група А(ІІ) з супутнім антигеном Н); походження антигену Н в слідах (об.№2,3) не виключається і від домішку поту особи (осіб) з групою крові 0 (І) з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0, в тому числі і від ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 (крові яких властивий антиген Н);

- висновку експерта №189 від 30 квітня 2020 року, відповідно до якого у слідах на фрагменті паперу (об.№1), на тирсі (об.№2), та на фрагментах рослин (об.№3), вилучених в ході огляду місця події, знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої за системою АВ0 у слідах (об.№1,2,3) виявлено антиген А, який може походити від особи (осіб) з групою крові А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від трупа ОСОБА_23 ;

- протоколі обшуку від 06 лютого 2020 року та відеозаписом, відповідно до яких обшук проводився за адресою: АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_40 , в ході якого виявлено та вилучено павербанк чорного кольору PZX GB/T 35590-2017, спортивну кофту сірого кольору зі слідами РБК, USB-шнур чорного кольору;

- висновку експерта №20-МК від 08 квітня 2020 року, відповідно до якого на вилученому одязі у ОСОБА_17 виявлені, зокрема: на футболці - прості сліди крові або речовини схожої на засохлу кров: плями крові або речовини схожої на засохлу кров; на джинсах - по всім половинкам виявлено не менше 40 плям; на берцях - по всім поверхням не менше 42 плям; утворення вказаних слідів можливе при контакті з «закривавленою» поверхнею (предметом);

- висновку експерта №221 від 02 червня 2020 року, відповідно до якого у слідах на джинсах (об.№2,3,4), на правому (об.№5) та лівому (об.№7) берцях, вилучених у ОСОБА_17 , знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої за системою АВ0 виявлено наступне: в об`єктах №2, 3, 4, 5 виявлено лише антиген А, який міг походити від особи (осіб) з групою крові А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від трупа ОСОБА_23 ; в об`єкті №7 виявлені антигени А і В, які могли походити від особи (осіб) з групою крові AB(IV); або в даному об`єкті може мати місце змішання крові осіб з групами А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, В (III) з ізогемаглютиніном анти-А та АВ (IV) в будь-якій комбінації; в такому випадку антиген А, не виключено, міг походити від крові трупа ОСОБА_23 (група А (II) з ізогемаглютиніном анти-В);

- висновку експерта №188 від 30 квітня 2020 року, відповідно до якого у слідах на кофті (об.№1,2,3,4,5,6,7,8,9), що належить ОСОБА_17 , вилученій в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої за системою АВ0 виявлено наступне: в об`єктах №1,2,3,5,6,7,8 виявлені антигени А і В (ізогемаглютиніни не виявлені), які могли походити від особи (осіб) з групою крові АВ (IV); або в даних об`єктах може мати місце змішання крові осіб з групами А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А та AB(IV) в будь-якій комбінації; в такому випадку антиген А, не виключено, може походити від крові трупа ОСОБА_23 (група А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В); в об`єктах №4,9 виявлено лише антиген А, який може походити від особи (осіб) з групою крові А(II) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від трупа ОСОБА_23 ;

- протоколі огляду речей від 14 квітня 2020 року, в ході якого оглянуті джинсові штани з накладенням речовини бурого та сіро-коричневого кольору, светр чоловічий з плямами буро-коричневого кольору, пара берців з нашаруванням та накладенням речовини бурого кольору, які вилучені у ОСОБА_17 ;

- протоколі огляду речей від 10 травня 2020 року в ході якого оглянуті кофта із бавовняної тканини сірого та чорного кольорів, яка вилучена у ОСОБА_17 , на якій знайдено кров людини, яка вилучена в ході обшуку 06 лютого 2020 року, та виявлений в правій кишені кофти USB-шнур білого кольору;

- протоколі огляду речей від 04 червня 2020 року, в ході якого оглянуті джинси чоловічі на яких знайдено сліди крові людини, пара берців на яких виявлено кров людинт, та які вилучені у ОСОБА_17 ;

- висновку експерта №21-МК від 08 квітня 2020 року, відповідно до якого при експертизі наданих речових доказів - одягу, вилученого у ОСОБА_11 , виявлені: на футболці прості сліди крові або речовини, схожої на засохлу кров; на джинсах - по всім поверхням не менше 53 плям; на кросівках - по всім поверхням не менше 95 плям; утворення вказаних слідів можливе при контакті з «закривавленою» поверхнею (предметом); бризки крові або речовини схожої на засохлу кров (сліди крові (речовини схожої на засохлу кров), які виникають за умов наявності імпульсу кінетичної енергії та ваги крові (речовини схожої на засохлу кров), меншої сили поверхневого натягу на прикладі відрив): на джинсах - по передній половинці не менше 19 бризок; утворення вказаних слідів можливе при потраплянні на сприймаючу поверхню крапель, що зірвалися з поверхні предмету, який був «закривавлений» при розмахуванні вказаним предметом, або при нанесенні ударів по предмету, який був «закривавлений»; слідосприймаюча поверхня, в даному випадку передня половинка джинсів, була обернута безпосередньо до джерела крові (речовини схожої на засохлу кров) і перебувала дещо вгорі, про що свідчить розташування виявлених більшості слідів (бризок) в нижній частині джинсів по їх передній половинці;

- висновку експерта №222 від 02 червня 2020 року, відповідно до якого на куртці (об.№1,2,3,4,5,6,7,8), на кофті (об.№9,10,11,12), на джинсах (об.№15,16,18), на шкарпетці І (об.№19,20), на шкарпетці II (об.№21,22), на лівому кросівку (об.№23), вилучених у ОСОБА_11 , знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої за системою АВ0 виявлено наступне: в об`єктах №1,4,5,11,12,15,16,19,23 виявлені антигени А і В (ізогемаглютиніни не виявлені), які могли походити від особи (осіб) з групою крові AB (ІV); або в даних об`єктах може мати місце змішання крові осіб з групами А(II) з ізогемаглюгиніном анти-В, В(ІІІ) з ізогемаглюгиніном - анти-А та AB(IV) в будь-якій комбінації; в такому випадку антиген А, не виключено, міг походити від крові трупа ОСОБА_23 (група А(II) з ізогемаглютиніном анти-В); в об`єктах №2,3,6,7,8,9,10,18,20,21,22 виявлено лише антиген А, який міг походити особи (осіб) з групою крові А(II) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від трупа ОСОБА_23 (т.3 а.п.155-158);

- протоколом огляду речей від 14 квітня 2020 року, в ході якого оглянуті пара кросівок з наявним нашаруванням та накладенням речовини бурого кольору, куртка з групою плям та помарок бурого кольору, джинси чоловічі з групою плям та помарок у вигляді бризків бурого кольору, чоловіча спортивна кофта з групою плям та помарок бурого кольору, пара шкарпеток з плямами і помарками бурого кольору, що належать підозрюваному ОСОБА_11 ;

- протоколі огляду речей від 04 червня 2020 року, в ході якого оглянуті куртка, чоловічі джинси, чоловіча спортивна кофта, пара шкарпеток, пара кросівок, що належать підозрюваному ОСОБА_11 , та на яких виявлено сліди крові людини;

- висновку експерта №261 від 18 травня 2020 року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_24 , виявлені садна лівого колінного суглобу та лоба зліва, утворені дією твердих тупих предметів, за механізмами не менше двох - тертям, відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я і не протирічать можливості утворення 27 січня 2020 року;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 29 січня 2020 року, відповідно до якого, у присутності понятих, за участю захисника, підозрюваного ОСОБА_17 , останній розповів про подію 27 січня 2020 року та продемонстрував, де саме на території Сновського ВПУЛГ близько 21 години вони зустріли незнайомого; місце, де завдав декілька ударів рукою та ногою потерпілому, а коли останній впав, то відтягнув його від дерева та декілька разів ударив по ногам; потім потерпілому завдавали удари його знайомі ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , але він не бачив хто конкретно та скільки ударів; місце, де знайшов картку ПриватБанку, після чого здійснив дзвінок на 3700, потім зайшов до гуртожитку спитати коменданта з приводу картки; місце, куди вони пішли після побиття потерпілого; місце, де саме телефон потерпілого ОСОБА_23 він сховав разом із ОСОБА_16 , а павербанк чорного кольору, який належить потерпілому та який він забрав у ОСОБА_16 ;

- протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо -, відео контролю за особою від 10 лютого 2020 року, відповідно до якого зафіксовано розмову ОСОБА_17 , який підтвердив, що «Ну вони ж двоє мочили його, я в принципі почав. Я ж не думав, що вони такі бєшені будуть…», «Та ми його там просто ізбили сильно. А експертиза шо покаже. А от чого він здох…», «І то, шо там, ручками под очима, дав ляща, за барки дьоргнув і я його, грубо говоря, ногой по ногам. Всьо, дальше вже ті малолєтніє розбирались із ним..», «Ми його руками гуртом били», «Його аж под утро токо найшли», «ніхто ж не знав, що він коньки одкіне»;

- протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо -, відео контролю за особою від 05 травня 2020 року, відповідно до якого зафіксовано розмову ОСОБА_17 із співкамерниками щодо обставин побиття потерпілого. ОСОБА_16 з ОСОБА_11 повідомили, що заволоділи павербанком потерпілого, та ОСОБА_16 віддав його ОСОБА_17 . Останній зазначив, що бив потерпілого ногами, через що у нього з`явилась кров на штанях. Вказав про надходження записок від ОСОБА_11 , в яких останній пропонував обмовити ОСОБА_16 та вигородити ОСОБА_11 . За це ОСОБА_11 обіцяв ОСОБА_17 матеріальну допомогу під час ув`язнення;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 07 лютого 2020 року, згідно якого у присутності понятих, за участю законного представника, захисника, неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_16 , останній розповів про подію 27 січня 2020 року та продемонстрував, де вони разом з іншими вживали алкогольні напої у приміщенні кафе «Десяточка»; як приїхали на таксі до гуртожитку; місце, де зустріли ОСОБА_23 з ОСОБА_24 ; як ОСОБА_17 запропонував заволодіти мобільним телефоном потерпілого («отжать», «побить») та продати його; місце де ОСОБА_17 та ОСОБА_11 наносили тілесні ушкодження потерпілому; як ОСОБА_17 розстібнув куртку потерпілого та почав перевіряти кишені штанів, а ОСОБА_11 - кишені куртки; як він перевернув потерпілого на бік та сфотографував його обличчя; ОСОБА_11 попросив у ОСОБА_17 ліхтарик, щоб знайти свої перчатки; місце куди вони пішли з ОСОБА_42 , де зустріли ОСОБА_24 та дівчину ОСОБА_44 , звідки він дзвонив на номер телефона ОСОБА_17 , який перебував у користуванні ОСОБА_11 . Останній відповів, що вже йде та зізнався що «справив нужду йому в рот» (потерпілому). Надалі, ОСОБА_17 з ОСОБА_24 пішли, та пізніше разом зустрілись вже в кафе «Десяточка». ОСОБА_17 демонстрував ОСОБА_11 мобільний телефон потерпілого, який забрав у ОСОБА_24 . Близько 04 год ОСОБА_16 бачив, як ОСОБА_11 витирав кров зі своїх білих кросівок. Також кров була на його джинсах. Показав місце, де на наступний день, ОСОБА_17 сховав телефон у дерево;

- протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо -, відео контролю за особою від 14 квітня 2020 року, яким зафіксовано розмову ОСОБА_16 із співкамерниками щодо події, яка трапилась 27 січня 2020 року, під час якої ОСОБА_16 розповідав, як наносили удари потерпілому. Вказував, що буде заперечувати всі обвинувачення, якщо на його руках знайдуть кров, то скаже, що перевертав потерпілого. Проте, вважав, що кров на його руках дійсно знайдуть. Зазначав, що першим почав бити потерпілого у зв`язку з тим, що останній розповсюджував наркотики серед учнів. Надалі, підбіг ОСОБА_17 та теж бив потерпілого. Коли залишали місце злочину, потерпілий лежав на землі та «хрипів»;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 29 січня 2020 року згідно якого, у присутності понятих, за участю законного представника, захисника, неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_11 , останній розповів про подію 27 січня 2020 року та продемонстрував, де вони разом з іншими вживали алкогольні напої у приміщенні кафе «Десяточка»; місце, де на території гуртожитку, біля сміттєвих баків, побачив бійку між ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_45 ; як ОСОБА_17 штовхнув потерпілого та останній впав на землю; як ОСОБА_16 та ОСОБА_17 спільно наносили удари по голові та тулубу потерпілого. Надалі, у кафе «Десяточка» ОСОБА_17 показував йому телефон потерпілого;

- протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо -, відео контролю за особою від 05 травня 2020 року, якою зафіксовано розмову ОСОБА_11 з невідомою особою, в ході якої останній розповів обставини вбивства ОСОБА_23 , ОСОБА_17 запропонував пограбувати ОСОБА_23 , на що погодився лише ОСОБА_16 . Під час нападу ОСОБА_17 та ОСОБА_46 били потерпілого, у т.ч. ногами. Він намагався їх розняти;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 04 лютого 2020 року, в ході якого свідок ОСОБА_24 в подробицях показала, де відбувалось побиття ОСОБА_47 : першим почав наносити удари руками і ногами ОСОБА_17 , потім підійшов ОСОБА_11 і почав наносити удари руками і ногами, третім підійшов ОСОБА_16 і також почав бити ОСОБА_47 руками та ногами; удари припадали в голову та по всім частинам тіла, коли ОСОБА_48 лежав на землі; потім ОСОБА_24 хтось вдарив в лобну ділянку голови, від чого вона впала на асфальт; кричала ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , щоб ті припинили бити ОСОБА_47 ОСОБА_16 та ОСОБА_11 пригрозили, щоб не лізла в бійку («йди отсюда, бо ноги поломаєм»). Надалі, на зупинці, перебуваючи разом з ОСОБА_49 , знову побачила обвинувачених. ОСОБА_50 запитала у ОСОБА_11 , чому у нього кросівки у крові, на що ОСОБА_17 відповів «Я вирубив, а ОСОБА_11 добивав». Вказала, що ОСОБА_17 викрав у неї телефон потерпілого з кишені куртки, коли вони разом заходили до неї додому;

- протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо -, відео контролю за особою від 24 березня 2020 року, якою зафіксовано розмову свідка ОСОБА_24 з невідомою особою щодо події, що трапилась 27 січня 2020 року. Зокрема, вказала, що разом з ОСОБА_45 зустріла обвинувачених біля гуртожитку близько 20.40 год. 27 січня 2020 року;

- протоколі огляду телефону від 29 січня 2020 року, в ході якого оглянутий мобільний телефон Redmi 7A, синього кольору, який добровільно надав неповнолітній свідок ОСОБА_16 , та повідомив, що не заперечує щодо перегляду його переписки з сестрою ОСОБА_51 ; в ході огляду листування 27 січня 2020 року виявлено дві фотокартки обличчя з тілесними ушкодженнями нині покійного потерпілого;

- протоколі огляду речей від 18 січня 2020 року, в ході якого, в присутності понятих, законного представника та практичного психолога, в присутності та з дозволу свідка ОСОБА_51 оглянуто мобільний телефон останньої марки Honor 8X IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та виявлена переписка в чаті програми Вайбер з контактом « ОСОБА_33 Брат » номер телефону НОМЕР_3 ;

- протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 06 квітня 2020 року, яким зафіксованого інформацію з мобільного терміналу з ІМЕІ № НОМЕР_4 , який належить та яким користується ОСОБА_51 ;

- протоколі огляду документа від 08 червня 2020 року та ілюстративною фототаблицею до нього, в ході якого оглянута інформація з мобільного терміналу марки «HONOR» модель «JSN-L12», що має ІМЕІ: НОМЕР_1 IMЕI: НОМЕР_5 та належить ОСОБА_53 . Встановлено, що у вказаному пристрої виявлено факт надсилання ОСОБА_16 о 23.11 год 27 січня 2020 року фотознімку голови потерпілого ОСОБА_54 у крові;

- протоколі огляду місцевості та телефону від 28 січня 2020 року, відповідно до якого оглянута ділянка місцевості по вул. Попудренка в м. Сновськ, Чернігівської області, поряд з господарством №6, де в стовбурі дерева наявне дупло, яке закидане сухим листям, в якому знаходиться мобільний телефон марки Blackview модель BV7000 silver 2/16 Gb, чорного кольору, на терцях наявні металеві вставки. У ході якого виявлено та вилучено фрагмент сліду папілярних узорів;

- протоколі огляду речей від 05 травня 2020 року, відповідно до якого оглянутий мобільний телефон марки Blackview модель BV7000 у пластиковому корпусі чорного кольору, який вилучений в ході огляду місцевості 28 січня 2020 року; портативний зарядний пристрій марки «PZX» модель «С158» ємністю 20000 MhA в металевому корпусі чорного кольору та USB-шнур, із гумового матеріалу, чорного кольору, які вилучені в ході санкціонованого обшуку від 06 лютого 2020 року за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_17 ;

- висновку експерта №409 від 13 квітня 2020 року, відповідно до якого сліди рук, зафіксовані на таблиці до протоколу, вилучені 28 січня 2020 року з поверхні мобільного телефону марки «Blackviev», виявленого в ході огляду місцевості, а саме: два сліди пальців рук розмірами 11x26 мм, 10x27 мм - придатні для ідентифікації за ними особи, що їх залишила; слід пальця руки розмірами 11x26 мм залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_11 ; слід пальця руки розмірами 10x27 мм залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_11 ;

- протоколі пред`явлення речей для впізнання від 06 травня 2020 року відповідно до якого свідок ОСОБА_55 , у присутності понятих, впізнав мобільний телефон марки Blackview в корпусі чорного кольору з металевими та гумовими вставками, моноблок, на поверхні якого маються механічні пошкодження у вигляді подряпин, що належав ОСОБА_23 ;

- висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №2418/20-24 від 21 травня 2020 року, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження портативного зарядного пристрою «PZX С158/20000» з урахуванням зносу станом на 27 січня 2020 року складає 386,33 грн.;

- висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №2419/20-24 від 21 травня 2020 року, відповідно до якого вартість мобільного телефону марки «Blackview» модель BV 7000, ІМЕІ: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 з ознаками природного зносу, на вторинному ринку України станом на 27 січня 2020 року може складати 1 200,00 грн, при умові, що мобільний телефон знаходиться у робочому стані та його товарний стан на момент проведення експертизи, відповідає товарному стану на 27 січня 2020 року;

- протоколі огляду документів від 06 липня 2020 року, в ході якого оглянуті оригінали листів від ОСОБА_11 , оригінал записки ОСОБА_16 до ОСОБА_11 , з оригіналом записки, перекладеної почерком ОСОБА_11 з почерку ОСОБА_16 . Записками ОСОБА_11 до ОСОБА_17 , вилученими у СІЗО, в яких ОСОБА_11 схиляв останнього до спільного оговорювання ОСОБА_16 та взяття ОСОБА_17 вини на себе в обмін на матеріальну допомогу від знайомих, родичів ОСОБА_11 ;

- протоколах огляду документів від 20 квітня 2020 року, 21 травня 2020 року, в ході яких оглянуто оптичний носій з інформацією про телефонні дзвінки абонентів ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна», а також довідкою-аналізом про з`єднання абонентів;

- протоколі огляду документу від 12 квітня 2020 року та протоколі перегляду відеозапису від 10 червня 2020 року, за участю свідка ОСОБА_36 , яка вказала, що на відеозаписі з камер відеоспостереження в приміщенні кафе-бару «Десяточка» в м. Сновськ у період з 17 год 00 хв 27.01.2020 до 01 год 00 хв 28.01.2020 (час, вказаний у відеозаписі, відрізняється від дійсного на 2 години у більшу сторону) особа №2 - ОСОБА_17 , особа №3 - ОСОБА_11 , особа №10 - ОСОБА_16 ;

- висновку судово-психіатричної експертизи №127 від 17 березня 2020 року згідно якого встановлено, що у ОСОБА_17 на час кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, психічних розладів не виявлено, в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності він не знаходився, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_17 не показане застосування примусових заходів медичного характеру;

- висновку судово-психіатричної експертизи №128 від 17 березня 2020 року відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_17 ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання психоактивних речовин з синдромом залежності не виявлено, наркологічне лікування йому не показане;

- висновку судово-психіатричної експертизи №125/141 від 24 березня 2020 року згідно якого встановлено, що у ОСОБА_11 на час кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, психічних розладів не виявлено, в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності він не знаходився, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_11 за психічним станом не показане застосування примусових заходів медичного характеру; загальний розвиток неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_11 , відповідає рівню інтелектуальної норми та його віковому розвитку; ознак схильності до паталогічного фантазування у ОСОБА_11 не виявлено;

- висновку судово-психіатричної експертизи №126 від 17 березня 2020 року, згідно якого встановлено, що у ОСОБА_11 не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю чи наркотиків, наркологічне лікування йому не показане;

- висновку судово-психіатричної експертизи №227/255 від 12 травня 2020 року згідно якого встановлено, що у ОСОБА_16 на час кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, психічних розладів та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знайдено, за своїм психічним станом тоді він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_16 не показане застосування примусових заходів медичного характеру; загальний розвиток неповнолітнього підозрюваного відповідає рівню інтелектуальної норми та його віковому розвитку; ознак схильності до паталогічного фантазування у ОСОБА_16 не виявлено;

- висновку судово-психіатричної експертизи №228 від 05 травня 2020 року згідно якої встановлено, що у ОСОБА_16 психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю чи психоактивних речовин з синдромом залежності не виявлено, і наркологічне лікування йому не показане.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях і доводи, викладені сторонами в апеляційних скаргах, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 304 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, які інкримінуються обвинуваченим, так і те, що зазначені злочини вчинено саме обвинуваченими.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_17 та його захисника ОСОБА_18 про недоведеність факту втягнення ОСОБА_17 неповнолітніх ОСОБА_11 і ОСОБА_16 у злочинну діяльність, тобто, про відсутність в діях ОСОБА_17 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки він був особисто знайомий з ОСОБА_11 , йому було відомо, що останній разом з ОСОБА_16 навчалися і були учнями ПТУ. Також, у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_11 повідомив, що був знайомий зі старшим братом ОСОБА_57 , та навчався разом його молодшою сестрою, яка на той час була неповнолітньою. Крім того, у ході проведення НСРД зафіксовано як ОСОБА_17 , перебуваючи в ІТТ охарактеризував ОСОБА_11 і ОСОБА_16 як «Малих, ще младших від ОСОБА_17 … учнів…малолітніх».

Твердження апеляційної скарги адвоката ОСОБА_18 про недопустимість доказу - протоколу обшуку від 6 лютого 2020 року, з підстав проведення слідчої дії за участі слідчого та прокурора, не може бути визнано таким, що заслуговує на увагу, оскільки одночасна присутність двох осіб, уповноважених на проведення відповідної слідчої дії, не може свідчити про недотримання порядку її проведення.

Доводи сторони захисту про те, що протоколи про результати проведення негласної слідчої (розшукової дії) - аудіоконтролю особи щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 є недопустимими доказами, оскільки відбувся фактично допит останніх без роз`яснення їх процесуальних прав та участі захисників, колегія суддів до уваги не бере, враховуючи наступне.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 7, ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення. Кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права. Тобто, під самовикриттям розуміються дії особи, яка самостійно надає відповідним органам пояснення щодо скоєного нею протиправного діяння.

У той же час негласні слідчі (розшукові) дії - це сукупність організаційних, практичних прийомів, у тому числі із застосуванням технічних засобів, які дозволяють у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, отримати інформацію про злочин або особу, яка його вчинила, без її відома.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 258, ч. 1 ст. 260 КПК України аудіо- відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, тобто доступом до змісту спілкування за умови, що його учасники мають достатні підстави вважати таке спілкування приватним. Означене втручання проводиться без відома особи, якщо є достатні підстави вважати, що її розмова або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування. Метою аудіоконтролю є спостереження за діями та розмовами особи (шляхом прослуховування та фіксації розмов) у будь-якому місці перебування, незважаючи на те, що це місце є його власністю чи він там тимчасово перебуває, для отримання інформації, яка має значення для досудового розслідування. У межах строку дії ухвали про надання дозволу на проведення аудіо-, відеоконтролю особи ця негласна слідча (розшукова) дія може проводитися як безперервно, так і епізодично. Такі НСРД можуть бути здійснені у кримінальному провадженні після внесення відомостей до ЄРДР, обмежень щодо їх застосування до осіб, затриманих за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, немає.

Натомість допит - це слідча (розшукова) дія, що проводиться із заздалегідь визначеною метою, для одержання певної, а не будь-якої інформації, тобто, її змістом є одержання показань від особи, яка володіє відомостями, що мають значення для розслідуваного кримінального правопорушення. Допит проводиться за місцем проведення досудового розслідування або в іншому місці за погодженням із особою, яку мають намір допитати, і, як правило, складається з вільної розповіді про обставини, що стосуються предмета допиту, та відповідей на запитання, а особа, яка проводить допит, тримає ініціативу в своїх руках.

У цьому кримінальному провадженні НСРД (аудіо-, відеоконтроль особи) проводились на підставі ухвал слідчого судді в приміщеннях ізоляторів тимчасового тримання, а зафіксоване спілкування обвинувачених із особами, що також там перебували мало ознаки приватного в розумінні статей 258, 260 КПК України.

Жодних відомостей, які б свідчили, що під час цих НСРД обвинувачених було допитано щодо обставин, за якими надалі їм було висунуто обвинувачення, немає. Зафіксовані у протоколах проведення НСРД розмови відбувались між обвинуваченими і невстановленими особами, які також перебували у камері ІТТ.

Оцінивши зміст розмов обвинувачених, зафіксованих під час проведення НСРД, апеляційний суд приходить до висновку, що ці розмови були вільними, без примусу або обману з боку будь-яких осіб, обвинувачені на власний розсуд спілкувалися зі співрозмовниками на різні теми, зокрема, добровільно розповідали про події, які мали місце 27 січня 2020 року, тому повідомлені ними відомості не є показаннями, які вони давали без роз`яснення прав та за відсутності захисника.

Водночас, колегія суддів враховує, що перед цими НСРД з обвинуваченими уже було проведено слідчі експерименти, під час яких вони повідомляли та демонстрували перебіг досліджуваних подій, тобто, озвучена ними в камері ІТТ інформація не є новою, а лише підтверджує дані, які містяться в раніше зібраних доказах. Таким чином, результати аудіоконтролю не є єдиним або ключовим доказом проти ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , який використав суд в обґрунтування судового рішення. Також слід враховувати, що обвинувачені не заперечували факту та змісту цих розмов, а описані ним деталі вбивства не могли бути відомі особам, які не були присутні на місці і під час вчинення злочину.

До того ж, обвинуваченим під час слідчих дій, проведених перед поміщенням в ІТТ і проведення НСРД було роз`яснено всі права, зокрема, право не свідчити проти себе. Суть зазначеної НСРД дії полягає саме у прихованому втручанні у особисте життя особи без повідомлення їй про це, тому посилання сторони захисту на порушення права обвинуваечних у цьому випадку є безпідставними.

Апеляційний суд, проаналізувавши письмові докази, не встановив підстав, що під час проведення цих НСРД у розмовах з обвинуваченими брав участь працівник правоохоронного органу під прикриттям або ж була залучена інша особа в порядку ст. 275 КПК України. Обставини, які б свідчили про те, що до цієї слідчої дії залучений агент без дотримання вимог ч. 6 ст. 246 КПК України, під час судового розгляду, не встановлено.

Оскільки НСРД у вигляді аудіоконтролю реалізовано у визначений процесуальним законом спосіб, у діях органу досудового розслідування не вбачається порушення прав обвинувачених від самовикриття, немає підстав визнавати відомості, зафіксовані у відповідних протоколах, недопустимими доказами згідно зі статтями 86, 87 КПК України як такі, що отримані з істотним порушенням прав і свобод людини та вимог кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи апелянта щодо нескладення протоколів НСРД в 24 годинний строк з дня їх завершення, колегія суддів вважає, що наведене не впливає на законність їх проведення, оскільки вони здійснювались на підставі ухвал слідчого судді, складені за результатами відповідних НСРД, їх хід та результати зафіксовані на носіях, які долучені до протоколів та викладені в окремих процесуальних документах, в яких детально наведено зміст розмов.

Твердження щодо складання протоколу про результати проведення НСРД від 5 травня 2020 року т.в.о. начальника сектора кримінальної поліції Сновоського ВП ОСОБА_25 , який зазначену слідчу дію не проводив, оскільки оптичний носій, на якому містилися записи розмов обвинуваченого він отримав від УОТЗ ГУНП, не можуть визнатися обґрунтованими, враховуючи наявне доручення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій ОСОБА_25 , а отриманням відповідних результатів НСРД з УОТЗ ГУНП є формами та методами проведення НСРД.

Отже, всупереч доводам сторони захисту, НСРД стосовно обвинувачених застосовані обґрунтовано та під належним контролем, процедура надання дозволу на проведення НСРД була ясною та передбачуваною, застосування таких заходів повністю ґрунтувалось на нормах КПК та переслідувало легітимну мету.

Колегія суддів в обґрунтування вини обвинувачених враховує, що у ході проведення НСРД:

- стосовно ОСОБА_16 зафіксовано, як останній повідомляв співбесіднику про обставини вбивства ОСОБА_23 та причетність до нього всіх обвинувачених: вказує, що буде заперечувати всі обвинувачення, якщо на його руках знайдуть кров то скаже, що перевертав потерпілого. Проте, вважає, що кров на його руках дійсно знайдуть. Зазначає, що першим почав бити потерпілого у зв`язку з тим, що останній розповсюджував наркотики серед учнів. Надалі, підбіг ОСОБА_42 та теж бив потерпілого. Коли залишали місце злочину, потерпілий лежав на землі та «хрипів»;

- стосовно ОСОБА_17 , зафіксовано, що під час конфлікту з потерпілим, він відвів його до сміттєвих баків, де декілька разів вдарив по обличчю, після чого заподіяв декілька ударів ногами по голові. Після чого інші обвинувачені («малі») почали його бити («місити»), потім разом били руками і «перестарались». Зафіксовано, як ОСОБА_42 вказав, що ОСОБА_46 з ОСОБА_58 заволоділи павербанком потерпілого, та ОСОБА_46 віддав його ОСОБА_59 . Зазначив, що бив потерпілого ногами, через що у нього з`явилась кров на штанах. Вказував про надходження записок від ОСОБА_60 , в яких останній пропонував обмовити ОСОБА_26 та вигородити ОСОБА_60 , за що обіцяв ОСОБА_61 матеріальну допомогу під час ув`язнення.

- стосовно ОСОБА_11 зафіксовано, що останній у жартівливій формі розповів співбесіднику обставини вбивства ОСОБА_23 : ОСОБА_42 запропонував пограбувати ОСОБА_23 , на що згодився лише ОСОБА_62 . Під час нападу ОСОБА_42 та ОСОБА_46 били потерпілого, у т.ч. ногами. ОСОБА_63 намагався їх розняти.

Слід відмітити, що записками ОСОБА_60 до ОСОБА_17 , вилученими у СІЗО, підтверджується факт схиляння ОСОБА_58 , ОСОБА_17 до спільного оговорювання ОСОБА_26 та взяття ОСОБА_64 вини на себе в обмін на матеріальну допомогу від знайомих, родичів ОСОБА_65 .

Доводи сторони захисту про те, що протоколи слідчих експериментів проведених за участі ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 є недопустимими доказами, оскільки працівники поліції здійснювали на них тиск, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Згідно із ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини, зокрема, отримання доказів унаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Згідно вироку суду в якості окремих доказів у кримінальному провадженні були наведені саме протоколи проведення слідчих експериментів з ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , які показували обставини вбивства ОСОБА_23 .

При їх проведенні вимоги ст. 240 КПК органом досудового розслідування були дотримані в повній мірі.

Як вбачається з висновку Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №390/361/15-к, - згідно висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року метою слідчого експерименту є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Отримання від свідка (підозрюваного) відомостей під час цієї слідчої дії не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії. Показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Усі процесуальні дії проводилися за присутності захисників та законних представників неповнолітніх підозрюваних, жодних зауважень щодо будь-якого тиску на обвинувачених під час їх проведення висловлено не було.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено, а тому немає підстав вважати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом.

Твердження сторони захисту про те, що під час проведення слідчого експерименту на обвинувачених чинився моральний та психологічний тиск колегія суддів до уваги не приймає.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що захист не зміг переконливо пояснити, яким чином, на той момент підозрювані, могли запам`ятати та вивчити події злочину, а також, яким чином працівникам поліції, могли бути відомі обставини вчинення вказаного злочину, місце розташування предметів обстановки, тощо.

У апеляційній скарзі сторона захисту стверджувала про те, що в період між фактичним затриманням та проведенням слідчого експерименту на обвинувачених чинився психологічний тиск з боку працівників поліції, але вказані обставини не знайшли свого підтвердження після перевірки апеляційним судом.

Як визначено ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 1 ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а також ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковими для виконання Україною.

Виходячи із положень ст. 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Тобто, практика ЄСПЛ свідчить про те, що забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів слідства шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень конституційних прав людини - це прямий обов`язок держави в особі її відповідних органів.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що коли особа небезпідставно заявляє про те, що вона була піддана поганому поводженню з боку суб`єктів владних повноважень, це вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Водночас, для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести таке розслідування, заява має бути «небезпідставною». Особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, що дасть можливість перевірити, чи не є заява безпідставною. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника надмірний тягар доведення, однак за відсутності будь-якої інформації, яку можливо перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку її розслідування.

За вказаним стороною захисту фактом здійснювалось досудове розслідування (кримінальне провадження № 0000019 від 18 квітня 2024 року), яке постановою слідчого Державного бюро розслідувань від 24 жовтня 2025 року було закрито у зв`язку із встановленням відсутності в діянні співробітників Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, щодо можливого неправомірного застосування співробітниками Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000028 психологічного впливу на підозрюваних ОСОБА_16 , ОСОБА_66 та ОСОБА_17 в результаті чого вони були змушені дати неправдиві показання. Законність цієї постанови перевірялась слідчим суддею Деснянського районного суду м. Чернігова, який ухвалою від 17 грудня 2025 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_11 на постанову слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві від 24 жовтня 2025 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000019 від 18 квітня 2024 року.

Колегія суддів вважає спростованими доводи сторони захисту щодо застосування до обвинувачених незаконних методів.

Таким чином, колегія суддів не вважає, що відомості, які обвинувачені, надавали під час слідчого експерименту, були наслідком застосування до них протиправного тиску.

Захист не наводив будь-яких доводів щодо інших критеріїв, які можуть позначитися на допустимості слідчих експериментів, в суді першої інстанції і в апеляційній скарзі.

Крім того, пояснення обвинувачених під час слідчого експерименту не були єдиним або вирішальним доказом, покладеним в основу обвинувального вироку.

Твердження сторони захисту щодо необхідності критичної оцінки показань свідка ОСОБА_24 , оскільки надані нею показання різняться з її показаннями, наданими в ході досудового розслідування, колегія суддів не може визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції пояснила, що детально повідомила про обставини кримінального правопорушення під час проведення з нею слідчого експерименту із застосуванням відеозапису, у т.ч. щодо характеру та кількості заподіяних обвинуваченими ударів потерпілому. На даний час, по спливу 3 років, свідок змогла згадати факт побиття обвинуваченими ОСОБА_23 . Вказувала, що намагалась втрутитись, але хтось з обвинувачених збив її з ніг, та сказав залишити їх.

Вказані показання узгоджуються як із результатами слідчого експерименту проведеного із ОСОБА_24 і аудіо-, відеоконтролю останньої, а також висновку судово-медичної експертизи, згідно якої, у свідка виявлено тілесні ушкодження, механізм утворення яких узгоджується з її показаннями.

При цьому, слід відмітити, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Доводи сторони захисту, що потерпілий ОСОБА_23 після конфлікту з обвинуваченими, ще рухався та тривалий час був живим, що підтверджується висновками експертизи про можливість його рухів після отриманих тілесних ушкоджень, слідами останнього біля місця його виявлення і його зубні лунки кровоточили при огляді тіла, колегія суддів не може визнати обґрунтованими.

Перш за все, колегія суддів відмічає, що згідно протоколу огляду місця події, яким зафіксовано обстановку вчинення злочину та розташування трупу ОСОБА_23 . При цьому, розташування голови потерпілого (обличчя нахилилось вбік) частково збігається з фотознімком голови ОСОБА_23 у крові, який було надіслано ОСОБА_16 о 23:11 27 січня 2020 року, який був зроблений о 21:36 год.

Також, колегія суддів враховує, що на місце конфлікту потерпілий дійшов самостійно та початок подій відбувався в русі та потерпілий переміщався, що вказує на залишення ним слідів. При цьому, окрім показань обвинувачених, що потерпілий переміщувався після завершення конфлікту, суду не було надано жодних достовірних доказів.

Крім того, в ході судово-медичної експертизи було виявлено, що зубні лунки кровоточать, однак вказана обставина не може свідчити про помилковість висновку експерта щодо часу смерті потерпілого, який був встановлений експертним шляхом з врахуванням сукупності обставин, в ході також з`ясовано, що всі тілесні ушкодження ОСОБА_23 було отримано прижиттєво та вони мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з його смертю.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про неповноту судового розгляду з підстав, що в ході судового провадження в суді першої інстанції не було досліджено рядку доказів, зокрема, відеозапис з кафе «Десяточка», декілька слідчих експериментів та допитів, колегія суддів не може визнати такими, що заслуговують на увагу, оскільки відповідні докази та протоколи їх огляду долучалися в ході судового провадження, містяться в матеріалах кримінального провадження, їх зміст відображено у вироку суду першої інстанції. Колегія суддів також звертає увагу, що об`єм досліджуваних доказів та порядок їх дослідження встановлюється судом за клопотанням учасників судового провадження, з урахуванням думки сторін та обставин провадження.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_11 , що слідчий ОСОБА_27 , який збирав першочергові докази у кримінальному провадженні, на той момент, не мав допуску до розслідування справ за участі неповнолітніх, через що його було в подальшому відсторонено від розслідування, а тому зібрані ним докази, згідно доктрини «плодів отруйного дерева» мають бути визнані недопустимими не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, наказом заступника начальника ГУНП в Чернігівській області № 27 від 9 січня 2020 року встановлено спеціалізацію слідчих з розслідування кримінальних правопорушень та суспільно небезпечних діянь, вчинених неповнолітніми та за їх участю, закріпивши за цією ділянкою роботи слідчих працівників, в тому числі і відносного старшого слідчого СВ Менського ВП ГУНП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_27 .

Також, твердження про відсторонення слідчого ОСОБА_27 від розслідування кримінального провадження не відповідає дійсності, оскільки останній, будучи допитаним в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000019 від 18 квітня 2024 року пояснював, що в кінці 2019 року він був відкомандирований до Сновського ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області на час, коли укомплектують посаду слідчого вказаного відділення і 28 січня 2020 був його останній робочий день в Сновському ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області, після чого, 29 січня 2020 року вже не приймав участі у досудовому розслідуванні даного вбивства і повернувся до свого підрозділу для несення служби в м. Мена.

Відносно доводів апеляційних скарг щодо відмови у задоволенні заявлених стороною захисту відводах складу суду та прокурору під час судового розгляду в суді першої інстанції, то слід відзначити, що такі відводи були розглянуті у порядку визначеному КПК України та в їх задоволенні було обґрунтовано відмовлено.

Щодо позиції обвинуваченого ОСОБА_11 , що обвинувачення ґрунтується на показаннях ОСОБА_16 , отриманих коли останній перебував у якості свідка, то така не містить жодного обґрунтування і в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які покладено в основу оскаржуваного вироку, які були отримані органом досудового розслідування від обвинуваченого ОСОБА_16 , коли той перебував у даному кримінальному провадженні у статусі свідка.

Відносно доводів сторони захисту про недоведеність належності потерпілому павербанку, вилученому в ході обшуку помешкання ОСОБА_17 , який начебто ОСОБА_16 підібрав біля гуртожитку, то такі спростовуються результатами проведення НСРД у ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» якими було зафіксовано, як ОСОБА_42 вказав, що ОСОБА_46 з ОСОБА_58 заволоділи павербанком потерпілого, та ОСОБА_46 віддав його ОСОБА_17 .

Твердження сторони захисту про недоведеність вини обвинувачених та відсутності належних доказів судова колегія не може визнати обґрунтованими, враховуючи вищевикладені результати НСРД та наступне.

Обвинуваченими при проведенні слідчих експериментів відтворено на місцевості механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_23 , які узгоджується з висновком судово-медичної експертизи трупу потерпілого та показаннями свідка ОСОБА_24 .

Згідно досліджених висновків експертів, на рукавах куртки, лицьової частині кофти, джинсах, светрі та берцях ОСОБА_17 виявлено сліди крові, які можуть походити від трупа ОСОБА_23 . На джинсах, берцях ОСОБА_17 виявлено загалом не менше 82 плям крові, утворених від контакту із закривавленою поверхнею (не менше 40 - джинси по всім половинкам, не менше 42 - берці по всім поверхням).

Також, на куртці, кофті, кросівках, шкарпетках ОСОБА_28 виявлено сліди крові, які можуть походити від трупа ОСОБА_23 . Згідно висновку судової дактилоскопічної експертизи №409, на поверхні мобільного телефону «Блекв`ю» потерпілого виявлено сліди пальців рук ОСОБА_28 . На джинсах, кросівках ОСОБА_11 виявлено загалом не менше 148 плям крові, утворених від контакту із закривавленою поверхнею (не менше 53 - джинси, не менше 95 - кросівки). Крім того, виявлено не менше 19 бризок на передній половинці джинсах, утворення яких можливо при потраплянні на сприймаючу поверхню крапель, що зірвалися з поверхні предмету, який був «закривавлений» при розмахуванні вказаним предметом, або при нанесенні ударів по предмету, який був «закривавлений». Слідоприймаюча поверхня була обернута безпосередньо до джерела крові і перебувала дещо вгорі, про що свідчить розташування бризок в нижній частині джинсів.

Колегія суддів звертає увагу, що така кількість бризок крові та її слідів не могла залишитися лише в результаті спроб ОСОБА_28 розборонити конфліктуючих осіб, та експертне дослідження свідчить про, як мінімум, знаходження ОСОБА_28 тривалий час безпосередньо біля потерпілого в момент нанесення останньому тілесних ушкоджень. При цьому слід відмітити, що при спробах припинити конфліктну ситуацію, така здебільшого переривається на час втручання сторонніх осіб.

Надані обвинуваченими показання щодо перебігу подій також спростовуються дослідженими доказами, а проміжок зазначеного ними часу конфлікту з ОСОБА_23 не узгоджується з відомостями про роботу мобільних телефонів ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , інформацією АТ КБ «Приватбанк», та показаннями свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_22 , результатами НСРД та іншими доказами.

Так, згідно відомостей АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_17 здійснювались розмови з оператором лінії 3700 з 20:52 по 20:58 27 січня 2020 року. Водночас, ОСОБА_67 зроблено фотознімок потерпілого о 21:36, що вказує на недостовірність показань ОСОБА_17 про знайдення картки після побиття потерпілого.

Крім того, згідно відомостей ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна», телефон ОСОБА_16 був неактивним з 21:06 по 21:52 27 січня 2020 року. Всі вхідні дзвінки відхилено або залишено без відповідей. Лише о 21:52 ОСОБА_16 здійснив два дзвінки на номер ОСОБА_17 НОМЕР_8 тривалістю 16 та 18 сек., який перебував у володінні ОСОБА_11 . Зазначене узгоджується зі слідчим експериментом за участі підозрюваного ОСОБА_16 , який вказував, що відійшовши разом з ОСОБА_17 від місця злочину, дзвонив на телефон останнього, який перебував у ОСОБА_11 , який залишився на місці злочину для пошуку перчаток за допомогою ліхтарика. Вказане узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_22 , яка вказувала, що після лінійки бачила з вікна гуртожитку ОСОБА_60 , який йшов один з ліхтариком повз гуртожиток.

Телефон ОСОБА_17 також був неактивним приблизно в такий же проміжок часу, з 21.08 год. по 21.52 год. Лише о 21:40 з телефону ОСОБА_58 було зроблено вихідний дзвінок на номер ОСОБА_68 тривалістю 01:19 хв. ( ОСОБА_42 не був знайомий з ОСОБА_68 та не міг їй телефонувати особисто, також остання під час допиту вказала, що не знайома з ОСОБА_17 ). Зазначене спростовує показання ОСОБА_68 щодо перебування на лінійці з 21:30 або 22:00. При цьому, свідок ОСОБА_69 (вахтер гуртожитку) вказувала, що спостерігала обвинувачених 27 січня 2020 року поблизу гуртожитку напередодні вечірньої «лінійки», яка починалась о 21:00. Коли «лінійка» завершилась близько 21:30, обвинувачених вже не бачила.

Доводи ОСОБА_17 , що він не вчиняв крадіжки телефону потерпілого спростовуються показаннями ОСОБА_24 , протоколом слідчого експерименту за участі вказаного свідка, ОСОБА_17 та ОСОБА_70 . Також, ОСОБА_17 не зміг зрозуміло пояснити навіщо він забирав у ОСОБА_71 телефон під приводом, що це його власність (зі слів самого обвинуваченого), та чому надалі заховав його у дерево.

Посилання обвинувачених на неефективне здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні з підстав зміни підслідності кримінального провадження, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки згідно постанови заступника прокурора Чернігівської області від 5 березня 2020 року про доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу досудового розслідування і таке рішення було ухвалено через незабезпечення швидкого та повного розслідування у кримінальному провадженні, що не може свідчити про недопустимість попередньо зібраних доказів у кримінальному проваджені.

Щодо доводів обвинувачених щодо відсутності умислу на вбивство та попередньої змови, то такі, не можуть визнатися колегією суддів обґрунтованими і питання кваліфікації дій обвинувачених було предметом детального аналізу судом першої інстанції, який викладено в оскаржуваному вироку, з яким погоджується і судова колегія.

З огляду на узгодженість дій обвинувачених стверджувати про відсутність в їх діях обвинувачених попередньої змови, відсутні підстави.

Попередньо, вирішивши вчинити розбійний напад на ОСОБА_23 , ОСОБА_17 використав надуманий привід відвести останнього у глуху місцевість, після чого троє обвинувачених спільно заподіяли потерпілому тілесні ушкодження від яких він помер.

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення.

Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин.

Згідно ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Хоча обвинувачені і наполягають, що вони не домовлялись вчинити вбивство, проте їх конклюдентні дії (мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсне волевиявлення особи: спільно били потерпілого та обшукували його одяг, ОСОБА_11 та ОСОБА_16 відганяли ОСОБА_24 , ), також, ОСОБА_16 з ОСОБА_11 заволоділи павербанком потерпілого, та ОСОБА_46 потім віддав його ОСОБА_17 .. Наведені обставини вказують на наявність у них попередньої змови на спільне вчинення злочину.

До того ж, ніхто з обвинувачених під час дій інших співучасників не намагався зупинити один одного, не викликав швидку допомогу або поліцію, як під час вбивства, так і в подальшому.

При цьому, згідно висновку судово-медичної експертизи №13 всі удари були заподіяні ОСОБА_72 у життєво важливий орган - голову, при різних взаємних розташуваннях нападників.

Доводи апеляційних скарг в частині неправильної кваліфікації дій обвинувачених також не ґрунтуються на зібраних у справі доказах. Локалізація, кількість та характер завданих ОСОБА_23 тілесних ушкоджень, указують на наявність у діях обвинувачених прямого умислу на вбивство потерпілого. Факт того, що після завдання потерпілому тілесних ушкоджень обвинувачені заволоділи його майном, дають підстави стверджувати про те, що напад на ОСОБА_23 із застосуванням до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього був вчинений із метою заволодіння його майном. У ході застосування насильства ОСОБА_23 були завдані тяжкі тілесні ушкодження. Ці обставини указують на правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч.4 ст. 187 КК України.

У ході вчинення розбійного нападу на ОСОБА_23 його було вбито, що указує на правильність кваліфікації його дій за п.6 ч.2 ст. 115 КК України. При цьому колегія суддів вважає те, що факт настання смерті ОСОБА_23 відбувся після спливу деякого часу після завдання йому тілесних ушкоджень і не має правового значення для кваліфікації дій обвинувачених та не може указувати на наявність у їх діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Завдання чисельних ударів у життєво важливий орган потерпілого, внаслідок чого останньому були завдані тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку із цими діями обвинувачених, вказують на наявність у них прямого умислу на вбивство потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень саме в тому об`ємі, яке інкримінується обвинуваченим, так і те, що зазначений злочин вчинено саме ними.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інша оцінка судом наведених у вироку доказів, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Доводи, викладені в апеляційних скаргах щодо неправильної оцінки доказів судом у вироку, є безпідставними, оскільки вони полягають у довільному, тенденційному трактуванні апелянтами показань свідків та обставин, які не відповідають їх дійсному змісту, в той час як фактично ці показання узгоджуються між собою та доказами у справі і підтверджують винуватість ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 в пред`явленому обвинуваченні. Доводи апеляційних скарг сторони захисту полягають у переоцінці окремих доказів, з наданням їм однобічної оцінки, ігноруючи при цьому їх дійсний зміст та решту доказів у їх сукупності.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а їх дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно, ОСОБА_16 за пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 за пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_17 за пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченим, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_16 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу винного, який має статус дитини-сироти, не одружений, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, за місцем проживання негативно не характеризується, за місцем навчання характеризується посередньо, притягувався до адміністративної відповідальності, раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого, вплив дорослих, рівень розвитку, досудову доповідь уповноваженого органу пробації та позицію потерпілої. Прийняв до уваги обставину, що пом`якшує покарання - вчинення злочину неповнолітнім та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_16 покарання в межах встановленої санкціями інкримінованих статей.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_11 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу винного, який не одружений, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем навчання - посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, раніше судимий, його вік, стан здоров`я, умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого, вплив дорослих, рівень розвитку, досудову доповідь уповноваженого органу пробації, думку потерпілої. Прийняв до уваги обставину, що пом`якшує покарання - вчинення злочину неповнолітнім та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_11 покарання в межах встановленої санкціями інкримінованих статей.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_17 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу винного, який не одружений, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, за місцем проживання негативно не характеризується, до адміністративної відповідальності притягувався, раніше судимий, його вік, стан здоров`я. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_17 покарання в межах встановленої санкціями інкримінованих статей.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_17 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченим розмір покарання є достатнім і необхідним для їх виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особам обвинувачених та ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_18 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , захисника-адвоката ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника-адвоката ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_16 , обвинуваченого ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_17 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 року щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 - без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3