УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 694/1507/23

провадження № 51 - 4156 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року,

встановив:

Як вбачається із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 березня 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 5 000 грн та 3 000 грн за правничу допомогу.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 19 серпня 2025 рокувирок залишено без змін.

Засуджена та її захисник звернулися із касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Так, відповідно до пунктів 3, 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується; обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, у ній зазначено про незаконність ухвали Черкаського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року та ставиться питання про її скасування, проте у вступній частині скарги зазначено, що вона подана також на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 березня 2024 року, чим допущено неточності.

Крім того, обґрунтування вимог засудженою та захисником викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України, якою регламентовано, що підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному суді є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 , не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанцій, вказують, зокрема, на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просять дати іншу оцінку, ніж її дали суди, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.

Водночас у поданій скарзі засуджена та її захисник зазначають, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що на час постановлення рішення цим судом засуджена ОСОБА_4 могла була бути звільнена від покарання або кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Проте зі змісту касаційної скарги не вбачається, чи засуджена висловлює згоду в касаційному суді на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за наявності для цього передбачених кримінальним процесуальним законом підстав.

Крім того, дана касаційна скарга містить доводи щодо незгоди сторони захисту щодо вирішення позовних вимог позивача, проте у ній не зазначено, в чому саме незаконність ухвали апеляційного суду в цій частині з урахуванням норм ст. 419 КПК України.

Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3