Справа № 451/196/25
Провадження № 1-кп/451/63/25
УХВАЛА

судового засідання

15 липня 2025 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

найменування кримінального провадження: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2024 за №0000114 про обвинувачення ОСОБА_3 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України;

сторони кримінального провадження: сторона обвинувачення - прокурор Радехівського відділу Шептицької окружної прокуратури ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 , законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , захисник потерпілих ОСОБА_10 , обвинувачена ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_11 ;

інші учасники судового провадження: немає;

розглянув у закритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що знаходиться на вул. Львівській, 14А, у м. Радехів клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора, обвинуваченої, потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , обвинуваченої та її захисника ОСОБА_11

встановив:

14 липня 2025 року прокурор ОСОБА_4 подав письмове клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, яке підтримав у судовому засіданні у повному обсязі, та просив продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 строк домашнього арешту на два місяці з покладенням обов`язків. Так як на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Клопотання обґрунтоване тим, що 09.11.2024, відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України внесено до ЄРДР за №0000114.

09.11.2024 о 09 год 39 хв - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, та цього ж дня їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Радехівського районного суду Львівської області обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 11.01.2025, включно, який продовжувався неодноразово.

Обставини, на яких ґрунтується обвинувачення є:

- протоколом огляду місця події від 09.11.2024 в ході яких виявлено та вилучено кухонний ніж, одяг та інші речі зі слідами РБК;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_5 ;

- протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину;

- повідомлення про підозру ОСОБА_3 ;

- протоколом слідчого експерименту із підозрюваною ОСОБА_3 ;

- висновки експертиз.

Обгрунтованість обвинувачення підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Ураховуючи наведене, а також те, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, є необхідність продовження строку застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді домашнього арешту та виконання покладених на неї обов`язків.

Прокурор у судовому засідання клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_6 підтримали позицію прокурора, не заперечували щодо розгляду клопотання у відсутності представника ОСОБА_10 ..

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_11 не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Дослідивши клопотання, заслухавши доводи прокурора та позицію учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

11.11.2024 слідчий суддя Радехівського районного суду Львівської області своєю ухвалою, постановив - обрати підозрюваній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Крім цього, даною ухвалою покладено на ОСОБА_3 ряд обов`язків. Встановлено строк дії ухвали два місяці, до 11.01.2025 включно, який продовжувався неодноразово.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 31 березня 2025 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк два місяці до 31 травня 2025 року (а. с. 131-134, 137- 146).

Крім того, ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 28 травня 2025 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк два місяці до 25 липня 2025 року включно (а. с. 251-254).

За змістом ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина друга ст.177 КПК України).

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Виходячи зі змісту ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно із ч. 6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Разом з цим законодавцем не вказаний максимальний строк домашнього арешту під час судового розгляду, який може продовжуватись до закінчення провадження.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 ст. 177 КПК України, необхідно вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під домашнім арештом, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід.

Відповідно до вимог п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, із матеріалів клопотання видно, що ОСОБА_3 обвинувачується за ч. 2 ст. 121 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, суд враховує тяжкість покарання, яка їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні злочину, наслідки вчинення кримінального правопорушення від якого загинула людина, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має тимчасове місце проживання, є внутрішньо переміщеною особою, а також те, що жодних обмежень для виїзду за кордон у неї немає, тому вона може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання, а під загрозою застосування суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від суду, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі.

Ураховуючи ці обставини у сукупності з особою обвинуваченої ОСОБА_3 та характером і тяжкістю кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, наслідків, що настали, суд дійшов висновку, що на теперішній час існує ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду.

Разом з цим, оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під домашнім арештом, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Суд розглянув клопотання прокурора, оцінив доводи та заперечення усіх учасників процесу та дійшов до висновку про існування на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

За таких обставин, суд дійшов переконання, що обвинуваченій необхідно продовжити строк домашнього арешту на два місяці з покладенням обов`язків, так як за наявності вищенаведених ризиків та особи обвинуваченої, а також з урахуванням стадії кримінального провадження, таке продовження є виправданим та доцільним і не знаходить підстав для застосування відносно неї більш м`яких запобіжних заходів.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181 КПК України, суд,

постановив:

задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Вишневе Скадовського району Херсонської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту на строк два місяці до 12 вересня 2025 року включно.

Зобов`язати ОСОБА_3 виконувати такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання.

4) утриматися від повернення паспорта для виїзду за кордон, зданого до відповідних органів державної влади.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про продовження строку домашнього арешту може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляції до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченою протягом п`яти днів з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1