Провадження №11-кп/801/234/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого

у режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2026, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000327 від 25.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, починаючи з 15 січня 2026 року до 15 березня 2026 року включно.

Дане рішення суд першої інстанції мотивує тим, що вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях обвинувачений не визнає, тому усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим, останній може переховуватись від суду. Також суд зауважив, що ризики, які зазначені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжують існувати і до тепер.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким якою змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт. Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 вимоги ст. 616 КПК України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації або зміни запобіжного заходу з інших підстав.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2026 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є недостатньо вмотивованою та такою, що не відповідає стандартам обґрунтованості, визначеним Конституцією України, Кримінальним процесуальним кодексом України та практикою Європейського суду з прав людини.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що обвинуваченому протиправно інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, як такого, що вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою. При цьому прокурором до поданого клопотання не долучено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме клопотання ґрунтується виключно на припущеннях.

Зокрема, задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції формально погодився з доводами сторони обвинувачення, не навівши належного та конкретного обґрунтування наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не перевіривши їх актуальність на момент ухвалення оскаржуваного рішення. Посилання суду виключно на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень і можливу суворість покарання не можуть вважатися самостійною та достатньою підставою для подальшого тримання особи під вартою.

Заслухавши доповідь судді, виступи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2026 відповідає.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні сукупності кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років позбавлення волі. Тяжкість можливого покарання у виді тривалого строку позбавлення волі переконують суд в тому, що ОСОБА_8 може вживати заходів щодо переховування від суду з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції вірно зазначає, що за таких обставин існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може здійснити спроби переховуватись від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий, то без застосування дієвого запобіжного заходу він може вчинити нове кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризику передбачено п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд враховує, що у даному кримінальному провадженні наявні свідки, показання яких мають суттєве значення для встановлення фактичних обставин справи та прийняття законного рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих чи інших учасників кримінального провадження.

При цьому положення ст. 23 КПК України закріплюють принцип безпосередності дослідження доказів у суді, згідно з яким показання свідків повинні бути отримані судом у відкритому судовому засіданні.

Саме тому збереження їхньої процесуальної незалежності та вільного волевиявлення під час допиту є необхідною гарантією дотримання прав сторін та засад справедливого судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що положення КПК України не передбачають обов`язку сторони обвинувачення доводити, що підозрюваний чи обвинувачений безумовно та неминуче вчинятиме дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Водночас закон вимагає наявності обґрунтованих даних, які свідчать про реальну можливість вчинення такої поведінки в межах конкретного кримінального провадження у майбутньому, оскільки під ризиком слід розуміти ймовірність протидії обвинуваченого здійсненню кримінального провадження у формах, визначених законом.

Застосування запобіжного заходу має на меті запобігання таким ризикам, а також недопущення негативного впливу обвинуваченого на перебіг та результати кримінального провадження.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків, апеляційний суд дійшов висновку, що самі по собі такі обставини не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про здатність цих факторів істотно зменшити встановлені ризики або мати належний стримуючий ефект. Крім того, зазначені соціальні обставини не перешкодили обвинуваченому, за версією сторони обвинувачення, вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

З урахуванням наведеного колегія суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який відповідає вимогам кримінального процесуального закону та підтверджується матеріалами кримінального провадження. Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , якому інкримінується вчинення тяжкого та нетяжкого кримінальних правопорушень, дають підстави вважати, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали існували ризики, визначені судом першої інстанції, які виправдовують подальше застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про недоцільність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки за конкретних обставин кримінального провадження такий захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не усуне встановлених ризиків.

Водночас апеляційний суд звертає увагу, що під час апеляційного перегляду перевіряється законність і обґрунтованість судового рішення станом на момент його ухвалення. Питання щодо доцільності подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою підлягатиме перевірці у встановлені законом строки з урахуванням можливих змін у фактичних обставинах, зокрема щодо наявності або зменшення ризиків, зазначених у клопотанні прокурора.

За таких обставин апеляційний суд не встановив підстав, які б зумовлювали задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду.

Що стосується клопотання захисника про застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 вимог ст. 616 КПК України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації або зміни запобіжного заходу з інших підстав колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 616 КПК України регламентовано порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

З аналізу викладених положень ст.616 КПК України вбачається, що вони визначають дискрецію прокурора як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження щодо розгляду клопотання підозрюваного/ обвинуваченого про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що особа підпадає під проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та висновок про придатність особи до несення військової служби в умовах воєнного стану; 2) виклад обставин, які вказують на те, що відсутні ризики, передбачені частиною першою статті 177 цього Кодексу, а також ризик ухилення особи, стосовно якої пропонується скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, від проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Як слідує з матеріалів справи та апеляційної скарги, захисником не виконанні вимоги ст. 616 КПК України, не зазначенні дані відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 616 КПК, а тому у суду відсутні підстави для перевірки даних фактів та скасування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2026, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та продовжено строк тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000327 від 25.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4