Справа № 297/2975/25
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

04 вересня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000301 від 01.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широкий Луг, Тячівського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

встановив:

Прокурор Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор вказує на те, що слідчим відділенням Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000301 від 01.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.07.2025 року ОСОБА_6 , знаходячись на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у тривалих неприязних відносин із своїм рідним братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішив здійснити умисне вбивство останнього.

Того ж дня, близько 13:40 год. він, попередньо поклавши до кишень два невстановлені ножі, перебуваючи за вищевказаною адресою, закликав ОСОБА_4 за приміщення стайні, де діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з метою позбавлення життя останнього, використовуючи один з ножів з білою ручкою, наніс йому удар у життєво важливу ділянку тіла шию.

Після чого, потерпілий ОСОБА_4 , вживаючи заходів для збереження свого життя, вхопивши руками за лезо, вирвав з рук ОСОБА_6 ножа та викинув.

Проте останній, маючи намір завершити свій злочинний умисел спрямований на позбавлення життя брата, вихопив іншого ножа з чорною ручкою та наніс ним удари в область передньої поверхні грудної клітки зліва, задньої поверхні грудної клітки зліва та поперекової ділянки, нижньої третини лівого передпліччя ОСОБА_4 в загальній кількості не менше 12 ударів ножем, виконуючи всі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного наміру, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки потерпілий ОСОБА_4 зумів втекти до сусіднього домоволодіння, де отримав невідкладну медичну допомогу, завдяки чому залишився живим.

Внаслідок вказаних ударів ножем ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньо-бокової поверхні шиї зліва, непроникаючих колото-різаних ран передньої поверхні грудної клітки зліва, задньої поверхні грудної клітки зліва та поперекової ділянки, колото-різаної рани нижньої третини лівого передпліччя, різаних ран 3, 4 та 5-го пальців лівої кисті та 1-го пальця правої кисті, які, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 49/Б від 01.08.2025 року, утворилися від дії колюче-ріжучого предмета, яким міг бути ніж та виникли не менше, ніж від сімнадцяти контактів з колюче-ріжучим предметом та в свою чергу відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

За викладених обставин, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у незакінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі.

08.07.2025 року слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Вина ОСОБА_6 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та показаннями потерпілого ОСОБА_4 , проведеними слідчими експериментами за участі потерпілого та підозрюваного, висновками судово-медичної та судово-психіатричної експертиз, а також іншими зібраними доказами в ході досудового розслідування.

ОСОБА_6 обвинувачується в умисному злочині, передбаченому ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, а в разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказана обставина, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України.

Крім цього, ОСОБА_12 вже переховувався від правоохоронних органів після вчинення кримінального правопорушення.

2. Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_6 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

Маючи інший запобіжний захід, обвинувачений може впливати на свою матір ОСОБА_9 , оскільки реальні відомості про особу йому можуть бути відомі.

3. Вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що обвинувачений мав намір вчинити умисне вбивство брата, маючи інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, може завершити свій злочинний намір.

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам відносно ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 06.09.2025 року, а судове слідство не завершено, необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав, зазначивши, що ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення не відпали, а тому просив задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримав позицію прокурора. Додав, що суд також має врахувати обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме жорстокість дій обвинуваченого, його особу він ніде не працює.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав позицію свого представника.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні вважав, що у клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та обрати йому цілодобовий домашній арешт, що повністю забезпечить його належну процесуальну поведінку. При цьому, слід врахувати ту обставину, що він у всьому сприяв органу досудового розслідування та утримує мати похилого віку.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали клопотання, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків.

При судовому розгляді клопотання про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В той же час, згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у незакінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.

Отже, з метою уникнення такої відповідальності обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від

08.07.2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, строк дії якої спливає 06 вересня 2025 року.

Таким чином, ризики викладені у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 не зменшились.

Суд, з огляду на вказане, вважає необхідним також констатувати особисті обставини життя обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 неодружений, ніде не працює, раніше не судимий.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, а також враховуючи факт те, що існують ризики його переховування від суду, можливість незаконного впливу на свідків з метою ухилитися від відповідальності та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, суд дійшов до висновку, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 без визначення розміру застави є обґрунтованим та підлягає задоволенню, тому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 без визначення розміру застави строком на 60 днів, тобто до 03 листопада 2025 року 13:30 год.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 194, 196-197, 199 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000301 від 01.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Широкий Луг, Тячівського району, Закарпатської області, мешканцю АДРЕСА_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, тобто до 03 листопада 2025 року.

Строк дії ухвали закінчується 03 листопада 2025 року о 15:20 год.

Ухвала суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_13