КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7903/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами з доповненнями захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дослідницьке Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 28.11.2025 року включно, з утриманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, що за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги з доповненнями.

Захисник ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_11 від 30 вересня 2025 року у справі №759/22630/25.

В обгрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованою, та такою, що винесена з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та повинна бути скасована судом апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_7 у поданій скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_11 від 30.09.2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначено термін дії запобіжного заходу строком на 60 діб з 29.09.2025 по 28.11.2025 року включно, та застосувати відносно підозрюваного інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя привів доводи прокурора на користь застосування відносно ОСОБА_8 виключної міри запобіжного заходу - тримання під вартою. У той же час, слідчий суддя жодного доводу проти обрання даного запобіжного заходу, що були висловлені його захисником, не привів, а лише обмежився вказівкою на заперечення проти задоволення клопотання, що підтримувалось стороною обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці вказує на те, що суди обов`язково мають обгрунтовувати неможливість застосування альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів. Так, в справі Мамедова проти Росії (скарга № 7064/05, 01.06.2006 року) ЄСПЛ вказав, що національні суди не роз`яснили в своїх постановах причини, за якими альтернативні триманню заявниці під вартою заходи не могли забезпечити необхідний порядок проведення розгляду справи.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Сторона захисту вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді - особистого зобов`язання, домашнього арешту у зв`язку з наступним.

Слідчим суддею при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 не проведено аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ, яка відповідно до частини 5 статті 9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Окрім того, жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений. У матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_8 міг би ухилитися від суду, також відсутні відомості, документальне підтвердження, що останній вчиняв якісь дії з метою переховування, спроби знищення або спотворення речей чи документів, що мають значення для кримінального провадження, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тощо. Ймовірність його переховування від уповноважених органів зводиться нанівець тим фактом, що така процесуальна поведінка позбавить його можливості належним чином здійснити свій процесуальний захист, реалізувати свої права, надати необхідні відомості суду щодо своєї невинуватості. Підозрюваний розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v. Moldova (Бекчієв проти Молдови), § 59).

ЄСПЛ вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № Ss i-550/0/4-13, Суд повинен вживати заходів щодо усунення підстави для надходження до ЄСПЛ заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в ЄСПЛ та сумлінно виконувати обов?язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК України.

За таких підстав оскаржувана ухвала, на думку підозрюваного, є незаконною, необгрунтованою та невмотивованою, а тримання ОСОБА_8 під вартою - свавільним.

07.10.2025 року на адресу Київського апеляційного суду від захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначив, що під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя не взяв до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження клопотання, відсутність ризиків, передбачених КПК України, а також фактичну відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 , враховуючи наступні обставини.

Апелянт звертає увагу на те, що сукупність наявних так званих доказів та аналіз матеріалів сторони обвинувачення встановлює відсутність обгрунтованої «розумної» підозри ОСОБА_8 щодо вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 310 КК України.

Відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 310 КК України.

Так ОСОБА_8 інкримінується незаконні посів та вирощування конопель в кількості п?ятдесят та більше рослин за попередньою змовою групою осіб, а також незаконне виготовлення, перевезення та зберігання з метою збуту наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, у відповідності до матеріалів клопотання, сторона обвинувачення обгрунтовує власну позицію виключно: рапортом старшого оперуповноваженого ДБН НПУ від 15.09.2025; протоколом допиту працівника ДБН НПУ від 22.09.2025 ОСОБА_12 ; матеріалами НСРД; протоколом пред?явлення для впізнання за фотознімками.

Ключовим при аналізі матеріалів поданого клопотання про застосування запобіжного заходу є те, що вони стосуються обставин, які ніяким чином не стосуються ОСОБА_8 , адже ним не вчинялись жодні дії.

Таким чином, вказані фактично припущення слідства щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень не підтверджуються матеріалами клопотання, тому їх взаємозв?язок з клопотанням та обгрунтованістю підозри незрозумілий, а відтак не може бути взятий слідчим суддею до уваги при оцінці підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Варто звернути окрему увагу, що доведеність обставин, викладених у підозрі обвинувачення обґрунтовує протоколами негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, які проводяться виключно на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду.

Згідно клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 всі НСРД були здійснені оперативними підрозділами ДБН НПУ.

В свою чергу, в додатках до вищевказаного клопотання відсутні будь-які доручення від слідчого чи прокурора на вчинення НСРД вказаними оперативними підрозділами, що ставить під сумнів дотримання процесуального порядку їх проведення.

При цьому жодної ухвали слідчого судді Київського апеляційного суду стороною обвинувачення, яка згадується в протоколах НСРД, як і доручень на проведення НСРД оперативними підрозділами, до матеріалів справи не долучено.

При цьому, у матеріалах клопотання відсутні будь-які додатки до протоколів НСРД.

Така обставина ставить під сумнів належність, допустимість та достовірність доказів, що містяться на зазначених носіях, а відтак і можливість їх використання для доведення обставин, вказаних у клопотанні про застосування запобіжного заходу.

За умови відсутності в матеріалах клопотання вказаних доручень слідчого або прокурора - сторона захисту вважає, що усі НСРД були проведені без наявності відповідного доручення в межах вказаного кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, враховувати відомості, що отримані внаслідок НСРД та зафіксовані у вказаних протоколах, на думку сторони захисту неможливо, в силу порушення їх отримання внаслідок порушення суттєвих умов проведення НСРД і їх недопустимості, як доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини на підставі ч.2 ст. 87 КПК України.

Враховуючи викладене, відомості, здобуті внаслідок долучених матеріалів НСРД фактично неможливо ніяк перевірити, адже відсутні будь-які додатки до долучених протоколів візуального спостереження.

Крім цього, відсутні ухвали слідчих суддів Київського апеляційного суду, та доручення слідчого ГСУ НПУ у вказаному кримінальному провадженні, що могли б підтвердити дотримання процесуального порядку проведення вказаних НСРД.

У відповідності до матеріалів клопотання - сторона обвинувачення обгрунтовує свої доводи рапортом старшого оперуповноваженого ДБН НПУ від 15.09.2025 року та протоколом допиту працівника ДБН НПУ від 22.09.2025 року ОСОБА_12 .

Разом з тим, вказані документи, на думку сторони захисту не є доказами та до них варто ставитись критично, оскільки: 1)рапорт працівника ДБН НПУ не містить у собі фактичних даних, що підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні, а є особистою суб?єктивною оцінкою працівника правоохоронного органу тих чи інших обставин. Крім цього, вказані відомості не отримані стороною обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 93 КПК України, тобто поза межами процесуального порядку, передбаченого КПК України. Вказана правова позиція була неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові у справі №524/4668/17, зокрема у зв?язку із тим, що працівник правоохоронного органу, який складає рапорт, є зацікавленою особою, та не може об?єктивно відображати наведені у ньому відомості; 2) протокол допиту працівника ДБН НПУ від 22.09.2025 ОСОБА_12 , долучений до матеріалів клопотання, фактично повністю відтворює відомості, зазначені у рапорті працівника, що свідчить про відсутність будь-якої доказової цінності вказаних показань, адже вказані відомості не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, долученими до матеріалів клопотання.

У відповідності до матеріалів клопотання - стороною обвинувачення долучено протокол пред`явлення до впізнання підозрюваного, де громадянка ОСОБА_13 нібито впізнала підозрюваного по фото.

Разом з тим, до матеріалів клопотання не було долучено будь-яких інших документів, які дають можливість визначити особу « ОСОБА_13 » та її статус у вказаному кримінальному провадженні, адже протоколу допиту вказаної особи до матеріалів клопотання не долучено.

Відтак, вказаний протокол пред`явлення до впізнання за фотознімками вочевидь є недостатнім для доведення обставин, зазначених у клопотанні стороною обвинувачення.

Виходячи з переліку доказів та змісту підозри, викладеної слідством у клопотанні і доданих до нього матеріалах - є очевидним, що єдиною метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 є лише безпідставне ув`язнення підозрюваного шляхом зловживання наданого стороні обвинувачення права застосування запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні, про що свідчать очевидні факти халатного ставлення обвинувачення до здійснення належного досудового розслідування та збір доказів із суттєвими процесуальними порушеннями.

Відсутність намірів у ОСОБА_8 вчинити хоч одну із дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України свідчить про невиправданість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього.

Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення та передбачене за нього покарання.

На противагу вказаному слід зазначити, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу, відповідно вона сама по собі не може й обґрунтовувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Ризики не можуть бути формально зазначені та сприйматися абстрактно.

Водночас констатуючи у діях ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ризику переховуватись від органів досудового слідства та суду - сторона обвинувачення не наводить жодної фактичної обставини, яка могла доводити існування такого ризику, обмежуючись лише посиланням на суворість імовірного покарання, яке загрожує підозрюваному відповідно до попередньої кваліфікації, визначеної обвинуваченням.

Попередня кваліфікація кримінального правопорушення, проведена стороною обвинувачення під час досудового розслідування, не може сама по собі створювати підстави для висновків про наявність або відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки така кваліфікація може змінюватись з перебігом досудового розслідування, що вкотре вказує на те, що такий ризик штучно формується безпосередньо органом досудового розслідування та прокурором, а відтак не може об`єктивно сприйматися слідчим суддею.

У той же час, формування позиції, що ОСОБА_8 бажає переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду за замовчуванням в силу імовірного покарання суперечить положенням презумпції невинуватості.

Таким чином, даний ризик є необгрунтованим та штучно створеним стороною обвинувачення, а отже він не виправдовує подальше застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, сторона захисту вважає за необхідне звернути увагу суду на сумлінне виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_8 . Зокрема, він своєчасно та у повному обсязі виконує законні вимоги органу досудового розслідування, особисто та без примусу прибуває на виклики слідчого, прокурора та суду, не ухиляється від участі в процесуальних діях, чим підтверджує свою правову добросовісність і відкритість у співпраці з органами досудового розслідування та суду.

Підсумовуючи, можна констатувати, що підозрюваний з першого дня, як йому стало відомо про здійснення щодо нього кримінального переслідування, добровільно відвідує судові засідання та бере участь в усіх слідчих діях, що очевидно демонструє відсутність намірів переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Відсутність ризику № 2 - незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків у кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_8 , ніколи не мав і не має наміру впливати на інших підозрюваних та будь-яких свідків у межах даного кримінального провадження. Він не вчиняв жодних дій, які б могли бути кваліфіковані як намагання здійснити вплив на підозрюваних чи свідків або іншим чином перешкоджати встановленню об`єктивної істини.

У матеріалах справи відсутні будь-які обставини чи докази, які б свідчили хоча б про його намір вчинити такі дії. Стороною обвинувачення не надано слідчому судді жодних доказів протилежного, оскільки такі докази об`єктивно відсутні.

Таким чином, беручи до уваги, що не існує жодної обставини, яка б дала підстави вважати, що ОСОБА_8 може мати чи має намір незаконно впливати хоч на будь-кого у вказаному кримінальному провадженні, дана обставина підтверджує відсутність вказаного ризику.

Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_8 може створювати штучні докази та підбурювати осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до завідомо неправдивих свідчень на підтвердження ним у подальшому захисних версій. Також зазначений ризик може бути реалізований ОСОБА_8 на думку обвинувачення шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення слідчих дій у справі чи затягуванні з отриманням та ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування.

У матеріалах справи відсутні будь-які обставини чи докази, які б свідчили хоча б про його намір вчинити такі дії. Стороною обвинувачення не надано слідчому судді жодних доказів протилежного, оскільки такі докази об`єктивно відсутні.

Сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_8 може продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, в тому числі нібито з метою прикриття своєї злочинної діяльності.

У той же час, з огляду на бездоганну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є очевидним, що останній ніколи не мав на меті вчиняти будь-яке кримінальне правопорушення, а навпаки сприяє у швидкому розслідуванні та встановленню дійсних обставин кримінального провадження.

У той же час, як вже неодноразово зазначалося, з моменту реєстрації кримінального провадження та з дня, коли ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стало достовірно відомо про здійснення щодо нього кримінального переслідування, ним не вчинено жодних перешкод та він не має будь-якого наміру та можливості перешкоджати даному кримінальному провадженню. Доказів зворотного не існує.

Навпаки ОСОБА_8 є зацікавленим в швидкому, повному та неупередженому розгляді кримінального провадження відносно нього та має надію, що до нього буде застосована належна правова процедура, як до випадкового учасника даного кримінального провадження.

Отже, ОСОБА_8 , не збирається, і не збирався перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, він заінтересований у встановленні істини у цьому кримінальному провадженні, а у сторони обвинувачення не існує жодних підстав вважати інакше.

Таким чином, ОСОБА_8 не здійснено жодної спроби, вчинити хоч одну із дій, визначених в ст. 177 КПК України, як і не продемонстровано жодного наміру чи намагання вчинити їх.

Також сторона захисту просить врахувати, що на утриманні підозрюваного ОСОБА_8 перебуває малолітній ОСОБА_14 та дружина ОСОБА_15 (докази чого долучені до матеріалів клопотання та матеріалів справи).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити з наведених у них підстав, пояснення прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням НП України розслідується кримінальне провадження № 0002058, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18.07.2025 року за фактом незаконного придбання, виготовлення, перевезення, зберігання, з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах (ч.3 ст.307 КК України) та незаконному посіві конопель, вчиненому за попередньою змовою групою осіб (ч.2 ст.310 КК України).

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Дослідницьке, Київська область, українець, громадянин України, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, підозрюється у наступних злочинах.

Згідно із положеннями статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів - діяння з: культивування рослин, включених до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, пересилання, придбання, збуту, ввезення на територію України, вивезення з території України, транзиту через територію України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що здійснюються з порушенням законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» наркотичні засоби - речовини природні чи синтетичні, препарати, рослини, включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Так, ОСОБА_16 , не маючи постійного офіційного джерела доходу, з мотивів швидкого незаконного збагачення, психотропні речовини і прекурсори», незважаючи на вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, знаючи способи вирощування рослин роду коноплі та місця придбання насіння вказаних рослин і необхідного обладнання, а також способи виготовлення наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, у невстановлені під час досудового розслідування місці і час, вирішив організувати незаконну діяльність, направлену на посів і вирощування рослин роду коноплі у кількості понад п`ятдесят рослин з метою збуту, а також подальше незаконне виготовлення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу в особливо великих розмірах.

ОСОБА_17 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи процес організації посіву і вирощування рослин роду коноплі та виготовлення наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, а також потребу значних зусиль та великого проміжку часу для цього, з метою полегшення вчинення кримінальних правопорушень, повідомив про свої наміри раніше знайомим ОСОБА_18 і ОСОБА_19 та іншим невстановленим особам, запропонував їм долучитись до здійснення незаконного посіву і незаконного вирощування рослин роду коноплі у кількості понад п`ятдесят рослин з метою збуту, а також незаконного виготовлення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу.

У свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , усвідомлюючи можливість швидкого незаконного збагачення, маючи намір допомогти своєму знайомому, добровільно погодились на пропозицію ОСОБА_16 долучитись до незаконної діяльності з посіву та вирощування рослин роду коноплі виготовлення і зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, тим самим в цей час у них виник умисел на вчинення кримінального правопорушення.

У подальшому ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_8 та інші невстановлені особи, діючи умисно, узгодили між собою план реалізації спільного злочинного умислу щодо незаконного посіву і вирощування рослин роду коноплі в кількості п`ятдесят і більше рослин з метою збуту та виготовлення і зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, розподілили між собою ролі, підшукали об`єкти нерухомості, придбали насіння рослин роду коноплі та обладнання для безпосереднього здійснення злочинної діяльності.

У подальшому, в невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше липня 2025 року, ОСОБА_17 спільно із ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , та іншими невстановленими особами діючи за попередньою змовою між собою, переслідуючи спільний злочинний умисел та спільну мету, зайняли та підготували земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , для безпосереднього незаконного посіву та незаконного вирощування рослин роду коноплі.

Після цього, у невстановлений під час досудового розслідування час, приблизно в липні 2025 року, ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , та інші невстановлені особи діючи умисно, за попередньою змовою між собою, маючи підготовлене місце вчинення кримінального правопорушення та необхідне обладнання, здійснили незаконний посів насіння рослин роду коноплі на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , та надалі вчиняли дії, пов`язані з безпосереднім вирощуванням рослин роду коноплі, а саме займались культивуванням вказаних рослин, здійснення комплексу господарських робіт, направлених на систематичний полив, прополювання бур`янів, підв`язування, обробку рослин добривом та вчиняли інші дії, необхідні для досягнення очікуваного ними злочинного результату.

При цьому ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , реалізовуючи обумовлений раніше план спільного злочинного умислу, виконуючи відведену їм роль у вчиненні кримінального правопорушення, особисто займалися культивуванням вказаних рослин роду коноплі, а ОСОБА_17 контролював таку незаконну діяльність та забезпечував постачання необхідних знарядь вчинення кримінального правопорушення, тобто здійснював необхідний контроль та фінансування кримінального правопорушення.

У подальшому, в невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 26.09.2025, ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_16 , та іншими невстановленими особами реалізовуючи обумовлений раніше план спільного злочинного умислу, виконуючи відведену їм роль у вчиненні кримінального правопорушення, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом відокремлення частин з вирощених ними рослини роду коноплі зібрали канабіс, загальною масою не менше 6434,54 г, та перевезли його до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 , для подальшого зберігання.

28.09.2025 року з 13:48 год., по 29.09.2025 року 01:36 год., під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено: шістдесят шість рослин конопель, а також обладнання, яке використовувалось останніми для вчинення вказаного злочину.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у незаконному посіві та незаконному вирощуванні конопель в кількості п`ятдесят і більше рослин, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з метою збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України.

Крім того, ОСОБА_16 , не маючи постійного офіційного джерела доходу, з мотивів швидкого незаконного збагачення, психотропні речовини і прекурсори», незважаючи на вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, знаючи способи вирощування рослин роду коноплі та місця придбання насіння вказаних рослин і необхідного обладнання, а також способи виготовлення наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, у невстановлені під час досудового розслідування місці і час, вирішив організувати незаконну діяльність, направлену на посів і вирощування рослин роду коноплі у кількості понад п`ятдесят рослин з метою збуту, а також подальше незаконне виготовлення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу в особливо великих розмірах.

ОСОБА_17 , усвідомлюючи процес організації посіву і вирощування рослин роду коноплі та виготовлення наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, а також потребу значних зусиль та великого проміжку часу для цього, з метою полегшення вчинення кримінальних правопорушень, повідомив про свої наміри раніше знайомим ОСОБА_8 і ОСОБА_19 , та інших невстановлених осіб та запропонував їм долучитись до здійснення незаконного посіву і вирощування рослин роду коноплі у кількості понад п`ятдесят рослин з метою збуту, а також незаконного виготовлення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу.

У свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_19 , усвідомлюючи можливість швидкого незаконного збагачення, маючи намір допомогти своєму знайомому, добровільно погодились на пропозицію ОСОБА_16 долучитись до незаконної діяльності з посіву та вирощування рослин роду коноплі та виготовлення і зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, тим самим в цей час у них виник умисел на вчинення кримінального правопорушення.

У подальшому ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , та інші невстановлені особи узгодивши між собою план реалізації спільного злочинного умислу щодо незаконного посіву і вирощування рослин роду коноплі в кількості п`ятдесят і більше рослин з метою збуту та виготовлення і зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабісу, розподіливши між собою ролі, підшукали об`єкти нерухомості, придбали насіння рослин роду коноплі та обладнання для безпосереднього здійснення злочинної діяльності.

У період з липня 2025 року по 26.09.2025 ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , та інші невстановлені особи діючи за попередньою змовою між собою, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно посіяли та виростили рослини роду коноплі у кількості понад п`ятдесят рослин з метою збуту.

У вказаний період, в невстановлені досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 26.09.2025, ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_16 , та іншими невстановленими особами реалізовуючи обумовлений раніше план спільного злочинного умислу, виконуючи відведену їм роль у вчиненні кримінального правопорушення, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом відокремлення частин з вирощених ними рослини роду коноплі зібрали канабіс, загальною масою не менше 6432,54 г, чим здійснили незаконне виготовлення з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабіс в особливо великих розмірах.

Після цього, в невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 26.09.2025, ОСОБА_19 та ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_16 , та іншими невстановленими особами реалізовуючи обумовлений раніше план спільного злочинного умислу, виконуючи відведену їм роль у вчиненні кримінального правопорушення, з метою приховування своєї злочинної діяльності, перевезли незаконно отриманий наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс загальною масою не менше 6432,54 г з території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , на територію домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 , та залишили зазначений наркотичний засіб на території вказаного домогосподарства для зберігання з метою подальшого збуту, тим самим здійснили незаконні перевезення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - канабіс в особливо великих розмірах.

28.09.2025 року в період часу з 12:47 по 18:37 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 було виявлено та вилучено речовину рослинного походження.

Згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів вказані вище речовини являються наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс загальною вагою 6432,54 г.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні незаконного виготовлення, перевезення та зберігання з метою збуту наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

За процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора 28.09.2025 року діяльність членів групи осіб була припинена співробітниками Національної поліції України та особи затримані в порядку ст.208 КПК України.

29.09.2025 року, відповідно до ст.ст. 276-278 КПК України останньому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

30.09.2025 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 за погодженням з прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернулась до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

В клопотанні слідчий послалась на те, що обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_8 , у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів, а саме:

- Протоколами за результати проведення НСРД від 08.09.2025 року;

- Протоколами за результатами проведення НСРД від 15.09.2025 року;

- Протоколами проведення обшуків від 28.09.2025 року

- Висновок експерта від 29.09.2025 №CE-19/111-25/60043-НЗПРАП

- Висновок експерта від 29.09.2025 №CE-19/111-25/60042-НЗПРАП.

- Протоколами впізнання за фотознімками від 28.09.2025 року.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 310 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Відповідно до ст.177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового розслідування.

В ході досудового розслідування установлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

- ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме за ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. У разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, це може спонукати його до втечі за кордон, зокрема до іншої держави або на тимчасово окуповану територію для тривалого переховування від органів слідства з метою уникнення зазначеного вище покарання.

- ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на інших підозрюваних та свідків у цьому ж кримінальному провадженні,обгрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_8 знає особисто інших підозрюваних та свідків, проживає з ними в одному місті та області та може вчинити дії щодо уникнення кримінальної відповідальності шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування спонукати свідків, інших підозрюваних у цьому провадженні відмовитися від раніше наданих показань чи уникати явки до суду з метою проведення їх допиту безпосередньо під час досудового або судового засідання.

- ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій. Також зазначений ризик може бути реалізований підозрюваним шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення слідчих дій у справі чи затягуванні з отриманням та ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування.

- ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обґрунтовується тим, що підозрюваний може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як не має постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення вказаного кримінального правопорушення, оскільки незаконний збут наркотичних засобів може приносити швидкий стабільний заробіток.

Фактичні обставини злочину, інкримінованого підозрюваному, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

На даний час інший більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від досудового розслідування та суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні.

Обрання більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, з наступних підстав:

- при обранні особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого судді, суду. Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та усвідомлення підозрюваним невідворотності покарання за його вчинення, відсутність постійного джерела доходу (не працює), а досудовим слідством встановлено, що він існував за рахунок ведення злочинної діяльності, існує ризик того, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

У зв`язку з вищевикладеним єдиним запобіжним заходом, який можливо застосувати до підозрюваного є тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 28.11.2025 року включно, з утриманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, що за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Зокрема, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами за результати проведення НСРД від 08.09.2025 року; протоколами за результатами проведення НСРД від 15.09.2025 року; протоколами проведення обшуків від 28.09.2025 року; висновком експерта від 29.09.2025 №CE-19/111-25/60043-НЗПРАП; висновком експерта від 29.09.2025 №CE-19/111-25/60042-НЗПРАП; протоколами впізнання за фотознімками від 28.09.2025 року.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 доводи про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому дій, відсутність належних у клопотанні про застосування запобіжного заходу доказів вчинення ним кримінальних правопорушень та додатків до НСРД або протоколу пред`явлення до впізнання за фотознімками, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя, встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме за ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. У разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, це може спонукати його до втечі за кордон, зокрема, до іншої держави або на тимчасово окуповану територію для тривалого переховування від органів слідства з метою уникнення зазначеного вище покарання.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_8 знає особисто інших підозрюваних та свідків, проживає з ними в одному місті та області та може вчинити дії, щодо уникнення кримінальної відповідальності шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування спонукати свідків, інших підозрюваних у цьому провадженні відмовитися від раніше наданих показань чи уникати явки до суду з метою проведення їх допиту безпосередньо під час досудового або судового засідання.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином) обґрунтовується тим, щовін може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбуренні осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій. Також зазначений ризик може бути реалізований підозрюваним шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення слідчих дій у справі чи затягуванні з отриманням та ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється), обґрунтовується тим, що підозрюваний може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як не має постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення вказаного кримінального правопорушення, оскільки незаконний збут наркотичних засобів може приносити швидкий стабільний заробіток.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, вік підозрюваного, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, станом на час розгляду клопотання, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя врахував положення частини 4 статті 183 КПК України, а саме те, що підозрюваний вчинив кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, та обґрунтовано не визначив розмір застави відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя безпідставно не застосував щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не заслуговують на увагу, оскільки згідно вимог кримінального процесуального закону слідчий суддя у даному випадку мав право не застосовувати до підозрюваного заставу, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, який обгрунтовано визначено судом, зважаючи на доведеність обґрунтованості підозри, доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та зважаючи на доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у суді недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених зокрема ст.ст. 307, 310 КК України.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

З наведених підстав, посилання сторони захисту на недостатність зібраних у справі доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 є передчасними.

Твердження апелянта про недоведеність органом досудового розслідування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Посилання апелянтів на належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також на те, що на утриманні підозрюваного перебуває малолітній син та дружина, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу або застави.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення та висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4