ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1057/25 Справа № 205/7071/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000936, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково, у вигляді шести місяців позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2022 року та остаточно, за сукупністю вироків, призначено ОСОБА_7 покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 15 вересня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року на мобільний телефон Xiomi Мі Play, imei 1) НОМЕР_1 imei 2) НОМЕР_2 , синього кольору; грошові кошти в сумі 662 гривні 95 копійок; три американські долари, 10 євро центів; банківська карта ОТП - Банку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_9 , банківська карта ОТП - Банку № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , банківська карта Райффайзен банк Аваль № НОМЕР_5 , банківська карта Приватбанку № НОМЕР_6 ; мобільний телефон «Samsung» imei 1) НОМЕР_7 , imei 2) НОМЕР_8 , що опечатано в спеціальний пакет WARO102879, які були вилучені 15.09.2022 року, в ході обшуку особи в порядку ч.3 ст.208 КПК України за адресою: м.Дніпро, вул.Павлова, 3/5 у приміщенні службового кабінету ВП №3 ДРУП - скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року про введення воєнного стану в Україні, будучи неодноразово раніше засудженим, та маючи не погашену в законному порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив, та знову вчинив умисний злочин проти власності.

Так, 15 вересня 2022 року близько 07 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходився на перехресті вулиць Білоріченської та Володимира Корецького у м. Дніпрі, де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_11 , яка рухалась по вул. Володимира Корецького, та тримала при собі в правій руці жіночу сумку.

В цей час у ОСОБА_7 раптово виник кримінально протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, а саме на відкрите викрадення жіночої сумки, яку тримала при собі ОСОБА_11 . Після чого, реалізуючи свій раптово виниклий кримінально противоправний умисел, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_11 , яка знаходились спиною до нього. В свою чергу ОСОБА_11 , почувши, що до неї хтось наближається зі спини, обернулась обличчям до ОСОБА_7 , де в цей час ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого кримінально протиправного умислу, схопив руками жіночу сумку, яку утримувала в руках ОСОБА_11 , та здійснив близько двох ривків у напрямку до себе, в результаті чого ОСОБА_11 не втримала сумку та відпустила її.

В подальшому, ОСОБА_7 схопив вищевказану сумку, всередині якої знаходились: паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_9 , ключі від вхідних дверей квартири, паперові листи з чорновими записами, гребінець, (вищевказане майно не представляє матеріальної цінності для потерпілої), гаманець, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 400 гривень 00 копійок, та утримуючи сумку при собі, бігом направився в бік вул. Київської в м. Дніпрі, тим самим відкрито заволодів майном, яке належить ОСОБА_11 , розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_11 матеріальний збиток у розмірі 400 грн. 00 коп.

Продовжуючи свою кримінально протиправну діяльність, того ж дня, тобто 15 вересня 2022 року близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_7 знаходився поблизу будинку №31, розташованого по вул. Водіїв у м. Дніпрі, де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_12 , яка тримала при собі в правій руці жіночу сумку, та разом із малолітньою ОСОБА_13 , 2017 р.н., рухалась по вул. Водійській у м. Дніпрі.

В цей час у ОСОБА_7 раптово виник кримінально протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, а саме на відкрите викрадення жіночої сумки, яку тримала при собі ОСОБА_12 . Після чого, реалізуючи свій раптово виниклий кримінально противоправний умисел, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які знаходились спиною до нього. В свою чергу ОСОБА_12 , почувши, що до неї хтось наближається зі спини, обернулась обличчям до ОСОБА_7 , де в цей час ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого кримінально протиправного умислу, схопив руками жіночу сумку, яку утримувала в руках ОСОБА_12 , після чого здійснив близько двох ривків у напрямку до себе, однак заволодіти сумкою не зміг у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 міцно тримала її в руках. В результаті вказаних дій малолітня ОСОБА_13 злякалась та почала кричати, на що ОСОБА_7 відпустив сумку та відштовхнув ОСОБА_13 . Після цього ОСОБА_7 , з метою доведення свого кримінально протиправного умислу до кінця, знову схопив руками сумку, яку утримувала ОСОБА_12 та зробив ще декілька ривків у напрямку до себе, в результаті чого ОСОБА_12 втратила рівновагу, та впала на землю, при цьому випустивши сумку з рук.

В подальшому ОСОБА_7 схопив вищевказану сумку, всередині якої знаходились: пенсійне посвідчення особи № НОМЕР_10 , видане на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чешки дитячі білого кольору, пляшка синього кольору, папка рожевого кольору з канцелярським приладдям, ключі у кількості 3-х штук, (вищевказане майно не представляє матеріальної цінності для потерпілої), гаманець, всередині якого знаходились грошові кошти в сумі 450 гривень 00 копійок, банківська карта «ОТП - Банк» № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_14 , банківська карта «ОТП - Банк» № НОМЕР_11 на ім`я ОСОБА_15 , мобільний телефон марки « Xiomi Mi Play» ІМЕІ 1 НОМЕР_1 та ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , синього кольору, вартістю 2124 гривень 85 копійок, та утримуючи сумку при собі, бігом направився в бік лісосмуги, розташованої біля ж/м Західний в м. Дніпрі, тим самим повторно відкрито заволодів майном, яке належить ОСОБА_12 , розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями ОСОБА_12 матеріальний збиток у розмірі 2574 грн. 85 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України приєднати невідбуту частину покарання у виді 1 місяця за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2022 року, і остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Мобільний телефон «Samsung» imei 1) НОМЕР_7 , imei 2) НОМЕР_8 та грошові кошти в розмірі 662 грн. повернути йому.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги те, що він щиросердно зізнався, активно сприяв в розкритті злочину, а також скоїв злочин у зв`язку з тяжким сімейним матеріальним становищем. Вказав, що він має неповнолітнього сина. Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно повернув все майно потерпілому, при цьому вказав, що мобільний телефон «Samsung» imei 1) НОМЕР_7 , imei 2) НОМЕР_8 та грошові кошти в розмірі 662 грн. належать йому, з огляду на те, що в матеріалах справи є показання ОСОБА_12 , де вона заявляє, що телефон у неї був Xiomi Мі Play і він їй був переданий під зберігальну розписку, а його телефон залишився у слідчого.

Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просив апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції без зміни.

Вказав, що в ході судового розгляду вивчено всі письмові докази, які зазначено вироком суду, допитано ряд свідків та вивчено речові докази. Окрім того, допитано ОСОБА_7 , який добровільно надав показання суду та розповів яким чином здійснював кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 186 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого в частині вирішення долі речових доказів, заперечував щодо призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Від потерпілої ОСОБА_12 надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, за обставин, зазначених у вироку, підтверджується зібраними у встановленому законом порядку та належно перевіреними в судовому засіданні доказами і в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Що ж до доводів обвинуваченого про призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, то апеляційний суд вважає їх безпідставними.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» (рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставинами, що помякшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також встановив наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, рецидив злочину, а також скоєння злочину відносно особи похилого віку, якою є потерпіла ОСОБА_12 .

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який має судимость, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, розлучений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Крім того, вирішуючи питання про вид та розмір призначеного покарання суд першої інстанції урахував, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив після ухвалення вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2022 року, яким останній засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі зі звільненням від покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком в один рік, а тому обгрунтовано визначив обвинуваченому остаточне покарання із застосуванням ст. 71 КК України.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він щиро каявся, активно сприяв в розкритті кримінального правопорушення, має неповнолітнього сина, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Не є підставами для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України доводи обвинуваченого, що він скоїв злочин у зв`язку з тяжким сімейним матеріальним становищем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на можливість призначення йому покарання із застосуванням статті 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчинених кримінальних правопорушень.

Як слідує з апеляційної скарги обвинувачений як на підставу застосування до нього положень ст. 69 КК України посилається на щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, наявність малолітньої дитини, а також, що він скоїв злочини у зв`язку з тяжким сімейним матеріальним становищем. Однак ОСОБА_7 жодним чином не обґрунтував, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням і чому вони істотно знизили його тяжкість.

Викладене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 березня 2020 року у справі № 591/2221/19.

Обвинуваченим як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень.

З огляду на фактичні обставини кримінальних проваджень, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 доводи про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного йому покарання на підставі ст. 69 КК України, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі останній.

Водночас, як обґрунтовано зазначено обвинуваченим в апеляційній скарзі, вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання про долю речових доказів підлягає зміні, оскільки суд помилково прийняв рішення про повернення грошових коштів в сумі 662 грн. та мобільного телефону «Samsung» imei 1) НОМЕР_7 , imei 2) НОМЕР_8 , що опечатано в спеціальний пакет WARO102879 за належністю потерпілій ОСОБА_12 , тоді як вони підлягають поверненню обвинуваченому ОСОБА_7 , з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, серед іншого, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК України судом вирішується питання про долю речових доказів і документів, наданих суду та спеціальну конфіскацію. При цьому, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертається власнику (законному володільцю).

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 133/2968/18 дійшов висновку, що згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Свіргунець проти України» від 30.04.2020 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено наступне.

У судовому засіданні суду першої інстанції, було допитано потерпілу ОСОБА_12 , яка, зокрема зазначила, що 15 вересня 2024 року близько о 13.30 год., в неї було викрадено сумку в середині якої були ключі від вхідних дверей будинку, пенсійне посвідчення на її ім`я, мобільний телефон марки Xiomi Mi Play синього кольору, гаманець всередині якого були грошові кошти в сумі 450 грн., банківські іменні картки на її ім`я та ім`я чоловіка, картка «Приват Банку», папка дитяча рожева з канцелярським приладами, чешки.

Водночас, з матеріалів кримінального провадження, не вбачається жодних доказів того, що вилучені в ході обшуку ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 662 грн. 95 коп., мобільний телефон «Самсунг» imei: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , належать потерпілій ОСОБА_12 .

Окремо варто відзначити, що позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не заявляли.

У зв`язку з необхідністю виправлення цієї помилки суду, яка не погіршує становище обвинуваченого, вирок суду першої в цій частині підлягає зміні шляхом повернення речових доказів: мобільного телефону марки «Samsung» imei 1) НОМЕР_7 , imei 2) НОМЕР_8 та грошових коштів в розмірі 662 грн. обвинуваченому ОСОБА_7 .

З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» imei 1) НОМЕР_7 , imei 2) НОМЕР_8 та грошові кошти в розмірі 662 грн. повернути обвинуваченому ОСОБА_7 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_17