У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора - ОСОБА_3 , представника власника майна- ОСОБА_4 , власника майна- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві клопотання заступника начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майнов рамках кримінального провадження №0000997, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступник начальника відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000997, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Так, під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у період часу не пізніше вересня 2024 року, в порушення встановленого законодавства, маючи на меті отримання доходу на постійній основі від незаконних дій із наркотичними засобами, вирішив здійснювати контрабанду, тобто переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, з країн Європейського Союзу на територію України наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів для подальшого незаконного зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту.

Розуміючи неможливість самостійного здійснення своїх злочинних намірів, однак бажаючи отримувати постійний дохід від протиправних дій пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, ОСОБА_7 створив та очолив організовану злочинну групу. Так, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у період часу не пізніше 24 листопада 2024 року, ОСОБА_6 залучив до протиправної діяльності на взаємовигідних умовах невстановлену досудовим розслідуванням особу, яка перебуває на території Федеративної Республіки Німеччина, а також громадян України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , кожному з яких виділив окрему рольову участь.

В свою чергу, розуміючи протиправність дій, що полягають у вчиненні контрабанди наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів, з метою не викриття правоохоронними органами їх протиправної діяльності, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підшукали та обладнали склад зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів за адресою: м. Київ, вул. Крайня, буд. 13, автогаражний кооператив «Супутник-3», гараж 436.

Крім того, з метою уникнення зайвих підозр з боку пересічних громадян України та викриття з боку правоохоронних органів, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підшукали та обладнали додатковий склад зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :62:212:05).

У вказаних складських приміщеннях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на виконання вказівки ОСОБА_6 незаконно зберігають наркотичні засоби та психотропні речовини (а саме: наркотичні засоби «канабіс», смолу «канабісу», екстракт «канабісу», особливо небезпечну психотропну речовину «МДМА (3,4-метилендіоксіметамфетамін)» психотропну речовину «кетамін», наркотичний засіб «кокаїн» та інші), здійснюють їхнє фасування та упакування з метою подальшого збуту. В той же час вказані особи проводять особисті зустрічі з іншими учасниками протиправної діяльності на території Київського регіону з метою незаконного збуту предметів злочину.

Таким чином у ході досудового розслідування встановлена причетність до протиправної діяльності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Білорусь, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 . Фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, орендує приватний будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Може використовувати мобільний термінал ІМЕІ: НОМЕР_2 з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Користується транспортними засобами: «SUBARU FORESTER», реєстраційний знак НОМЕР_5 , «MERCEDES-BENZ GLS 350 УНІВЕРСАЛ-B», реєстраційний знак НОМЕР_6 .

Додатково встановлено, що ОСОБА_6 у 2022 році притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 309 КК України.

У рамках розслідування вказаного кримінального провадження, на виконання доручень слідчого оперативними працівниками Одеського управління ДВБ Національної поліції України надані відомості про використання ОСОБА_6 наступного рухомого та нерухомого майна :

-фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

-користується транспортними засобами: 1) «SUBARU FORESTER», реєстраційний знак НОМЕР_5 , 2) «MERCEDES-BENZ GLS 350 УНІВЕРСАЛ-B», реєстраційний знак НОМЕР_6 .

-використовує мобільний термінал ІМЕІ: НОМЕР_2 з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

04.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду

м. Києва проведено обшук автотранспортного засобу марки «Mercedes -Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 , під час якого вилучено вказаний автомобіль, оскільки ОСОБА_6 використовує його як знаряддя вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 305 та 307 КК України. Вказщазний автомобіль на праві власності належить ОСОБА_5 .

04.06.2025 постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київської області ОСОБА_14 вказаний автомобіль визнаний речовим доказом.

З метою збереження вилучених речей та документів, які визнані речовим доказом по кримінальному провадженню, запобіганню можливості їх приховуванню, псуванню, знищенню, перетворенню, відчуження, що буде мати негативні наслідки для кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні на них арешту, в зв`язку з чим прокурор звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з відповідним клопотанням.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання про арешт майна, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представника власника майна заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, просив відмовити в повному обсязі.

Власник майна підтримав позицію свого захисника, просив відмовити у задоволенні клопотання..

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000997, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

У ході досудового розслідування встановлена причетність до протиправної діяльності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Білорусь, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 . Фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, орендує приватний будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Може використовувати мобільний термінал ІМЕІ: НОМЕР_2 з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Користується транспортними засобами: «SUBARU FORESTER», реєстраційний знак НОМЕР_5 , «MERCEDES-BENZ GLS 350 УНІВЕРСАЛ-B», реєстраційний знак НОМЕР_6 .

У рамках розслідування вказаного кримінального провадження, на виконання доручень слідчого оперативними працівниками Одеського управління ДВБ Національної поліції України надані відомості про використання ОСОБА_6 наступного рухомого та нерухомого майна:

- фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

-користується транспортними засобами: 1) «SUBARU FORESTER», реєстраційний знак НОМЕР_5 , 2) «MERCEDES-BENZ GLS 350 УНІВЕРСАЛ-B», реєстраційний знак НОМЕР_6 .

-використовує мобільний термінал ІМЕІ: НОМЕР_2 з абонентськими номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

04.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва проведено обшук автотранспортного засобу марки «Mercedes -Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 , під час якого вилучено вказаний автомобіль, оскільки ОСОБА_6 використовує його як знаряддя вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 305 та 307 КК України. Вказщазний автомобіль на праві власності належить ОСОБА_5 .

04.06.2025 постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київської області ОСОБА_14 вказаний автомобіль визнаний речовим доказом.

Згідно з ст.ст.131,132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п.1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п.3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Згідно ч.3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на викладане вище та враховуючи наявні матеріали справи, слідчий суддя зазначає про те, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також того, що майно, зазначене у клопотанні прокурора, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а отже обґрунтовано має правовий статус речового доказу, а тому на переконання слідчого судді, наявні правові підстави для накладання арешту з метою збереження речових доказів.

Керуючись ст. ст. 98,100, 131, 132, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку 04.06.2025, а саме: автотранспортний засіб марки «Mercedes -Benz GLS 350», д.н.з. НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 , що на праві власності належить ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 04.07.2025 о 12-45 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1