Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/7343/24
Провадження №: 1-кп/332/305/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2024 за № 0000819, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, громадянина України, який має спеціальну середню освіту, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді солдата резерву 38 запасної роти у військовому званні солдат, неодружений, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 на момент вчинення злочину проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді солдата резерву 38 запасної роти.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України) військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

ОСОБА_5 07 листопада 2024 року, близько 20:30 години, більш точного часу не встановлено, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу кафе «Підкова», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мирослава Симчича, 54. В цей час у ОСОБА_5 раптово виник прямий умисел на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану. З цією метою ОСОБА_5 побачив потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав у руках належний йому мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro» в пластиковому корпусі сірого кольору в прозорому силіконовому чохлі, та визначив вищевказаний мобільний телефон предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи, що на території України, згідно Указу Президента України введено воєнний стан, приблизно о 21 годині 05 хвилин, 07 листопада 2024 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за територією кафе «Підкова», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мирослава Симчича, 54, заволодів мобільним телефоном «Redmi Note 10 Pro», 128/6 GB, в пластиковому корпусі сірого кольору, вартість якого згідно з висновком експерта від 10.12.2024 № 4159 складає 3614,58 гривень, на якому знаходився прозорий силіконовий чохол з окантуванням чорного кольору, вартість якого згідно з висновком експерта від 10.12.2024 № 4159 складає 81,25 гривень, та з метою уникнення супротиву з боку потерпілого ОСОБА_4 за допомогою газового балончика «Перець-4» розпилив аерозоль в область очей останнього, тим самим спричинив тілесні ушкодження хімічний опік кон`юктиви обох очей.

Після цього ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину та розпорядився вказаним майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 3695,83 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину заперечив, пояснив, що близько дев`ятої години вечора 07 листопада 2024 року він приїхав на район і став на кінцевій зупинці трамвая. Біля ігрового автомата «Груша» зустрів своїх знайомих, з якими знаходився і потерпілий. Між потерпілим та ОСОБА_5 зав`язалася бесіда. ОСОБА_5 попросив телефон у ОСОБА_7 , пояснивши, що у нього розрядився телефон, йому нікуди йти, тому треба подзвонити другу ОСОБА_8 , який живе біля відділення РАЦСу на ОСОБА_9 . Потерпілий дав йому телефон, ОСОБА_10 додзвонився через соціальну мережу Instagram до друга, з яким домовився за годину зустрітися на кінцевій зупинці. Щоб віддячити потерпілому та заповнити годину чекання, ОСОБА_5 запропонував потерпілому посидіти в кафе «Діана». Вони пройшли до кафе «Діана», на літній майданчик, вживали горілку. Телефон потерпілий передав ОСОБА_5 , який спілкувався через свій акаунт в соціальній мережі Instagram зі своїм знайомим шляхом здійснення аудіодзвінків, використовуючи навушники, щоб краще було розмовляти по телефону, оскільки в кафе звучала гучна музика. ОСОБА_11 та потерпілий розмовляли, виходили палити. Коли останнього разу вони виходили на двір палити, поведінка потерпілого дуже змінилася, він став грубо виражатися на адресу обвинуваченого та агресивно себе поводити та нападати, підходячи впритул до обвинуваченого. Обвинувачений відмовився від думки вдарити ОСОБА_4 , тому для самооборони прийняв рішення набризкати в очі перцевим балончиком. Після того, як ОСОБА_5 набризкав в очі потерпілого перцевим балончиком, той убіг. У свою чергу, ОСОБА_5 відійшов приблизно на 100 метрів від місця події, до вул. Мирослава Симчича. Через п`ять хвилин після того, як ОСОБА_5 покинув місце події, під`їхала поліція, яка звинуватила обвинуваченого у тому, що він вкрав телефон. Однак, телефон він забирати у потерпілого не хотів, на підтвердження чого свідчить той факт, що ОСОБА_5 не вимикав телефон, щоб потерпілий міг подзвонити у будь-який момент. Подзвонили на телефон потерпілого вже після того, як приїхала поліція.

Захисник адвокат ОСОБА_6 у судових дебатах просив виправдати ОСОБА_5 за обвинуваченням за ч. 4 ст. 186 КК України, зазначаючи, що:

(1) обвинувачений застосував газовий балончик з метою захисту, а не з метою заволодіння мобільним телефоном потерпілого, оскільки поведінка потерпілого була агресивною, що підтвердив і сам потерпілий у судовому засіданні; (2) стороною обвинувачення неправильно встановлено місце злочину, оскільки події сталися не на території кафе «Підкова», а на території кафе «Діана»; (3) телефон вибув з володіння потерпілого з волі останнього, оскільки потерпілий сам передав мобільний телефон обвинуваченому для здійснення дзвінка та прослуховування музики; (4) судом не здійснено заходів на усунення розбіжностей між показаннями потерпілого та обвинуваченого, оскільки реалізації задоволеного судом клопотання сторони захисту про одночасний допит потерпілого та обвинуваченого під час судового розгляду не відбулося; (5) обвинувачений не мав наміру розпорядитися мобільним телефоном потерпілого на свою користь, на підтвердження чого вказує те, що обвинувачений не покинув місце злочину, не вимикав телефон, не здав його в ломбард.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, вина ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який суду пояснив, що наразі проходить військову службу у лавах Збройних Сил України. 07 листопада 2024 року, близько пів дев`ятої години вечора, він вийшов, щоб зустрічати дружину, що працює у магазині «Єва». У парку, на кінцевій зупинці трамвая, де знаходиться автомат «Сила удара», він познайомився з чоловіком у військовій формі. Ним виявився ОСОБА_5 .. Зав`язалася розмова. ОСОБА_5 запропонував піти в кафе «Підкова», потерпілий погодився. У кафе обвинувачений замовив по 150 г горілки, яку потерпілий разом з ОСОБА_5 вживав протягом вечора. Свій телефон потерпілий дав ОСОБА_5 , той слухав через нього музику через навушники. Подзвонила дружина потерпілого. Телефон у той момент знаходився у обвинуваченого, який прийняв виклик на телефоні, по гучному зв`язку дружина повідомила, що закінчила роботу, просила її зустріти. При цьому обвинувачений також розмовляв з дружиною, просив у неї дозволу переночувати у них вдома, оскільки йому немає куди піти. Дружина відмовила обвинуваченому. Потерпілий та ОСОБА_5 вийшли на задній двір кафе, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_5 , щоб той віддавав телефон, оскільки потерпілий має йти зустрічати дружину з роботи. ОСОБА_5 відповідав: «Зараз, зараз!». Але телефон не повертав. Потерпілий зрозумів, що ОСОБА_5 не бажає повертати йому телефон, тому став більш грубо вимагати повернення свого телефону, із застосуванням нецензурної лайки. Тоді ОСОБА_5 приснув в очі потерпілому перцевим балончиком, потерпілий присів, став терти очі. Потерпілий припустив, що, можливо, ОСОБА_5 злякався його слів. Коли потерпілий піднявся, ОСОБА_5 поруч не було. Через деякий час, коли зміг бачити контури ліхтарів у парку, по їх світлу зміг дійти до брата ОСОБА_12 , який проживає недалеко від кафе, по вул. Добровольчих батальйонів, біля поштового відділення. Там вимив очі водою, вирішив з братом повернутися до кафе «Підкова». Біля кафе вони зустріли патруль, брат викликав поліцію. Потерпілий з братом зайшли до кафе «Підкова», але там ОСОБА_5 не було. Працівникам поліції по рації надійшло повідомлення, що затримана особа, схожа за прикметами на ОСОБА_5 , у якої виявлений телефон. Коли потерпілий підійшов до місця, де був затриманий ОСОБА_5 , то впізнав свій телефон серед речей, які були вилучені у ОСОБА_5 ;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив суду, що наприкінці 2024 року, точну дату він пам`ятає, увечері до нього за адресою: АДРЕСА_2 прийшов брат ОСОБА_13 . Причому очі у нього були червоні. Брат попросив відвести його до ванної кімнати, щоб промити очі. Під час промивання очей брат повідомив, що біля автомата «Груша», що знаходиться на кінцевій зупинці трамвая, він познайомився з чоловіком, з яким потім пішов до кафе «Підкова», що знаходиться у п`яти хвилинах ходьби від будинку свідка. У кафе «Підкова» брат з новим знайомим вживали коньяк, по 150 грамів. Брат свідка дав цьому знайомому телефон слухати музику, а потім при виході з хвіртки кафе, зі сторони парку, новий знайомий забрав телефон у брата та забризкав йому очі рідиною з перцевого балончика. Свідок став дзвонити на номер телефона потерпілого, також дзвонила на його номер і цивільна дружина потерпілого. Спочатку слухавку брали, а потім скидали дзвінок. Після того, як брат промив очі, вони разом пішли до кафе «Підкова», де сталася подія з братом. Але там того, хто вкрав телефон та забризкав очі, не було. Біля кафе знаходилася патрульна поліція, до якої підійшов свідок ОСОБА_14 зі своїм братом ОСОБА_15 , і повідомили про те, що сталося. Працівники патрульної поліції порадили подзвонити на 102. Тоді свідок викликав поліцію. За 15-20 хвилин приїхав наряд поліції. Через деякий час працівникам поліції по рації повідомили, що підозрюваний затриманий. Працівники поліції сказали підійти на ту вулицю, де його затримали. Потерпілий ОСОБА_13 сів до поліцейського автомобіля, а свідок ОСОБА_14 пішки направився на місце затримання підозрюваного, на сусідню вулицю. Коли свідок підійшов до місця затримання, підозрюваний був у наручниках. На капоті поліцейського автомобіля лежав телефон, який впізнав потерпілий як свій, ніж, газовий балончик;

-показаннями свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що працює поліцейським-водієм у взводі реагування батальйону Управління поліції охорони Запорізької області. Під час патрулювання разом з ОСОБА_17 07 числа, місяць не пригадує, 2024 року, приблизно о десятій годині вечора, отримали виклик на 102 на службовий планшет, відповідно до якого біля будинку № 54 по вул. Мирослава Симчича у м. Запоріжжі, біля кафе «Підкова», стався розбійний напад, під час якого маловідома особа, вдягнена у камуфляжні штани, куртку, тактичні навушники, берці, запшикала газовим балончиком заявника та забрала телефон. Під час патрулювання по вул. Радіаторній, біля аптеки, виявили чоловіка, схожого за описом. Патрульні підійшли до нього, пояснили ситуацію. Чоловік перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, висловлювався нецензурною лайкою. Чоловік поклав мобільний телефон на капот автомобіля. При цьому з чергової частини подзвонили на телефон, який вкрали, і у підозрюваного задзвонив в кармані телефон. При поверхневій перевірці у чоловіка, крім краденого телефону, був виявлений газовий балончик, ніж розкладний, дроти для заряджання гаджетів, тактичні навушники, мобільний телефон. З приводу наявності у нього краденого телефону чоловік пояснив, що він так покарав іншого чоловіка. Другий екіпаж привіз заявника на місце затримання, заявник впізнав свій телефон. Після цього викликали слідчу оперативну групу Заводського відділення поліції;

-показаннями свідка ОСОБА_17 , який повідомив суду, що, перебуваючи на посаді поліцейського Вознесенівського РВ Управління поліції охорони, 07 листопада 2024 року знаходився на чергуванні з ОСОБА_16 .. О 21:39 вони отримали на планшет виклик «розбій», виїхали на місце події за адресою: АДРЕСА_3 . На місці події нікого не виявили, стали обстежувати прилеглу територію і за адресою АДРЕСА_4 виявили чоловіка, схожого за описом, за такими ознаками: вдягнений у військові штани, берці, куртку чорного кольору, кепку, носить навушники військові, балаклаву на шиї. Підійшли до цієї особи, який виявився ОСОБА_5 . Він вів себе неадекватно, агресивно, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Свідок попросив ОСОБА_5 пред`явити телефон, той дістав телефон. У той час зв`язався з патрульними черговий і сказав, що зараз буде дзвонити на телефон потерпілого. Черговий здійснив виклик, і в кармані штанів ОСОБА_5 задзвонив телефон. Це був телефон марки «Redmi Note 10 Pro». Оскільки особа не заспокоювалася, до нього відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» були застосовані наручники. Під час поверхневої перевірки були виявлені також газовий балончик, два складні ножі, один з яких був не у робочому стані, павербанк. Надалі викликали слідчу оперативну групу Заводського відділення поліції.

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_4 від 08.11.2024, у якому потерпілий повідомив про вчинення 07.11.2024, приблизно о 21:00 годині, відносно нього біля кафе «Підкова» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Мирослава Симчича, б. 54, кримінального правопорушення невідомою особою, в результаті чого невідома особа застосувала насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, у відношенні потерпілого та відкрито заволоділа належним потерпілому мобільним телефоном (т.1, а.к.п. 96);

-протоколом огляду місця події від 07.11.2024 з фототаблицею до нього, яким зафіксовано місце затримання ОСОБА_5 та вилучені у нього предмети. Так, місцем огляду є ділянка відкритої місцевості, розташована біля буд. № 35 по вул. Радіаторній у м. Запоріжжі з боку перехрестя вулиць Радіаторна Добровольчих батальйонів. ОСОБА_5 був затриманий у даному місці за прикметами, вказаними заявником. У ОСОБА_5 були виявлені мобільний телефон Redmi з чохлом, дротові навушники, два ножі, газовий балончик, павербанк, рюкзак (т. 1, а.к.п. 98-113);

-протоколом огляду місця події від 08.11.2024 з фототаблицею до нього, яким зафіксоване місце вчинення кримінального правопорушення: ділянка, розташована за тильною огорожею кафе «Підкова» (т. 1, а.к.п. 128-135);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2024 за участю потерпілого ОСОБА_4 , на яких потерпілий впізнав на фото № 2 обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, яка о 07 листопада 20924 року, 21:05 годині, на території кафе «Підкова» по вул. Мирослава Симчича у м. Запоріжжі розпилив йому перцевий аерозоль в очі та відкрито заволодів його мобільним телефоном «Redmi Note 10 Pro» з силіконовим чохлом. Згідно з довідкою до протоколу впізнання на фото № 2 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.к.п. 137-139);

-постановою слідчого поліції від 08.11.2024 про залучення до провадження в якості речових доказів: предмета, схожого на складний ніж сірого кольору, предмета, схожого на розібраний складний ніж, мобільного телефону марки Redmi, дротових навушників білого кольору, рюкзака коричневого кольору, газового балона червоного кольору з написом «Перець-4», павербанка чорного кольору (т.1, а.к.п. 120);

-протоколом огляду предмету від 08.11.2024, а саме, паперового пакету з написом «Національна поліція України слідче управління» з пояснювальним написом, при відкритті якого з нього вилучено Power-Bank в корпусі чорного кольору, навушники білого кольору з написом «HAVIT», мобільний телефон марки Redmi Note 10 Pro в чохлі (т. 1, а.к.п. 140-157);

-протоколом огляду предмету від 08.11.2024, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_4 , з фототаблицею, відповідно до якого оглянута картонна коробка з ілюстративним зображенням мобільного телефону Redmi Note 10 Pro та два чеки (т. 1, а.к.п. 162);

-постановою слідчого поліції від 08.11.2024 про визнання речовими доказами та передачу на зберігання коробки з мобільного телефону Redmi Note 10 Pro та двох чеків (т. 1, а.к.п. 163);

-висновком експерта судової товарознавчої експертизи від 10.12.2024 № 4159, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону Redmi Note 10 Pro з урахуванням зносу станом на 07.11.2024 без урахування ПДВ становить 3 614,58 грн, ринкова вартість силіконового чохла з окантуванням чорного кольору станом на 07.11.2024 без урахування ПДВ станом на 07.11.2024 становить 81,25 грн (т. 1, а.к.п. 166-172);

-листом Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 4» Запорізької міської ради від 08.11.2024 № 01-17/874, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був доставлений співробітниками поліції 07.11.2024 о 22:50 до відділення мікрохірургії ока з міським Центром травм та опіків очей, діагноз: хімічний опік кон`юнктиви обох очей (т. 1, а.к.п. 174);

-протоколом огляду предмету від 23.11.2024, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_18 , а саме, відеофайлів, на яких відтворена парковочна частина перед кафе «Підкова», навпроти якої 07.11.2024 о 21:17:13 зафіксовано, як двоє працівників поліції підійшли до двох чоловік, які разом у подальшому підійшли до приміщення кафе «Підкова». Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що на відео зображено, як до них з братом підійшли двоє працівників поліції, яким він розповів обставини скоєного відносно нього злочину та дав опис підозрюваної особи (т. 1, а.к.п. 177-180).

-постановою слідчого поліції від 23.11.2024 про визнання речовими доказами та передачу на зберігання DVD-R диска з відеофайлами з долученим DVD-R диском (т. 1, а.к.п. 182);

-постановою про залучення до провадження речових доказів від 08.11.2024, яким мобільний телефон «Redmi», вилучений у ОСОБА_19 08.11.2024 під час його затримання, визнаний речовим доказом (т. 1, а.к.п. 188);

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 08.11.2024 № 9649, за змістом якого ОСОБА_5 о 06 годині 10 хвилин 08 листопада 2024 року перебував у стані алкогольного сп`яніння (т. 1, а.к.п. 201).

Дослідивши показання потерпілого, обвинуваченого, свідків, письмові докази у їх сукупності, суд визнає процесуальні джерела доказів належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Разом з тим, суд не погоджується зі стороною обвинувачення у частині визначення дій обвинуваченого із заволодіння мобільним телефоном як дій, здійснених шляхом обману.

Так, під час допиту потерпілого та допиту обвинуваченого судом не виявлено ознак обману (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) зі сторони обвинуваченого. Потерпілий стверджував, що мобільний телефон передав обвинуваченому добровільно для того, щоб ОСОБА_5 послухав на ньому музику. Обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що потерпілий передав телефон йому добровільно для здійснення дзвінка та прослуховування музики. При цьому ані показання потерпілого, ані показання обвинуваченого, ані інші докази у кримінальному провадженні не вказували на те, що обвинувачений для заволодіння мобільним телефоном потерпілого повідомив останньому неправдиві відомості.

Однак, суд констатує, що у даному випадку зазначена стороною обвинувачення обставина щодо заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_5 шляхом обману не впливає на кваліфікацію діяння обвинуваченого.

Суд звертає увагу, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; 4) висновки ревізій та акти перевірок.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення.

Самі по собі процесуальні рішення, такі як постанови і доручення, ухвалені під час досудового розслідування, судові рішення, витяги з ЄРДР, а також змагальні документи (клопотання, заяви, скарги тощо) не можуть оцінюватися з погляду допустимості, оскільки не є доказами у значенні статті 84 КПК, але можуть бути досліджені за клопотанням сторін. У цьому провадженні були досліджені:

-витяг з ЄРДР № 12.00819 від 07.11.2024, з якого вбачається, що 07 листопада 2024 року були внесені відомості по факту того, що 07.11.2024, приблизно о 21:00 годині, невстановлена особа, перебуваючи поблизу кафе «Підкова», із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, відкрито заволоділа мобільним телефоном марки «Xiaomi» моделі «Redmi 10», який належить ОСОБА_4 , чим спричинила останньому матеріальний збиток (т. 1, а.к.п. 88);

-рапорт, зареєстрований в Інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) відділенням поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області 07.11.2024 № 14892, відповідно до якого 07.11.2024 отримано заяву та зареєстровано ЄО № 14892 від 07.11.2024 як розбій (т.1, а.к.п. 95);

-рапорт поліцейського Вознесенівського РВ УПО Запорізької області ОСОБА_17 від 08.11.2024, у якому поліцейський виклав деталі затримання ОСОБА_5 07.11.2024 та виявлення при ньому мобільного телефону, що належав заявнику (т. 1, а.к.п. 97);

-заява ОСОБА_4 про залучення його до провадження як потерпілого (т. 1, а.к.п. 136);

-ухвала слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 про арешт майна, вилученого 07.11.2024 під час огляду місця події (т. 1, а.к.п. 126-127);

-постанова слідчого про проведення судово-товарознавчої експертизи від 06.12.2024 (т. 1, а.к.п. 165);

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 08.11.2024, за змістом якого ОСОБА_5 затриманий 07 листопада 2024 року о 21 годині 50 хвилин (т. 1, а.к.п. 183-186);

-ухвала слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 про арешт мобільного телефону «Redmi» у пластиковому корпусі сірого кольору, який був вилучений під час затримання ОСОБА_5 (т. 1, а.к.п. 193-194);

- ухвала слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 (т. 1, а.к.п. 195-200).

Твердження обвинуваченого та його захисника про те, що обвинувачений застосував газовий балончик з метою захисту, а не з метою заволодіння мобільним телефоном потерпілого, обвинувачений не мав наміру розпорядитися мобільним телефоном потерпілого на свою користь, на підтвердження чого вказує те, що обвинувачений не покинув місце злочину, не вимикав телефон, не здав його в ломбард, телефон вибув з володіння потерпілого з волі останнього, оскільки потерпілий сам передав мобільний телефон обвинуваченому для здійснення дзвінка та прослуховування музики; суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України, виходячи з такого.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини» від 06.11.2009 № 10 (надалі постанова Пленуму ВСУ) грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним (п. 4 постанови Пленуму ВСУ).

Отже, визначальним для кваліфікації грабежу є факт вилучення майна та наявність реальної можливості розпорядитися ним чи користуватися.

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що після його вимоги повернути телефон, обвинувачений цього не зробив, у зв`язку з чим потерпілий став більш грубо, а саме, із застосуванням нецензурної лайки, вимагати повернення мобільного телефону. При цьому потерпілий припустив, що, можливо, ОСОБА_5 злякався і застосував газовий балончик.

Суд дає оцінку фактичним обставинам та поведінці сторін. Так, суд враховує, що і потерпілий, і обвинувачений знаходилися у стані алкогольного сп`яніння. Причому на неодноразові вимоги потерпілого повернути телефон обвинувачений не реагував та телефон не повертав. Більше того, подальша поведінка обвинуваченого свідчить про те, що застосування газового балончика обвинуваченим було здійснено з метою заволодіння мобільним телефоном потерпілого.

Так, ані потерпілий, ані обвинувачений не зазначали під час допитів у судовому засіданні, що потерпілим був застосований фізичний вплив на обвинуваченого. ОСОБА_5 вказував, що потерпілий став грубо виражатися на адресу обвинуваченого та агресивно себе поводити та нападати, що виразилося в тому, що він підходив впритул до обвинуваченого. Також обвинувачений пояснив, що застосував газовий балончик до потерпілого замість застосування фізичної сили.

Крім того, обвинувачений покинув місце вчинення злочину після того, як застосував газовий балончик у відношенні потерпілого, що підтверджується показаннями потерпілого, який зазначив, що після того, як обвинувачений приснув йому в очі газовим балончиком, він присів на коліна і нікуди не рухався, поки не зміг роздивитися світло ліхтарів у парку, за якими направився до свого брата, який проживав поруч з місцем вчинення злочину.

При цьому суд критично ставиться до показань обвинуваченого стосовно того, що потерпілий після застосування до нього газового балончика втік, оскільки подразнююча дія перцевого балончика призводить до тимчасової дезорієнтації, сильного печіння, сльозотечі, кашлю, а також утрудненого дихання та тимчасової втрати зору, що унеможливлює швидке залишення місця злочину потерпілим.

Крім того, сам обвинувачений під час допиту пояснив суду, що після конфлікту з потерпілим направився до вул. Мирослава Симчича у м. Запоріжжі.

При цьому суд зазначає, що обвинувачений ані під час отримання вимоги потерпілого повернути телефон, ані після застосування по відношенню до потерпілого газового балончика не віддав телефон потерпілому, не залишив його на місці злочину, не залишив у кафе, не передав його працівникам поліції, хоча мав реальну можливість зробити це.

Більше того, під час спілкування з працівниками поліції, які здійснювали обстеження прилеглої території після отримання виклику на 102, обвинувачений добровільно не видав мобільний телефон потерпілого. Вказаний телефон був виявлений після здійснення на нього черговим поліції вхідного дзвінка. Крім того, під час спілкування з патрульними обвинувачений з приводу краденого телефону пояснив, що таким чином він покарав іншого чоловіка.

Показання обвинуваченого стосовно того, що він навмисно не вимикав телефон потерпілого з надією на те, що хтось на нього подзвонить, і він зможе повернути телефон ОСОБА_4 , спростовуються показаннями свідка ОСОБА_20 , який пояснив суду, що після того, як потерпілий прийшов до свідка додому та розповів обставини злочину щодо нього, свідок став дзвонити на номер телефона потерпілого, також дзвонила на його номер і цивільна дружина потерпілого. Спочатку слухавку брали, а потім скидали дзвінок. Отже, комунікацію за допомогою мобільного телефону потерпілого обвинувачений з метою повернення телефону не здійснював.

Щодо посилань сторони захисту на те, що стороною обвинувачення неправильно встановлено місце злочину, оскільки події сталися не на території кафе «Підкова», а на території кафе «Діана», суд зазначає, що у кримінальному провадженні не встановлені докази на підтвердження версії сторони захисту. Крім того, визначення місця вчинення злочину у даному випадку на кваліфікацію діяння ОСОБА_5 не впливає. Більше того, кафе «Діана» та кафе «Підкова» знаходяться один від одного на відстані приблизно 100 метрів, у межах Заводського району м. Запоріжжя, тобто у будь-якому разі територіальна підсудність у даному кримінальному провадженні не порушена.

З приводу посилання сторони захисту на нереалізацію стороною захисту права на одночасний допит потерпілого та обвинуваченого суд вважає за необхідне зазначити таке.

У судовому засіданні 20.06.2025 захисником адвокатом ОСОБА_6 завлено клопотання про одночасний допит потерпілого та обвинуваченого (т. 2, а.к.п. 59). В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що під одночасного допиту необхідно усунути розбіжності показань потерпілого та обвинуваченого з приводу обставин, способу та механізму переходу телефону із володіння потерпілого у володіння обвинуваченого. На думку захисту, розбіжності у показаннях стосувалися того, що за показаннями обвинуваченого потерпілий після застосування до нього газового балончика негайно зник з місця конфлікту, що унеможливило повернення телефона обвинуваченим. Натомість, з показань потерпілого вбачається, що він не одразу покинув місце злочину, а деякий час знаходився на місці злочину через неможливість бачити, а коли дія газового балончика трохи послабилася, потерпілий на місці злочину обвинуваченого вже не спостерігав.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту.

Судом задоволено зазначене клопотання, оголошена перерва у судовому засіданні для забезпечення стороною обвинувачення явки потерпілого ОСОБА_4 у судове засідання.

У судове засідання 02.07.2025 потерпілий ОСОБА_4 не з`явився, судова повістка про виклик до суду, направлена потерпілому, повернулася із відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою. За повідомленням прокурора, ОСОБА_4 проходить військову службу в іншій військовій частині, зв`язатися з ним не виявилося можливим.

Через неявку потерпілого ОСОБА_4 у судове засідання 16.07.2025 та відсутність доказів на підтвердження його належного повідомлення про дату судового засідання (судова повістка про виклик до суду, направлена потерпілому, повернулася із відміткою поштового відділення про відсутність адресата за вказаною адресою) судове засідання було відкладено. З аналогічних підстав відкладений розгляд кримінального провадження 05 вересня 2025 року.

У судовому засіданні 24.09.2025 прокурором повідомлено, що не вдалося забезпечити явку потерпілого у судове засідання, за місцем проживання потерпілий не виявлений, зі слів сусідів, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 не проживає, перебуває на обліку як особа, яка самовільно залишила військову частину 26.04.2025, перебуває в оперативному розшуку за ТУ ДБР у м. Краматорську, на підтвердження чого наданий рапорт та заповнений бланк опитування (т. 2, а.к.п. 115, 116).

На запит суду ТУ ДБР у м. Краматорську листом від 06.10.2025 № 13-07-26428/25-кр повідомило, що у провадженні слідчих ТУ ДБР у м. Краматорську не перебували та не перебувають кримінальні провадження стосовно ОСОБА_4 (т. 2, а.к.п. 127).

Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року з Міністерства оборони України витребувана інформація про перебування ОСОБА_4 на військовій службі, відомості щодо обліку потерпілого як особи, яка самовільно залишила місце служби.

Листом від 14.10.2025 № 3334 військова частина НОМЕР_2 на виконання ухвали суду повідомила, що громадянин ОСОБА_4 був призваний на військову службу та проходив її у військовій частині НОМЕР_2 , 26 квітня 2025 року солдат ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби та станом на дату підготовки відповіді до частини не повернувся (т. 2, а.к.п. 128-130). Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.04.2025 № 96, копія якого додана до листа військової частини, солдата ОСОБА_4 вважати таким, що 26.04.2025 самовільно залишив місце несення служби в районі виконання завдань ОТУ «Запоріжжя» ОУВ «Таврія».

Оскільки судом здійснені всі можливі заходи для реалізації права обвинуваченого на одночасний допит, однак, через залишення потерпілим ОСОБА_4 місця несення служби та відсутність його за місцем проживання проведення одночасного допиту потерпілого та обвинуваченого виявилося неможливим, ураховуючи достатність доказів у кримінальному провадженні для винесення вироку, беручи до уваги право обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, керуючись принципом розумності строків, судом зі згоди учасників судового провадження ухвалено закінчити з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

При цьому судом враховано, що однією із засад кримінального провадження, закріпленою у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Виходячи із законодавчих норм, обвинувачений та його захисник наділені можливістю активно реалізувати свої права, в тому числі ставити питання під час допиту потерпілого. Натомість, питань потерпілому стосовно можливості обвинуваченим повернути телефон одразу після застосування газового балончика стороною захисту не ставилися. Більше того, під час допиту потерпілого обвинувачений фактично просив вибачення у потерпілого, а потерпілий просив суворо не карати обвинуваченого.

Крім того, судом надана оцінка, зокрема, і показанням потерпілого, і показанням обвинуваченого, детальний аналіз яких наведений вище.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що ОСОБА_5 у повній мірі викритий у скоєнні злочину і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше не судимий у силу ст. 89 КК України, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, з 2014 року двічі перебував на стаціонарному лікуванні, йому поставлений відповідний діагноз, з 2018 року неодноразово оглядався лікарем-наркологом, який постановив відповідний діагноз, неодружений, дітей не має.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, судом визнається вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги позицію потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, суд доходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 неможливе без його ізоляції від суспільства, з обранням йому міри покарання у виді позбавлення волі, але у мінімальному його розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , у виді тримання під вартою слід продовжити до набранням вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024, слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме, з 08 листопада 2024 року по день набрання вироком законної сили або до дня зміни чи скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою із визначенням застави залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт майна, а саме:

-накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 на вилучене 07.11.2024 під час проведення огляду місця події майно, а саме: предмет, схожий на складний ніж сірого кольору, предмет, схожий на розібраний складний ніж, мобільний телефон марки Redmi, дротові навушники білого кольору, рюкзак коричневого кольору, газовий балон червоного кольору з написом «Перець-4», павербанк чорного кольору;

-накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2024 на мобільний телефон «Redmi» у пластиковому корпусі сірого кольору.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

- предмет, схожий на складний ніж сірого кольору, предмет, схожий на розібраний складний ніж, дротові навушники білого кольору, рюкзак коричневого кольору, павербанк чорного кольору, що передані на зберігання до камери схову речових доказів відділення поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон марки «Redmi Note 10 Pro», 128/6 Гб, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , серійний номер: НОМЕР_5 , та силіконовий чохол з бортиком чорного кольору, що переданий на відповідальне зберігання за цілісною розпискою від 12.11.2024 потерпілому ОСОБА_4 , залишити у ОСОБА_4 ;

- коробку з мобільного телефона «Redmi Note 10 Pro» та два фіскальні чеки, що передані на відповідальне зберігання за цілісною розпискою від 12.11.2024 потерпілому ОСОБА_4 , залишити у ОСОБА_4 ;

- газовий балон червоного кольору з написом «Перець-4», що переданий на зберігання до камери схову речових доказів відділення поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, знищити;

- DVD-R диск з відеофайлами, що зберігається у матеріалах кримінального провадження № 0000819 від 07 листопада 2024 року, залишити в матеріалах зазначеного кримінального провадження;

- мобільний телефон «Redmi» у пластиковому корпусі сірого кольору, що переданий на зберігання до камери схову речових доказів відділення поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, що знаходиться під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1