ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №626/1868/22 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1234/25 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 10 вересня 2025 року, якою повернуто скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого щодо не вручення постанови слідчого Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 26 червня 2020 року про визначення територіальної підслідності у кримінальному провадженні №0002921 від 07 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

05 вересня 2025 року ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на дії слідчого щодо не вручення постанови слідчого Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 26 червня 2020 року про визначення територіальної підслідності у кримінальному провадженні №0002921 від 07 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 10 вересня 2025 року скаргу повернуто заявнику на підставі п.2 ч.2 ст.304 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та повернути скаргу для розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про повернення скарги, оскільки ним хоча і було оскаржено бездіяльність слідчого Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, однак станом на подання скарги матеріали кримінального провадження №0002921 від 07 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, перебувають у Берестинсьому РВП ГУНП в Харківській області, а тому і сама скарга була подана за територіальною підсудністю до Берестинсього районного суду Харківської області.

Позиції учасників судового провадження

Заявник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Повертаючи заявнику скаргу, подану в порядку ст. 303 КПК України, слідчий суддя керувався вимогами ст. 304 КПК України, а також виходив з того, що в силу положень ст. 38, 306 КПК України розгляд даної скарги не відноситься до територіальної юрисдикції Берестинського районного суду Харківської області, оскільки оскаржується бездіяльність слідчого Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, що унеможливлює її розгляд слідчим суддею Берестинського районного суду Харківської області.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Згідно вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Так, відповідно до правової позиції, висловленої ККС у складі ВС у рішенні від 22.04.2020 року у справі №51-1901впс20, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог п. 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. п. 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Нормами діючого КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачено, які саме випадки вказують на неможливість розгляду скарги саме в цьому суді.

Тому, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме законності, що регламентована ст. 9 КПК України, а саме ч. 6 якої визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду за правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього Кодексу, а також з урахуванням положення глави 26 КПК України. З урахуванням вимог ст.ст.32,33 цього Кодексу щодо територіальної та інстанційної підсудності, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Стаття 32 КПК України визначає лише загальні правила територіальної підсудності, які в основному стосуються судового розгляду кримінального провадження саме за результатами досудового розслідування, тобто скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Беручи до уваги, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України), з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань та скарг, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, ч. 3 ст. 234, ч. 1 ст. 306 КПК України тощо).

Зважаючи на аналогію закону та численну судову практику скарги на рішення, дії та бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора також повинні бути подані до слідчого судді місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Так, ОСОБА_6 оскаржується бездіяльність слідчого Слобідського ГУНП в Харківській області щодо не вручення йому постанови від 26 червня 2020 року про визначення територіальної підслідності у кримінальному провадженні №0002921 від 07 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Однак, відповідно до листа слідчого Берестинського РВП ГУНП в Харківській області від 04.08.2025 року було встановлено, що кримінальне провадження №0002921 від 07 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України перебуває у провадженні Берестинського РВП ГУНП в Харківській області.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_6 зі скаргою, Богодухівський районний суд Харківської області (слідчий суддя) втратив процесуальні повноваження судового контролю на стадії досудового розслідування щодо зазначеного кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя дійшов помилкового висновку про повернення скарги на підставі п.2 ч.2 ст.304 КПК України, у зв`язку з тим, що розгляд даної скарги відноситься до територіальної юрисдикції Берестинського районного суду Харківської області.

Висновки слідчого судді про те, що оскаржується бездіяльність слідчого Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, яка була прийнята до зміни підслідності кримінального провадження є помилковими, оскільки скарги на рішення, дії та бездіяльність дізнавача, слідчого або прокурора також повинні бути подані до слідчого судді місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування у провадженні якого перебувають на розгляді матеріали кримінального провадження.

Крім того, помилковими є доводи слідчого судді про те, що ОСОБА_6 звертався до Берестинського районного суду Харківської області з аналогічними скаргами (слово в слово) та ухвалами слідчого судді вказані скарги були повернуті заявнику, оскільки як вбачається з відомостей ЄДРСР, зазначені скарги стосувались бездіяльності слідчого щодо не надання постанови слідчого про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, а тому встановлені обставини не мають преюдиційного значення під час вирішення даної справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що висновок слідчого судді про повернення скарги з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, є передчасним та належним чином не обґрунтованим, а ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

При цьому, оскільки фактично судовий розгляд скарги проведений не був, тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості розглянути скаргу по суті та надати оцінку викладеним обставинам у скарзі, відповідно до апеляційних вимог заявника.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню, з поверненням матеріалів за скаргою заявника до місцевого суду для вирішення питання щодо можливості розгляду її по суті відповідно до зазначених вимог кримінального процесуального закону за відсутності інших процесуальних перешкод.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Берестинського районного суду Харківської області від 10 вересня 2025 року, якою повернуто скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого щодо не вручення постанови слідчого Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 26 червня 2020 року про визначення територіальної підслідності у кримінальному провадженні №0002921 від 07 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України скасувати та матеріалискарги повернути до суду 1-ї інстанції для виконання вимог, передбачених ст.ст. 304-306 КПК України та розгляду по суті за відсутності інших процесуальних перешкод.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4