Справа № 642/1867/23
№ провадження 1-кп/646/114/2025
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу

09 липня 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001228 від 13.12.2022р. відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України,-

встановив:

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, який застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що продовження строку дії тримання ОСОБА_7 під вартою має на меті забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від суду. Так, на переконання прокурора, ризик втечі, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не зник на цей час та про його існування свідчить тяжкість обвинувачення у сукупності з тією обставиною, що обвинувачений не залишив тимчасово окуповану територію Куп`янського району Харківської області, як це зробили інші працівники Харківської митниці, та добровільно співпрацював з окупаційною владою. Прокурор вважає, що за таких обставин наслідки втечі можуть бути розцінені обвинуваченим як менш обтяжливі, ніж правові наслідки можливого покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 111 КК України. Також прокурор посилається на положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 111 та ст. 111-2 КК України, може бути застосований лише такий запобіжний захід як тримання під вартою. Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд з огляду на підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК, може не визначати розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання його батьків, які наразі мешкають у знайомих у АДРЕСА_1 . При цьому обвинувачений посилається на незаконність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при постановленні слідчим суддею відповідної ухвали на наступний день після затримання ОСОБА_7 у місті Харкові були відсутні докази обгрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень. Продовження тримання під вартою обвинувачений вважає жорстоким поводженням з ним. Також обвинувачений посилається на недоведеність обвинувачення та зазначає, що він не становить небезпеки, оскільки завжди був законослухняним громадянином.

Захисник також заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, посилаючись на недоведеність обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_7 , а також ту обставину, що на цій стадії розгляду справи, коли усі свідки допитані та майже усі докази досліджені, ОСОБА_7 не може зашкодити кримінальному провадженню.

Прокурор заперечував проти клопотання обвинуваченого.

Дослідивши доводи клопотання, вислухавши сторони, суд приходить до наступного.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 КК України, які за правилами ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів.

Так, за злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

За злочин, передбачений ч. 1 ст. 111-2 КК України, закон встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень з огляду на наявність інформації у представлених стороною обвинувачення доказах. Ця інформація може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити інкриміновані йому дії.

Суд вже неодноразово зазначав у попередніх ухвалах, що на цій стадії кримінального провадження суд не оцінює доведеність обвинувачення. Це відноситься виключно до стадії прийняття рішення у нарадчій кімнаті за результатами судового розгляду, коли суд оцінює усі надані докази як кожний окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку.

У цьому ж випадку, коли вирішується питання щодо запобіжного заходу, суд виходить лише з наявності обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому дій.

Тому доводи ОСОБА_7 про недоведеність обвинувачення, а також неправильність правової кваліфікації його дій є передчасними.

Окрім обґрунтованої підозри, існує ризик переховування обвинуваченого від суду з огляду на відсутність можливості заручитися гарантіями явки обвинуваченого в судове засідання.

Так, ОСОБА_7 є уродженцем м. Куп`янськ Харківської області, громадянином України, одружений, має малолітню дитину, має зареєстроване місце проживання у м. Куп`янськ Харківської області, раніше не судимий, займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці.

До обставин інкримінованих ОСОБА_7 злочинів входить, зокрема, зайняття ним на тимчасово окупованій території м. Куп`янська посади «и.о. ведущего специалиста отдела сертификации и лицензирования Управления промышленности и торговли ВГА Харьковской области», яка була створена представниками окупаційної влади держави-агресора, та виконування наступних функціональних обов`язків: здійснення прийому документації та кореспонденції у незаконному органі влади; організація роботи із прийому документів для отримання виплат від РФ місцевому населенню; здійснення збору інформації та заяв від мешканців м. Куп`янська Харківської області з приводу вирішення питань організаційного та гуманітарного характеру; участь у проведенні незаконних перевірок торгівельних підприємств тощо.

Також обвинуваченому інкримінується, що він, користуючись зв`язками серед чинних та колишніх працівників Державної митної служби України, які також перебували на тимчасово окупованій території, вчиняв дії зі схиляння інших громадян України до співпраці з окупаційною владою держави-агресора, їх працевлаштування до незаконно створюваної окупаційною владою митниці, залучення інших громадян України для зайняття посад у вказаному незаконному органі окупаційної влади.

Крім того, ОСОБА_7 працював на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці, тобто у прикордонному з Російською Федерацією районі, та проживав з народження у м. Куп`янск, який розташований у 40 км до державного кордону України з Російською Федерацією.

Ці обставини дають достатні підстави вважати, що у обвинуваченого існують соціальні зв`язки з представниками окупаційної влади держави-агресора, а отже на території Російської Федерації та суміжних з Куп`янським районом тимчасово окупованих територіях України.

При цьому Куп`янський район є прикордонним з Російською Федерацією, декілька місяців перебував під окупацією державою-агресором. На цей час частина цього району окупована російськими військами, а частина відноситься до територій, де ведуться бойові дії. На цій території органи державної влади України мають обмежені можливості контролю державного кордону України з Російською Федерацією та умовної лінії між підконтрольною державній владі територією України та тимчасово окупованою територією України. У вересні 2024 року органами державної влади України оголошено про примусову евакуацію родин з дітьми з території Куп`янської міської громади та трьох прилеглих громад (Кіндрашівської, Курилівської та Петропавлівської) Харківської області.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні державної зради та пособництва державі-агресору, які відносяться до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України.

На теперішній час ця сфера та, відповідно, інтереси суспільства та держави є особливо вразливими, враховуючи військову агресії РФ проти України, коли цивільне населення в Україні існує в умовах постійних обстрілів російськими військами, у тому числі, великою кількістю балістичної зброї, що спричиняє загибель людей, руйнування житла та велике напруження в українському суспільстві протягом тривалого часу з 24 лютого 2022 року.

Отже, це кримінальне провадження має значний суспільний інтерес.

І хоча з часом ризик втечі зменшується, він і на теперішній час залишається актуальним, враховуючи вищевказані обставини та можливі правові наслідки кримінального переслідування обвинуваченого державою.

Позитивна характеристика обвинуваченого у минулому за відсутності міцних соціальних зв`язків в країні, де він піддається кримінальному переслідуванню, не може бути гарантією від ризику його втечі.

Що стосується сімейного стану ОСОБА_7 , то суду не надано доказів того, що дружина та дитина обвинуваченого на даний час проживають у м. Харкові та взагалі в Україні.

Під час судового розгляду у судовому засіданні 29.01.2025 обвинувачений пояснив, що він на цей час втратив зв`язок з дружиною.

Крім того, обвинувачений не має роботи та майна, яке б слугувало запобіжником від ризику втечі.

Не гарантує явку обвинуваченого до суду й наявність у нього батьків, які не перебувають під його доглядом та на його утриманні та які проживають у своїх знайомих у місті Харкові.

Отже, у обвинуваченого на цей час немає настільки міцних соціальних зв`язків не тільки у м. Харкові, а й загалом на контрольованій державною владою території України, які б достатньою мірою гарантували належну процесуальну поведінку обвинуваченого та убезпечували від ризику його втечі.

Що стосується доводів обвинуваченого про незаконність застосування до нього запобіжного заходу після його затримання, то згідно з ухвалою від 26.10.2022 у справі №552/7255/22 слідчий суддя Київського районного суду м.Полтави врахував обставини, які свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, з посиланням на докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження обґрунтованості підозри.

Щодо доводів обвинуваченого про жорстоке поводження з ним, то він не навів будь-яких обставин, які б свідчили про жорстоке поводження з ним під час тримання його під вартою. Саме по собі застосування до особи запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою не є жорстоким поводженням з нею, а є встановленим законом способом забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, у тому числі, спробам втечі.

Таким чином, наявність ризику втечі у сукупності з обґрунтованою підозрою є підставою для продовження строку дії запобіжного заходу, який застосовано до обвинуваченого.

Тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, що цілком відповідає легітимній меті у цьому кримінальному провадженні.

З огляду на усі вищевказані обставини, а також конкретні обставини інкримінованого обвинувачення, суд за правилами абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави, який є альтернативним запобіжним заходом та який не зможе гарантувати реалізацію цілей кримінального судочинства з огляду на тяжкість обвинувачення, вразливість суспільного інтересу у справі та об`єкту інкримінованого посягання під час воєнного стану, наявність ризику переховування від суду, наслідки якого можуть сприйматися обвинуваченим не такими обтяжливими як можливі правові наслідки кримінального переслідування державою.

Суд вважає неможливим зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, у тому числі, домашній арешт, враховуючи всі вищевказані обставини, з огляду на положенням ч.6 ст.176 КПК України, а також враховуючи вразливість суспільного інтересу у справі та об`єкту інкримінованого посягання під час воєнного стану, є неможливим застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та відсутність підстав для задоволення клопотань сторони захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 177, 178, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

постановив:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06.09.2025 р. включно.

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Строк дії ухвали до 06.09.2025р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3