КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

власника майна: ОСОБА_6

представника: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000435 від 28 березня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000435 від 28 березня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання у повному обсязі та накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно, яке перебувало у власності підозрюваного ОСОБА_6 , а саме:

- земельну ділянку кадастровий номер :02:005:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (власник майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №224, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (власник майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (власник майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- земельну ділянку кадастровий номер :72:305:0021, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (власник майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (власник майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (власник майна ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

- квартиру за адресою: АДРЕСА_5 (власник майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- квартиру за адресою: АДРЕСА_6 (власник майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 (власник майна ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , будучи підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, за яке санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років із конфіскацією майна, маючи на меті уникнути відповідальності у разі визнання його винним за результатами розгляду судом справи по суті, умисно здійснив реєстраційні дії (перереєстрацію з себе на інших власників) з майном, на яке ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року у справі №752/10165/25, провадження №1-кс/752/3775/25 накладено арешт із забороною розпорядження та відчуження.

Наголошує, що іншим способом, окрім як накласти арешт на зазначене майно, яке перебуває у володінні та користуванні підозрюваного ОСОБА_6 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження, неможливо буде забезпечити конфіскацію майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, оскільки наявні достатні підстави вважати, що існує реальна загроза подальшого їх відчуження ОСОБА_6 після отримання інформації про наявність кримінального провадження.

Посилається на те, що незастосування даного виду заходу забезпечення суттєво зашкодить кримінальному провадженню.

Уважає, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали не оцінено факт того, що підозрюваним умисно вжито заходів щодо перереєстрації належного йому майна у зв`язку з усвідомленням факту його можливої конфіскації, а отже фактично законна ухвала суду від 02 травня 2025 року про накладення арешту на майно не може бути виконана через умисні дії його власника - підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку власника майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , які проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000435 від 28 березня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному провадженні здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 , діючи як приватна особа, будучи засновником та керівником ТОВ «Українська Краловопольська РІА», ЄДРПОУ - 40878229, свідоцтво ПДВ якого анульоване 28 листопада 2017 року, у невстановлений в ході досудового слідства час та місці набув соціальні зв`язки у суспільстві, в тому числі серед працівників правоохоронних органів, зокрема й серед посадових осіб Міністерства оборони України, Національної поліції України, та користуючись ними, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного протиправного збагачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час, вирішив зайнятися злочинною діяльністю, спрямованою на одержання від військовозобов`язаних громадян України неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави щодо бронювання військовозобов`язаних чоловіків призовного віку на час введених на території України мобілізаційних заходів та працевлаштування до органів Національної поліції України.

З цією метою ОСОБА_6 розповсюдив серед кола своїх знайомих інформацію про наявність у нього стійких та близьких дружніх зв`язків з посадовими особами Міністерства оборони України та Національної поліції України та можливості за рахунок таких зв`язків сприяти бронюванню військовозобов`язаних на період мобілізації та призначенню на керівні посади до органів Національної поліції України.

У кінці березня 2025 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, мешканець міста Києва ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є військовозобов`язаним, будучи особою, звільненою з органів Міністерства внутрішніх справ України, бажаючи поновитись на службі, але враховуючи відсутність конкурсного відбору на зайняття бажаної посади, за рекомендацією свого знайомого, звернувся до раніше невідомого йому ОСОБА_6 з проханням отримати консультацію щодо процедури працевлаштування на посаду до Національної поліції України.

Так, у період часу з 26 березня 2025 року по 27 березня 2025 року, більш точного часу не встановлено, в ході спілкування ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_6 , що під час проходження конкурсу на вакантну посаду до Національної поліції України у Рекрутинговому центрі МВС України, ОСОБА_12 було відмовлено у зв`язку із скасуванням конкурсу на конкретну посаду.

У ході спілкування, у ОСОБА_6 , який усвідомлюючи нагальну потребу ОСОБА_12 в офіційному працевлаштуванні до органів Національної поліції України, що обумовлено введенням воєнного стану на території України, розуміючи важливість вирішення цього питання для ОСОБА_12 та оцінюючи надмірні побоювання останнього щодо можливої примусової мобілізації під час проходження процедури працевлаштування до Національної поліції України, виник злочинний умисел, направлений на вимагання та одержання від ОСОБА_12 неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Під час вказаної зустрічі, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_12 , що він має давні дружні відносини з високопосадовцями Міністерства оборони України та Національної поліції України. Крім того, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_12 , що він є директором ТОВ «Українська Краловопольська РІА» та за грошову винагороду може тимчасово працевлаштувати ОСОБА_12 до вказаного підприємства, після цього подати відносно ОСОБА_12 до Міністерства оборони України відповідні документи про необхідність його бронювання на період мобілізації як критично важливого для ТОВ «Українська Краловопольська РІА» працівника і, використовуючи свої соціальні зв`язки, вплинути на відповідальних осіб з метою прийняття ними рішення про бронювання ОСОБА_12 на період мобілізації, з метою подальшого вирішення питання про призначення його на керівну посаду до територіальних органів Національної поліції у м. Києві.

При цьому, ОСОБА_6 сказав ОСОБА_12 , що за бронювання на час воєнного стану, йому потрібно буде надати ОСОБА_6 неправомірну вигоду, розмір якої він повідомить згодом, за здійснення впливу на уповноважену службову особу Міністерства оборони України.

Крім того, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_12 про те, що після його бронювання на час дії воєнного стану, він, за грошову винагороду, використовуючи свої дружні відносини, вирішить питання з уповноваженою службовою особою Національної поліції України про призначення на керівну посаду ОСОБА_12 до штату одного з територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції у м. Києві, одночасно з цим звільнить ОСОБА_12 з ТОВ «Українська Краловопольська РІА».

У свою чергу, ОСОБА_12 , розуміючи незаконність зазначених умов та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди за вплив на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, є кримінально караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності, 28 березня 2025 року звернувся із заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їхнім контролем з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_6 .

Так, 03 квітня 2025 року, близько 10:30 год., під час особистої зустрічі, поблизу кав`ярні за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, буд. 18-А, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , підтвердивши зміст попередньої розмови з ОСОБА_12 , повторно повідомив останньому, що перед працевлаштуванням до органів Національної поліції України, йому необхідно отримати бронювання на час мобілізаційних заходів.

У цей же час, ОСОБА_6 сповістив ОСОБА_12 про те, що з цього часу він являється працівником ТОВ «Українська Краловопольська РІА» та всі необхідні документи ОСОБА_6 передав відповідальним особам для бронювання, надавши ОСОБА_12 копію гарантійного листа, адресованого на ім`я Директора Департаменту мобілізації Міністерства Оборони України на 1 арк. із запитом про бронювання ОСОБА_12 як працівника ТОВ «Українська Краловопольська РІА» на час мобілізаційних заходів.

Одночасно з цим, ОСОБА_6 сказав ОСОБА_12 , що він вже фактично вирішив питання про його бронювання з відповідними посадовими особами Міністерства оборони України та висловив вимогу ОСОБА_12 надати неправомірну вигоду у сумі 80 000 гривень ОСОБА_6 , створивши таким чином умови, за яких ОСОБА_12 безальтернативно вимушений передати ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 80 000 гривень за вплив на прийняття рішення уповноваженими на це службовими особами, які приймуть рішення про бронювання ОСОБА_12 на час дії воєнного стану та мобілізаційних заходів, відповідно до положень Закону України №3543-XII від 07 вересня 2024 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, 03 квітня 2025 року, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_12 прослідувати за ним до магазину «ІБІС» за адресою: вул. Вадима Гетьмана, буд. 27, на що ОСОБА_12 погодився та прибув за вказаною адресою того ж дня.

У подальшому, в приміщенні магазину «ІБІС» за адресою: вул. Вадима Гетьмана, буд. 27 ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, висловив вимогу ОСОБА_12 про передачу йому грошових коштів у сумі 80 000 гривень, з яких грошові кошти у сумі 12 000 гривень ОСОБА_12 повинен переказати на банківську картку, реквізити якої надав ОСОБА_6 , № НОМЕР_6 до 12:00 години 03 квітня 2025 року. Крім цього, ОСОБА_12 повинен придбати для ОСОБА_6 у вказаному магазині пістолет Форт 17Р калібру 9мм Р.А., 50 патронів STS 9 мм Р.А. несмертельної дії «ВІЙ» ААА, кобуру A-Line ЗКУЗ/Форт-17 кож, поясн/плеч со скобою, а також кобуру A-Line С9/Форт-17 синт. Поясн., формов., з фіксатором, загальною вартістю 28 637 гривень та передати вказані предмети ОСОБА_6 разом з рештою від загальної суми грошових коштів, а саме 40 000 гривень.

У ході спілкування ОСОБА_6 наполіг, що придбані предмети та грошові кошти в сумі 40 000 грн необхідно передати при наступній зустрічі, яка відбудеться 08 квітня 2025 року.

Крім того, ОСОБА_6 , створюючи у ОСОБА_12 відчуття необхідності виконання його вимог, повідомив останньому про свої дружні відносини та можливість впливу на прийняття уповноваженою службовою особою Департаменту патрульної поліції України рішення щодо призначення ОСОБА_12 на керівну посаду територіального органу Національної поліції України у Печерському районі м. Києва, однак за це йому потрібно передати грошові кошти, суму яких він повідомить пізніше.

Цього ж дня, 03 квітня 2025 року о 12:13 годині ОСОБА_12 на вимогу ОСОБА_6 , використовуючи мобільний додаток «Приват24» на власному мобільному телефоні, зі своєї банківської картки № НОМЕР_5 перерахував грошові кошти у сумі 12 000 гривень на банківську картку № НОМЕР_6 , вказану ОСОБА_6 , про що повідомив останнього, надіславши фото-копію квитанції про переказ у мобільному додатку «WhatsApp» на абонентський номер ОСОБА_6 НОМЕР_7 , додатково повідомивши про це в ході телефонної розмови 03 квітня 2025 року о 12:21 годині. У свою чергу, ОСОБА_6 підтвердив отримання грошових коштів та пояснив, що після передачі решти грошових коштів із загальної суми 80 000 гривень за бронювання на час мобілізаційних заходів, він зможе перейти до наступного етапу «вирішення питання» - призначення на керівну посаду до територіального органу Управління патрульної поліції м. Києва.

Пізніше, 04 квітня 2025 року о 10:34 годині, в ході телефонної розмови ОСОБА_6 повторно висловив вимогу ОСОБА_12 про необхідність передачі решти раніше озвученої ним суми, збільшивши її розмір з 80 000 гривень до 82 000 гривень. Тобто, на вимогу ОСОБА_6 ОСОБА_12 необхідно передати грошові кошти у розмірі 30 000 гривень (вартість пістолета та спорядження, обраного в магазині «ІБІС») та готівкові кошти у розмірі 40 000 гривень для здійснення ОСОБА_6 впливу на уповноважену особу Міністерства оборони України, яка повинна прийняти рішення про бронювання ОСОБА_12 від мобілізації, а також автобіографічну довідку на ім`я ОСОБА_12 .

Через деякий час, 07 квітня 2025 року о 16:25 годині в ході телефонної розмови ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, повідомив ОСОБА_12 про те, що використовуючи свої тісні соціальні зв`язки, він вже обговорив з начальником Департаменту патрульної поліції ОСОБА_13 рішення щодо призначення ОСОБА_12 на керівну посаду до територіального підрозділу Департаменту патрульної поліції м. Києва та висловив вимогу передачі йому додаткової суми неправомірної вигоди, розмір якої він повідомить згодом, за здійснення впливу на уповноважену особу Національної поліції України з метою прийняття бажаного для ОСОБА_12 рішення про призначення його на керівну посаду в Національній поліції України.

У подальшому, 11 квітня 2025 року об 11:29 годині ОСОБА_12 , знаходячись на другому поверсі приміщення ТРЦ «Універмаг Україна», який розташований за адресою: м. Київ, площа Галицька, буд. 3, зустрівся з ОСОБА_6 , де в ході розмови останній, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду, а саме частину обумовленої раніше грошової винагороди у розмірі 29 000 гривень (вартість пістолета та спорядження з магазину «ІБІС») за здійснення впливу на невстановлену уповноважену службову особу Міністерства оборони України за прийняття нею рішення про бронювання ОСОБА_12 на час дії воєнного стану та мобілізаційних заходів, що передбачені Законом України №3543-XII від 07 вересня 2024 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_6 , оцінюючи важливість для ОСОБА_12 вирішення обіцяних ОСОБА_6 питань, збільшив розмір раніше вказаної ним суми неправомірної вигоди та пред`явив ОСОБА_12 вимогу про негайну передачу останнім ОСОБА_6 неправомірної вигоди у сумі 72 000 гривень до раніше наданої ОСОБА_12 суми неправомірної вигоди за здійснення впливу на уповноважених осіб Міністерства оборони України, які повинні прийняти рішення про бронювання ОСОБА_12 від мобілізації у період дії воєнного стану. Таким чином, загальний розмір неправомірної вигоди, вимогу щодо передачі якої ОСОБА_12 ОСОБА_6 за здійснення останнім впливу на уповноважених осіб Міністерства оборони України з метою бронювання ОСОБА_12 на час дії воєнного стану та мобілізаційних заходів, склав 113 000 гривень, замість 82 000 гривень, озвучених ОСОБА_6 раніше.

Цього ж дня, 11 квітня 2025 року, близько 19:16 години, ОСОБА_12 , знаходячись на вулиці, поблизу ЖК «Нова Англія» за адресою: м. Київ, вул. Михайла Максимовича, буд.24, зустрівся з ОСОБА_6 , який запросив ОСОБА_12 сісти в його автомобіль Mercedes-Benz ML 350, д.н.з. НОМЕР_8 , в салоні якого, в ході розмови, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду, а саме частину грошової винагороди у розмірі 40 000 гривень за здійснення впливу на невстановлену уповноважену службову особу Міністерства оборони України за прийняття нею рішення про бронювання ОСОБА_12 на час дії воєнного стану та мобілізаційних заходів з метою подальшого призначення ОСОБА_12 на керівну посаду територіального органу Департаменту патрульної поліції. При цьому, ОСОБА_6 висловив вимогу ОСОБА_12 про необхідність передачі решти грошових коштів у сумі 32 000 гривень.

Так, 15 квітня 2025 року, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_12 , знаходячись на вулиці поблизу закладу харчування «Київ Фуд Маркет», який розташований за адресою: м. Київ, Князів Острозьких, буд. 8, зустрівся з ОСОБА_6 , де в ході розмови останній, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду, а саме частину грошової винагороди у розмірі 32 000 гривень за здійснення впливу на невстановлену уповноважену службову особу Міністерства оборони України за прийняття нею рішення про бронювання ОСОБА_12 на час дії воєнного стану та мобілізаційних заходів, що передбачені Законом України №3543-XII від 07 вересня 2024 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з метою подальшого призначення ОСОБА_12 на керівну посаду територіального органу Департаменту патрульної поліції. Крім цього, на вимогу ОСОБА_6 , ОСОБА_12 передав ОСОБА_6 особисту автобіографічну довідку.

Таким чином, ОСОБА_6 вимагав та одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у загальному розмірі 113 000 гривень за здійснення впливу на невстановлену уповноважену службову особу Міністерства оборони України за прийняття нею рішення про бронювання ОСОБА_12 на час дії воєнного стану та мобілізаційних заходів.

Також, під час вищевказаної розмови 15 квітня 2025 року, приблизно о 16:10 годині ОСОБА_6 , продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання повідомив, що для здійснення ним впливу на прийняття рішення начальником Департаменту патрульної поліції ОСОБА_13 про призначення ОСОБА_12 на посаду начальника територіального підрозділу патрульної поліції Печерського району м. Києва, ОСОБА_12 до 17 квітня 2025 року необхідно передати ОСОБА_6 грошову винагороду у сумі 54 000 гривень, створивши таким чином умови, за яких ОСОБА_12 безальтернативно вимушений передати ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 54 000 гривень.

При цьому, ОСОБА_6 продемонстрував на екрані власного мобільного телефону журнал викликів, серед яких був контакт « ОСОБА_14 » та контакти інших високопосадовців органів державної влади України, запевнивши таким чином ОСОБА_12 у тому, що питання про призначення на бажану посаду фактично вирішене. Крім того, ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_12 , що після передачі неправомірної вигоди у розмірі 54 000 гривень, ОСОБА_6 організує зустріч ОСОБА_12 з ОСОБА_13 у його службовому кабінеті, після чого, у строк до 05 травня 2025 року буде прийнято остаточне рішення про призначення ОСОБА_12 на керівну посаду у територіальному підрозділі патрульної поліції Печерського району м. Києва.

У подальшому, 17 квітня 2025 року, близько 15:20 години, ОСОБА_12 , знаходячись на вулиці, поблизу закладу харчування «Київ Фуд Маркет», який розташований за адресою: м. Київ, Князів Острозьких, буд. 8 зустрівся з ОСОБА_6 , який, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вимагання неправомірної вигоди для себе, одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду, а саме частину обумовленої раніше грошової винагороди у розмірі 10 000 гривень за здійснення впливу на начальника Департаменту патрульної поліції за прийняття ним рішення про призначення ОСОБА_12 на керівну посаду у територіальному підрозділі патрульної поліції Печерського району м. Києва.

При цьому, ОСОБА_6 повторно пред`явив вимогу ОСОБА_12 про необхідність передачі останньої частини грошових коштів у сумі 44 000 гривень у строк до 24 квітня 2025 року.

Пізніше, 24 квітня 2025 року, близько 11:20 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на вулиці, поблизу закладу харчування «Київ Фуд Маркет», який розташований за адресою: м. Київ, Князів Острозьких, буд. 8, продовжуючи свою протиправну діяльність, доводячи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та одержання неправомірної вигоди, одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду в розмірі 44 000 гривень для себе за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - начальником Департаменту патрульної поліції з метою призначення ОСОБА_12 на керівну посаду у територіальному підрозділі патрульної поліції Печерського району м. Києва.

Таким чином, ОСОБА_6 вимагав та одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у загальному розмірі 54 000 гривень за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - начальником Департаменту патрульної поліції з метою призначення ОСОБА_12 на керівну посаду у територіальному підрозділі патрульної поліції Печерського району м. Києва.

Загалом, ОСОБА_6 у період часу з 03 квітня 2025 року по 24 квітня 2025 року вимагав та одержав від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у загальній сумі 167 000 гривень для себе за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави - невстановленою уповноваженою службовою особою Міністерства оборони України за вирішення питання щодо бронювання ОСОБА_12 від мобілізації в умовах воєнного стану та за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - начальником Департаменту патрульної поліції з метою призначення ОСОБА_12 на керівну посаду у територіальному підрозділі патрульної поліції Печерського району м. Києва.

24 квітня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України.

Санкція вказаної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років із конфіскацією майна.

У ході досудового розслідування також установлено, що станом на 24 квітня 2025 року у власності підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували наступні об`єкти нерухомого майна відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також транспортні засоби:

- частка земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0274, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

- частка житлового будинку садибного типу реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №27 розташований за адресою: АДРЕСА_7 ;

- земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0035, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

- житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №224, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельна ділянка кадастровий номер :72:305:0021, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ;

- квартира за адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартира за адресою: АДРЕСА_4 ;

- квартира за адресою: АДРЕСА_5 ;

- квартира за адресою: АДРЕСА_6 ;

- земельна ділянка кадастровий номер :03:003:0153, розташовану за адресою: Закарпатська область, м. Берегове;

- транспортний засіб- автомобіль марки Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_9 , VIN-код: НОМЕР_10 ;

- транспортний засіб- автомобіль марки Lexus RX 300, д.н.з. НОМЕР_11 , VIN-код: НОМЕР_12 ;

- транспортний засіб- автомобіль марки Mercedes-Benz ML350, д.н.з. НОМЕР_8 , VIN-код: НОМЕР_13 ;

- транспортний засіб- автомобіль марки TOYOTA Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_14 , VIN-код: НОМЕР_4 ;

- транспортний засіб- автомобіль марки Land Rover Range Rover Sport, д.н.з. НОМЕР_15 , VIN-код: НОМЕР_16 .

25 квітня 2025 року слідчий звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно підозрюваного в рамках кримінального провадження №0000435, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України.

02 травня 2025 року слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва постановлено ухвалу у справі №752/10165/25, провадження №1-кс/752/3775/25 про задоволення клопотання про арешт майна підозрюваного ОСОБА_6 , яку органом досудового розслідування з метою виконання вищевказаної ухвали направлено до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) відповідно.

20 травня 2025 року до СУ ГУНП у м. Києві надійшов лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, відповідно до якого транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_14 , VIN-код: НОМЕР_4 15 травня 2025 року було перереєстровано на іншого власника, у зв`язку з чим накласти на нього арешт не виявлось можливим.

27 травня 2025 року до СУ ГУНП у м. Києві надійшов лист Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві), відповідно до якого, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року у справі №752/10165/25, провадження №1-кс/752/3775/25 прийнято рішення про державну реєстрацію обтяження трьох об`єктів нерухомого майна, а саме:

- земельної ділянки кадастровий номер :03:003:0153, розташовану за адресою: Закарпатська область, м. Берегове;

- частки житлового будинку садибного типу реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №27 розташований за адресою: АДРЕСА_7 ;

- частки земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0274, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 ;

Разом з цим, уповноваженими особами Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) прийнято рішення про відмову у державній реєстрації обтяжень восьми об`єктів нерухомого майна у зв`язку зі зміною права власності на об`єкти нерухомого майна з підозрюваного ОСОБА_6 на третіх осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено наступне:

1. 07 травня 2025 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 за ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 07 травня 2025 року;

2. 07 травня 2025 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000, розташований за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 07 травня 2025 року;

3. 07 травня 2025 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :72:305:0021), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 07 травня 2025 року;

4. 07 травня 2025 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 07 травня 2025 року;

5. 07 травня 2025 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №224), розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 07 травня 2025 року;

6. 07 травня 2025 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:005:0035), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 07 травня 2025 року;

7. 13 травня 2025 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 за ОСОБА_9 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування від 13 травня 2025 року;

8. 13 травня 2025 року приватним нотаріусом ОСОБА_15 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_10 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на підставі договору дарування від 13 травня 2025 року.

15 травня 2025 року здійснено перереєстрацію транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA Land Cruiser, д.н.з. НОМЕР_14 , VIN-код: НОМЕР_4 з ОСОБА_6 на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі зміною державного реєстраційного знаку на НОМЕР_3 .

10 червня 2025 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000435 від 28 березня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, про накладення арешту на майно, яке перебувало у власності підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000435 від 28 березня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України - відмовлено.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За змістом пункту 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статі 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина п`ята статті 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу (стаття 59 КК України).

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Обґрунтовуючи у клопотанні підстави для накладення арешту на вказане нерухоме та рухоме майно прокурор посилався на такий захід забезпечення кримінального провадження, необхідний з метою забезпечення подальшої конфіскації майна, як виду покарання.

Окрім того, вказував, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , будучи підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років із конфіскацією майна, маючи на меті уникнути відповідальності у разі визнання його винним за результатами розгляду судом справи по суті, умисно здійснив реєстраційні дії (перереєстрацію з себе на інших власників) з майном, на яке ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва (справа №752/10165/25, провадження №1-кс/752/3775/25) накладено арешт із забороною розпоряджання та відчуження.

Разом з тим, як убачається зі змісту клопотання прокурора про арешт майна, матеріалів кримінального провадження, які долучені на обґрунтування клопотання в рамках кримінального провадження №0000435 від 28 березня 2025 року, майно, на арешті якого наполягає прокурор, на даний час належить іншим особам, які не мають процесуального статусу особи підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а є третіми особами у розумінні положень частин першої, другої статті 64-2 КПК України.

На підставі викладеного, відсутні правові підстави для задоволення клопотання прокурора про накладення арешту в вищезазначене майно, оскільки в силу частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Матеріалами судової справи достеменно встановлено, що власники майна, на яке просить накласти арешт прокурор, не є підозрюваними, обвинуваченими, засудженими у кримінальному провадженні №0000435 від 28 березня 2025 року за підозрою ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369-2 КК України.

Таким чином, прокурором у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено, що в арешті є потреба, оскільки майно, на яке прокурор просить накласти арешт, на праві власності на час звернення із клопотанням не належить підозрюваному ОСОБА_16 , а належить третім особам, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Так, надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за частиною третьою статті 369-2 КК України, не містять відомостей, даних та обґрунтованих правових підстав, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт указаного в клопотанні майна, не доведено розумність та співмірність обмеження права власності у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог статті 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Крім того, звертаючись з клопотанням про накладення арешту на виявлене майно, прокурор не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених у клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора не спростовують правильність висновків слідчого судді щодо відсутності підстав для накладення арешту на майно, оскільки матеріали судової справи не містять жодних відомостей, даних та обґрунтованих правових підстав, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт указаного в клопотанні майна.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4