Справа № 541/1871/25
№ провадження 1-кп/541/262/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесені 10.04.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе Лохвицького району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не маючого дітей на утриманні, працюючого неофіційно, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185, ч. 1 та ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2025 року, близько 19 години 45 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи мобільний телефон марки «Motorola Е13» моделі «motoe 13», який належить його матері, ОСОБА_4 , із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , який є фінансовим номером (логіном входу) здійснив вхід в обліковий запис в автоматизованій системі віддаленого доступу WEB-банкінгу «Приват24», що належить ОСОБА_4 , на якому зберігались її персональні дані, з метою подальшого оформлення кредиту на потерпілу, ОСОБА_5 та в порушення вимог ст. 32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання за поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VІ, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці, отримавши та незаконно зберігаючи вказану конфіденційну інформацію відносно ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив виконання функції «Banking ID» під час оформлення 08 квітня 2025 року онлайн заявки для отримання кредиту в сумі 40 000 грн. у фінансовій установі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ» надав згоду на обробку персональних даних та передачу і отримання інформації до/з БКІ, таким чином без дозволу та відома ОСОБА_4 використав та поширив конфіденційну інформацію про потерпілого, а саме паспорт громадянина України № НОМЕР_2 та реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 видані на ім`я потерпілого.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у незаконному використанні, поширенні конфіденційної інформації про особу, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 182 КК України.

Повторно, 08 квітня 2025 року, близько 19 години 45 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи мобільний телефон марки «Motorola Е13» моделі «motoe 13», який належить його матері ОСОБА_4 , із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , який є фінансовим номером (логіном входу) здійснив вхід в обліковий запис в автоматизованій системі віддаленого доступу WEB-банкінгу «Приват24», що належить ОСОБА_4 , на якому зберігались її персональні дані, з метою подальшого оформлення кредиту на потерпілу, ОСОБА_5 та в порушення вимог ст. 32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці, отримавши та незаконно зберігаючи вказану конфіденційну інформацію відносно ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно здійснив виконання функції «Banking ID» під час оформлення 08 квітня 2025 року онлайн заявки для отримання кредиту в сумі 32 000 грн. у фінансовій установі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надав згоду на обробку персональних даних та передачу і отримання інформації до/з БК1, таким чином без дозволу та відома ОСОБА_4 використав та поширив конфіденційну інформацію про потерпілого, а саме паспорт громадянина України № НОМЕР_2 та реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 видані на ім`я потерпілого.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у незаконному використанні, поширенні конфіденційної інформації про особу, вчинено повторно, що є кваліфікуючою ознакою скоєного ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 182 КК України.

Крім цього, 08 квітня 2025 року, близько 19 години 45 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи мобільний телефон марки «Motorola Е13» моделі «motoe 13», який належить його матері ОСОБА_4 , із сімкарткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , який є фінансовим номером (логіном входу) здійснив вхід в обліковий запис в автоматизованій системі віддаленого доступу WEB-банкінгу «Приват24», що належить ОСОБА_7 , на якому зберігались її персональні дані, з метою подальшого оформлення кредиту на потерпілу, ОСОБА_5 та в порушення вимог ст. 32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта- персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст. 21 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці, отримавши та незаконно зберігаючи вказану конфіденційну інформацію відносно ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно здійснив виконання функції «Banking ID» під час оформлення 08 квітня 2025 року онлайн заявки для отримання кредиту в сумі 5 000 грн. у фінансовій установі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надав згоду на обробку персональних даних та передачу і отримання інформації до/з БКІ, таким чином без дозволу та відома ОСОБА_4 використав та поширив конфіденційну інформацію про потерпілого, а саме паспорт громадянина України № НОМЕР_2 та реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 видані на ім`я потерпілого.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у незаконному використанні, поширенні конфіденційної інформації про особу, вчинено повторно, що є кваліфікуючою ознакою скоєного ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 182 КК України.

Окрім цього, 08.04.2025 ОСОБА_5 перебуваючи у квартирі матері ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , о 22:05 год. діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння грошових коштів потерпілої ОСОБА_4 , використовуючи раніше взятий мобільний телефон марки «Motorola Е13» моделі «motoe 13», який належить його матері ОСОБА_4 , із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , маючи доступ до облікового запису потерпілої в автоматизованій системі віддаленого доступу «Приват24» з прив`язкою до її банківської картки № НОМЕР_4 , знаючи пароль доступу, без дозволу та відома потерпілої, з корисливих спонукань, виконав підробку документа на переказ, який існує в електронній формі (Р24АD0399), а саме заявку на переказ грошових коштів від імені ОСОБА_4 з належної їй банківської картки № НОМЕР_4 на банківську картку, емітовану AT «Акцент Банк» належної ОСОБА_5 .

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразились у підробці документів на переказ, його використанні, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 200 КК України.

У подальшому, 08.04.2025 ОСОБА_5 перебуваючи у квартирі матері ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , о 22:09 год, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння грошових коштів потерпілої ОСОБА_4 , використовуючи раніше взятий мобільний телефон марки «Motorola Е13» моделі «motoe 13», який належить його матері ОСОБА_4 , із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , маючи доступ до облікового запису потерпілої в автоматизованій системі віддаленого доступу «Приват24» з прив`язкою до її банківської картки № НОМЕР_4 , знаючи пароль доступу, без дозволу та відома потерпілої, з корисливих спонукань, виконав підробку документа на переказ, який існує в електронній формі (Р24А415978519D7431), а саме заявку на переказ грошових коштів від імені ОСОБА_4 , з належної їй банківської картки № НОМЕР_4 на банківську картку, емітовану AT «Акцент Банк» належної ОСОБА_5 .

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразились у підробці документів на переказ, його використанні, вчинене повторно, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, 08.04.2025 у період із 19 год. 45 хв. по 22 год. 10 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання матері ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , реалізували свій умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та наміром використання у власних потребах, переслідуючи мету наживи та незаконного особистого збагачення, в період воєнного стану, що введений у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому неодноразово продовжений по теперішній час, здійснив вхід до мобільного додатку «Приват24» з прив`язкою до карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 оформленого на ім`я ОСОБА_4 . В подальшому, ОСОБА_5 із зазначеного рахунку потерпілої двома транзакціями перерахував грошові кошти в сумі 40 000 гривень на свою банківську карту AT «Акцент-Банк» № НОМЕР_5 .

Після чого, ОСОБА_5 викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, довівши свій злочинний умисел до кінця та тим самим заподіявши ОСОБА_4 матеріальних збитків на суму 40 000 гривень.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, що є кваліфікуючою ознакою скоєного, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 провину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив їх. Детельно розпові, як отримав доступ до телефону своєї матері і, знаяючи логін та пароль до банкінгу Приват 24 здійснив маніпулації по входженню на потрали кредитних установ в яких замовив отримання кредиту. Лише на дному з сайтів кредит був погоджений та перерахований на картковий рахунок матері. З рахунку паотерпілої він перерахував кошти на свій банківський рахунок . Натупного дня кошти обналічив та частково використав на власні потерби. У скоєному розкаявся, просив суворо не карати. Повідомив, що злочини вчинив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. У потерпілої, яка є його матір`ю, просив вибачення та частково відшкодував заподіяну шкоду. На даний час влаштувався на неофіційну роботу за місцем проживання і весь заробіток віддає матері в рахунок відшкодування шкоди та повернення кредиту, який оформив на неї.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані під час досудового розслідування. Вина обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185, ч. 1 та ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується також матеріалами, зібраними під час досудового розслідування провадження, які не були об`єктом дослідження в ході судового розгляду і учасники процесу не вважають за доцільне їх досліджувати. Оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, котра вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання з додержанням вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який є молодою особою, не одруженим, утриманців не має, характеризується за місцем проживання позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше не судимий.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання є вчинення кримінальних правопорушень щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Вищезазначені обставини дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, з призначенням остаточного покарання у виді позбавленні волі в мінімально можливому розмірі.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлявся.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити в порядку визначеному ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винними та призначити йому покарання:

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України у виді штрафу розміром п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент постановлення вироку становить 8500 грн.;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 182 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу розміром трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент постановлення вироку становить 51000 грн.;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу розміром п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент постановлення вироку становить 85000 грн.;

- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити засудженому ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 76 КК України на засудженого покласти обов`язок до закінчення іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання та виконати заходи, передбачені пробаційною програмою, яка буде визначена посадовими особами органу пробації.

Скасувати повністю арешт з речових доказів накладений ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року, а саме з:

- мобільного телефону чорного кольору марки «HONOR» модель «FNE-NX9», який вилучено та запаковано до сейф-пакету НПУ WAR 1954388; мобільного телефону чорного кольору марки «Хіаоmі» модель «Mi А2», який вилучено та запаковано до сейф-пакету ППУ WAR 1954394, перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Якова Усика, 34, та повернути власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- грошових коштів в загальній сумі 7620 грн., а саме одна банкнота номіналом 20 грн. з номерним позначенням АП2708176, чотири банкноти номіналом 50 грн. з номерними позначеннями: 1) ЕН0136804; 2) ЕБ5157632; 3) ФЖ 7931832; 4) АА5872109; дві банкноти номіналом 200 грн. з номерними позначеннями: 1) ЕЕ4840870; 2) ЕЕ4840833; чотирнадцять банкнот номіналом 500 грн. з номерними позначеннями: 1) КБ6558311; 2) КБ6558325; 3) КБ6558312; 4) КБ6558318; 5) КБ6558317; 6) КБ6558316; 7) КБ6558315; 8) КБ6558326; 9) К56558309; 10) К56558308; 11) КБ6558307; 12) КБ6558306; 13) КБ6558327; 14) К56558305; які було вилучено та запаковано до сейф-пакету НПУ WAR1954387, які зберігаються в матеріалах справи та перебувають в прокурора, повернути їх потерпілій ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в цей же термін, з моменту вручення йому копії вироку шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, в разі подання апеляційної скарги, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору та засудженому.

СуддяОСОБА_1