Дата документу 28.04.2025 Справа № 334/8800/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8800/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/618/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодару Василівського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 7 червня 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2025 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 7 червня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились.

В апеляційній скарзі та в її доповненнях, обвинувачений ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та винесеною з порушенням вимог процесуального законодавства, з порушенням права на захист.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що розгляд клопотання проведено у його відсутність, від участі у судовому засіданні він не відмовлявся.

Зазначає, що він має на утриманні малолітню доньку та суд першої інстанції вказує неправдиву інформацію щодо його національності та освіти.

Вважає, що судом першої інстанції порушено строк розгляду справи, оскільки підготовче судове засідання проводилось протягом 4 місяців, де тільки продовжувався відносно нього запобіжний захід.

Крім того зазначає про недоведеність ризиків, про порушення під час розгляду справи його права на захист, оскільки судовий розгляд неодноразово проводився у його відсутність та за участю адвоката, з яким він має конфліктні відносини.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано стан його здоров`я та хибне обвинувачення щодо нього.

Просить змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

За клопотанням ОСОБА_7 розгляд справи було призначено в режимі відеоконференції із приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», однак обвинувачений відмовився від участі у розгляді поданої ним апеляційної скарги, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_7 , якому було забезпечено участь у розгляді даного провадження.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що ним було зроблено адвокатський запит до суду щодо встановлення відомостей про особу ОСОБА_7 , ним ініційовано направлення запитів щодо наявності у обвинуваченого неповнолітньої дитини та місця працевлаштування. Просив скасувати оскаржувану ухвалу.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, з клопотанням про відкладення розгляду апеляційної скарги не звертався.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна, у зв`язку із чим, ураховуючи суворість можливого покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує і надалі існувати ризик переховування від суду.

Серед іншого, колегією суддів не здобуто відомостей про стійки соціальні зв`язки ОСОБА_7 в місці його постійного проживання.

Більш того, із матеріалів провадження є встановленим лише місце реєстрації ОСОБА_7 , яке наразі перебуває на тимчасово окупованій території, проте, відомостей про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання наразі немає.

Вказані обставини, в сукупності свідчать про продовження існування ризику переховування від суду.

На переконання колегії суддів, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також є актуальним та не зменшився, адже потерпілі є знайомі ОСОБА_7 та з його слів є його родичами, а отже обвинувачений достеменно обізнаний про місце проживання потерпілих та з огляду на те, що згідно обвинувачення відносно потерпілих вчинено злочин із застосуванням насильства, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може продовжити здійснювати на потерпілих як фізичний, так і психологічний тиск, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

На продовження ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказують дані про особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, раніше звільнявся від відбування покарання по відбуттю строку покарання, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.

Таким чином, на переконання колегії суддів, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а доводи щодо відсутності таких ризиків спростовуються вищевикладеним.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на наявність в нього малолітньої дитини, що на його думку не враховано судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, не є вирішальною обставиною для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Більш того, наявність у ОСОБА_7 малолітньої дитини не вказує на наявність в нього сталих соціальних зв`язків, оскільки міцність соціальних зв`язків визначається в місці постійного проживання особи, якого обвинувачений згідно матеріалів провадження не має.

З приводу доводів обвинуваченого щодо тривалості проведення підготовчого судового засідання, то слід зазначити, що статтею 422-1 КПК України визначений відповідний порядок перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, згідно якої апеляційний суд має право витребувати із суду першої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Щодо посилання ОСОБА_7 про порушення його права на захист, то такі доводи також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Крім того, перевіряючи доводи обвинуваченого щодо розгляду клопотання прокурора у його відсутність, колегією суддів встановлено наступне.

Так, із аудіо - запису судового засідання від 9 квітня 2025 року слідує, що обвинувачений спочатку приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Після чого, після технічної перерви, ОСОБА_7 добровільно відмовився від подальшої участі у судовому засіданні, що підтверджується, як аудіо-записом, так і складеним працівниками ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» актом (а.с. 13).

Вказане свідчить про небажання ОСОБА_7 приймати участь у судовому засіданні, у зв`язку із чим, подальший розгляд клопотання прокурора відбувався у відсутність обвинуваченого.

Отже, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи щодо наявності підстав для зміни йому запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 7 червня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4