ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/655/25 Справа № 201/2472/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що стороною обвинувачення не доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 виїхала або перебуває на тимчасово окупованій території України, оскільки долучені до клопотання докази не містять достатніх даних про це.

Вказано, що слідством не вжито належних заходів щодо виклику ОСОБА_7 для вручення останній повідомлення про підозру, а також не вжито заходів для встановлення місця її проживання. Крім того зазначено, що слідчий суддя позбавлений можливості ідентифікувати зафіксовану особу як підозрювану ОСОБА_7 , оскільки відсутній відповідний висновок портретної експертизи.

Також не додано постанову про визначення групи слідчих та доручення про проведення досудового розслідування саме відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області).

В апеляційній скарзі (із доповненнями) прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В обґрунтування своїх вимог посилається на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи та неврахування наявності достатніх підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що судовий розгляд у даному провадженні повинен здійснюватись у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України без участі підозрюваної, та у подальшому остання має бути затримана та доставлена до суду для розгляду слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що ОСОБА_7 викликалась до органу досудового розслідування у відповідності до вимог КПК України, а саме шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Крім того, повідомлення про підозру ОСОБА_7 складено також з дотиранням вимог закону та опубліковано на сайті, у зв`язку з чим остання є такою, що набула статус підозрюваної.

Зазначає, що долучені до клопотання матеріали містять достатньо доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри та наявність ризиків переховування, впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення іншого злочину або продовження злочинної діяльності, оскільки на теперішній час ОСОБА_7 перебуває під контролем окупаційної адміністрації, активно співпрацює з представниками держави агресора та фактично своїми діями підтверджує намір продовжувати протиправну діяльність, що виражається у виконання покладених на неї обов`язків.

ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про день та час судового розгляду була повідомлена шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на таке.

Так, слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора, зазначив, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України, а також не вжито належних заходів для виклику останньої з метою вручення повідомлення про підозру.

При цьому аргументував своє рішення тим, що ОСОБА_7 у міжнародний розшук не оголошувалась, а тому з огляду на вимоги ч. 6 ст. 193 КПК, слідчий суддя може здійснити розгляд клопотання та обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної ОСОБА_7 лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрювана виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором тощо.

Крім того зазначив, що органом досудового розслідування не вжито заходів щодо належного виклику ОСОБА_7 до слідчого та вручення повідомлення про підозру, зокрема не вжиті заходи щодо встановлення зареєстрованого місця проживання підозрюваної, членів її сім`ї, наявності у неї мобільного телефону, електронної адреси, тощо.

З такими висновками слідчого судді не погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Так, одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як зазначено у п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно із ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У провадженні слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження № 0000024 від 09.01.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 110 КК України.

Колегія суддів вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаних кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів, зокрема протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом огляду від 19.02.2024 року, які у своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих злочинів.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження суд позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Водночас, колегія суддів вважає, що прокурором доведено наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Так, про існування ризику того, що підозрювана ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, вагомість наявних доказів про вчинення нею злочинів, неприбуття на виклик до слідчого та прокурора три рази, а саме на 18.01.2025, 19.01.2025, 20.01.2025, та не повідомлення органу досудового розслідування та прокурора про причини і неможливість прибуття, а також спосіб вчинення злочину, який був вчинений умисно, під час воєнного стану, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому, знаходячись на окупованій території, та який полягає у співпраці з окупаційною адміністрацією країни-агресора рф.

Про існування ризику того, що підозрювана ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, свідчить те, що підозрювана на теперішній час перебуває на території України, яка перебуває під контролем окупаційної адміністрації, активно співпрацює з представниками держави-агресора та фактично своїми діями підтверджує намір продовжити скоєне нею кримінальне правопорушення, що надає їй можливість скоїти інше кримінальне правопорушення за відсутності контролю з боку влади України.

Одночасно апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено факт перебування підозрюваної ОСОБА_7 на окупованій території, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 тимчасово окупована російською федерацією територія України(тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, територія Луганської області, в тому числі Новопсковська селищна територіальна громада з 03.03.2022 року, є тимчасово окупованою територією України.

З наданих матеріалів слідує, що ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана територія внаслідок збройної агресії рф були захоплена представниками збройних формувань та дотепер непідконтрольна державі Україна.

Також останній небезпідставно інкриміноване вчинення злочинів саме на цій території у період її окупації, а відтак є підстави для грунтовного висновку про те, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_7 набула статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, підозра є обґрунтованою, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також сукупність доказів у своєму взаємозв`язку вказує на те, що підозрювана перебуває на тимчасово окупованій території України, тобто встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваної, відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК України.

Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 110 КК України, та перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави апеляційним судом не визначається.

Згідно ч. 4 ст. 197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Визначення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, тобто визначення у такий спосіб строку тримання особи під вартою, здійснюється лише під час застосування щодо особи запобіжного заходу, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, можливе після затримання особи, натомість слідчий суддя, суд не пізніш як через сорок вісім годин з часу доставки такої особи до органу досудового розслідування, зобов`язаний розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід за обов`язкової присутності такого підозрюваного, обвинуваченого.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цієї підозрюваної ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування такого виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Керуючись статті 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст.111-1 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника Новопсковського відділу Старобільської окружної прокуратури ОСОБА_6 від 11 березня 2025 року про обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, слідчий суддя, суд за її участю повинен розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або його зміну на більш м`який, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4