УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 703/878/24

провадження № 51-3215 cк 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 червня 2025 року,

встановив:

За вирокомСмілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Вирішено питання щодо цивільного позову та процесуальних витрат.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 червня 2025 року вказаний вирок залишено без змін.

Відповідно до обставин, встановлених у вироку суду, ОСОБА_4 30 січня 2024 близько 12:00, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_5 , маючи умисел на нанесення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, схопив її лівою рукою за шию та почав стискати, унаслідок чого заподіяв останній тілесне ушкодження у вигляді синця на лівій бічній поверхні середньої третини шиї, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження стосовно нього.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що попередні суди невірно дійшли висновків про доведеність його винуватості. Судами не дотримані вимоги щодо оцінки доказів, які на його думку є суперечливими. Вказує про неправдивість показань потерпілої ОСОБА_5 про те, що він хапав її за шию, бив по голові та погрожував фізичною розправою. Жоден із свідків, з урахуванням того, що вони були очевидцями подій і знаходилися у безпосередній близькості від нього та потерпілої не підтвердили таку обставину.

Крім того зазначає, що суд апеляційної інстанції не перевірив доводів його апеляційної скарги та безпідставно залишив вирок місцевого суду без змін.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Отже, касаційний суд позбавлений можливості самостійно досліджувати докази, надавати їм іншу оцінку, ніж та що була надана судами попередніх інстанцій, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених рішеннях, та перевіряти ці рішення в частині неповноти судового розгляду чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що в тому числі вказує засуджений у своїй скарзі.

Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, не дивлячись на те, що ОСОБА_4 свою вину з приводу умисного нанесення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень не визнає, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, підтверджується дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами, зокрема:показаннями потерпілої ОСОБА_5 щодо обставин конфлікту 30 січня 2024 року, під час якого ОСОБА_4 стискав її за шию, завдавав ударів по голові; показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили факт застосування фізичної сили ОСОБА_4 до потерпілої; протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 30 січня 2024 року, згідно якого ОСОБА_5 повідомила про те, що близько 11:40 в м. Сміла по вул. Кармелюка біля будинку № 86 ОСОБА_4 схопив її за горло, бив рукою по голові та погрожував фізичною розправою; медичними документами, включаючи довідку КНП «Смілянська міська лікарня», висновки судово-медичної експертизи від 13 лютого 2024 року та від 26 лютого 2024 року, які засвідчують наявність тілесного ушкодження у вигляді синця на шиї, що відноситься до категорії легких; результатами слідчих експериментів від 20 лютого 2024 року за участю потерпілої та свідка ОСОБА_8 , під час яких відтворено механізм спричинення тілесного ушкодження; висновками експертів від 26 лютого 2024 року №05-6-01/049 та №05-6-01/051, які підтверджують можливість виникнення тілесного ушкодження за обставин, вказаних потерпілою та свідком.

Наведені докази колегія суддів визнала належними, допустимими, достатніми та такими, що поза розумним сумнівом підтверджують факт заподіяння ОСОБА_4 легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_5 .

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам, наведеним в його касаційній скарзі та дійшов висновку про те, що в ході апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного встановлення фактичних обставин провадження, перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З вказаним висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_4 про ненавмисне заподіяння ОСОБА_5 тілесного ушкодження, внаслідок необережних дій, слід зазначити наступне.

Відповідальність за ч. 1 ст. 125 КК настає за умисне легке тілесне ушкодження, суб`єктивна сторона якого характеризується виключно умисною формою вини.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, судами попередніх інстанцій встановлено, що засуджений вчинив активні дії щодо потерпілої, зокрема - хапав її за шию та стискав, що не може бути ототожнено з необережним або випадковим штурханням. Ці обставини підтверджено узгодженими показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_8 , а також відтвореними під час слідчих експериментів деталями події.

З огляду на викладене, доводи засудженого про відсутність умислу на заподіяння тілесного ушкодження є безпідставними та спростовуються належними й допустимими доказами, яким судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку.

Підстав вважати оскаржені судові рішення такими, що не відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, за змістом поданої касаційної скарги у Суду немає. Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність також не встановлено.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 30 червня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3