У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» грудня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , 1987 року народження, вересня місяця, 25 числа, відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» задовольнити.

Зазначив, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, послався на його характеристику за 2023 рік, не взявши до уваги характеристику за 2023-2025 роки.

Вказав, що судом в повному обсязі не було досліджено довідку про заохочення та стягнення. Зазначив, що з жовтня 2023 року по теперішній час у нього не було жодного стягнення. За той же період часу він отримав три заохочення. Просить звернути увагу, що з моменту прибуття до колонії 20.05.2021, він заробив п`ять заохочень та лише одне стягнення 22.09.2023, яке погашено.

Вважає, що судом повною мірою не було досліджено дані про його особу, а рішення, яке суд прийняв, є неправильним.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» звернувся до суду із поданням про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_6 . На обґрунтування подання зазначив, що засуджений з 20.05.2021 відбуває покарання в місцях позбавлення волі, характеризується позитивно та довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, у зв`язку з чим заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції вважав, що відповідний процес перевиховання (виправлення) ОСОБА_6 фактично триває. Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу від 15.04.2024, засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не стає на шлях виправлення.

З характеристики, станом на 29.03.2024 вбачається, що засуджений негативно налаштований на виконання індивідуальної програми та в процесі її виконання не спостерігається позитивних результатів. До праці та до виконання завдань ставиться посередньо, має не завжди охайний вигляд, не дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, не здійснює за ними належний догляд, вимоги персоналу виконує тільки під контролем. На момент розгляду подання засуджений перебуває на профілактичному обліку як такий, що схильний до суїциду. Із вказаної характеристики, а також з довідки про заохочення та стягнення вбачається, що засуджений має 5 стягнень за період відбуття покарання, зокрема протягом 2019 2023 роки.

Суд дійшов висновку, що до 2023 року включно, засуджений порушував режим утримання. Більшу частину призначеного строку покарання засуджений характеризувався посередньо та не демонстрував бажання до змін свого життя та виправлення. В порівняні із цим, період позитивних змін засудженого, який прослідковується з квітня 2024 року, складає лише короткий етап перевиховання (виправлення) засудженого, який є нетривалим для можливого висновку про доведення засудженим свого виправлення.

З огляду на викладене, беручи до уваги особу засудженого, його характеристику, оцінивши поведінку засудженого протягом строку відбування покарання, суд дійшов висновку, що подання про умовно-дострокове звільнення від покарання засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи засудженого, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому, основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення. З цими висновками колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Як вбачається з наданих суду матеріалів особової справи, ОСОБА_6 засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2020 за ч. 2 ст. 152 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12.01.2021, вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2020 залишено без змін.

У Казанківську виправну колонію № 93 Миколаївської області засуджений прибув 20.05.2021.

Початок строку: 13.04.2019, кінець строку: 13.10.2026.

На момент звернення до суду із даним поданням, засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 строку покарання. Невідбута частина строку покарання на момент розгляду подання судом першої інстанції складає 1 рік 1 місяць 29 днів.

Як вбачається з подання та підтверджується довідкою про заохочення та стягнення, а також характеристикою засудженого, ОСОБА_6 має п`ять заохочень за сумлінну поведінку та активну участь у благоустрої місць позбавлення волі, бажає змінити життя, бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої йому роботи, виконує роботи із самообслуговування, має охайний зовнішній вигляд, заходи реалізації індивідуальної програми виконані в повному обсязі. Приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».

Згідно довідки про заохочення та стягнення, засуджений має п`ять заохочень та п`ять стягнень, які погашені (останнє 22.09.2023).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

В силу ст. 9 КВК України, засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку.

У зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Аналізуючи динаміку поведінки засудженого ОСОБА_6 за весь час відбування покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позитивні зміни у засудженого дійсно прослідковувались, проте даний процес позитивних змін не закінчено на момент розгляду питання судом щодо можливості застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення.

Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу від 15.04.2024, засудженому ОСОБА_6 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не стає на шлях виправлення.

З характеристики, станом на 29.03.2024 вбачається, що засуджений негативно налаштований на виконання індивідуальної програми та в процесі її виконання не спостерігається позитивних результатів. До праці та до виконання завдань ставиться посередньо, має не завжди охайний вигляд, не дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, не здійснює за ними належний догляд, вимоги персоналу виконує тільки під контролем. На момент розгляду подання засуджений перебуває на профілактичному обліку як такий, що схильний до суїциду.

Із вказаної характеристики, а також з довідки про заохочення та стягнення вбачається, що засуджений має 5 стягнень за період відбуття покарання, зокрема протягом 2019 2023 роки.

Хоча вказані стягнення погашені, але наведені вище обставини в сукупності свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України.

Доводи засудженого про те, що суд належним чином не дослідив дані про його особу, зокрема не врахував дані, що містяться у довідці про заохочення та стягнення, не заслуговують на увагу, оскільки суд послався на ці дані у оскаржуваній ухвалі.

Аналізуючи дані про особу засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що більшу частину призначеного строку покарання засуджений характеризувався посередньо та не демонстрував бажання до змін свого життя та виправлення, до 2023 року включно, порушував режим утримання. В порівняні із цим, період позитивних змін засудженого, який прослідковується з квітня 2024 року, складає лише короткий етап перевиховання (виправлення) засудженого, який на переконання колегії суддів, є нетривалим для можливого висновку про доведення засудженим свого виправлення.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, повно та всебічно вивчивши відомості про особу засудженого ОСОБА_6 , з огляду на особливу суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для досягнення мети призначеного покарання, умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 на даному етапі відбування покарання є недоцільним.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про необґрунтованість оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2025 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3