Провадження № 1-кп/344/406/25
У Х В А Л А

08 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області розглядається кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.309 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 червня 2025 року обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 14 серпня 2025 року включно.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурор подав суду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з посиланням на ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме щодо можливого переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, що ще не допитувались у судовому засіданні, вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи вказані ризики, вважав неможливим застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу.

Потерпілий погодився з думкою прокурора.

Захисник вказала, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованим, оскільки не доведено існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки упродовж 2 років з часу інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_6 спілкувався з потерпілим тільки для відшкодування заподіяної шкоди, не впливаючи у незаконний спосіб ні на потерпілого, ні на свідків. З огляду на це, вважала достатнім застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Обвинувачений просив змінити запобіжний захід на більш м`який, запевнив суд, що не переховуватиметься від суду і з`являтиметься в усі судові засідання.

Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження з цього приводу, в тому числі дані, що характеризують особу ОСОБА_6 , його вік, стан здоров`я, майновий стан, відсутність постійного місця проживання (на час затримання проживав на підприємстві, де працював ТОВ «Панбетон» у с.Загвіздя), відсутність міцних соціальних зв`язків (неодружений), репутацію обвинуваченого, що раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ст.71 КК України, суд враховує, що кримінальні правопорушення, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 , є тяжким злочином (ч.4 ст.185 КК України) та кримінальними проступками (ч.1 ст.357, ч.1 ст.309 КК України), на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України щодо можливого переховування від суду, оскільки обвинувачений під час розгляду даного кримінального провадження двічі перебував у розшуку, щодо незаконного впливу на потерпілого, свідків, що ще не допитувались у судовому засіданні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, ухвалами Івано-Франківського міського суду від 18.01.2024, 15.02.2024, 09.09.2024, 24.09.2024 до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовувались приводи, однак вказані ухвали суду не виконано, обвинуваченого до суду не доставлено. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30.10.2024 оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_6 . Відповідно до рапорту оперуповноваженого Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, 12.02.2025 встановлено місцезнаходження ОСОБА_6 та останнього доставлено до суду. 17 лютого 2025 року кримінальне провадження поновлено.

Однак, 17.02.2025 обвинувачений ОСОБА_6 у судове засідання вкотре не прибув, належним чином повідомлявся про час та місце проведення судового засідання за відомою суду адресою у спосіб, визначений законом (т.2 а.с.92), у зв`язку з чим до обвинуваченого застосовано привід, який не виконано, так як місце проживання обвинуваченого не встановлено.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06.03.2025 вдруге оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_6 , який виконано 11.06.2025. Як вбачається з рапорта працівника поліції та повідомлено суду безпосередньо обвинуваченим, він проживав на підприємстві, де працював ТОВ «Панбетон» у с.Загвіздя.

Вказане беззаперечно свідчить про існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Як вбачається з справи «Ілійков проти Болгарії», Європейський суд з прав людини вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважає, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

На переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Виключно застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, суд зауважує, що щодо ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою обрано 16.06.2025 з визначенням застави згідно ч.3 ст.183 КПК України у розмірі 60560 гривень, яку може бути внесено як обвинуваченим, так і іншою особою в будь-який момент під час розгляду кримінального провадження, однак заставу не внесено.

Обставини, що слугували підставою застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави до зміни чи скасування запобіжного заходу, судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою доцільно продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 369-372, ч.2 ст.392 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжити до 05 вересня 2025 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Івано-Франківської установи виконання покарань (№12), та вручити обвинуваченому і прокурору негайно після її оголошення, інші сторони мають право отримати її копію в суді.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_7