ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/2129/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/152/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.537 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

засудженої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2024 року,

Встановила:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника державної установи «Збаразька виправна колонія (№63) про звільнення засудженої ОСОБА_7 від покарання.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та звільнити її від призначеного покарання.

Свої доводи мотивує тим, що у 2022 році був високий рівень інфляції, а її матір, яка опікується її дочкою, захворіла.

Зазначає, що судом не враховано, що вона працевлаштована, щомісяця погашає заявлений цивільний позов, а також не порушує внутрішній порядок установи та не конфліктує із іншими засудженими.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити, прокурора, що вважає ухвалу суду законним та обґрунтованою, проаналізувавши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, в тому числі у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, начальник державної установи «Збаразька виправна колонія (№63) звернувся до Збаразького районного суду Тернопільської області із поданням про вирішення питання, про звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив з того, що сума завданої засудженою шкоди є більшою від 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених у 2022 році, тому відповідальність за вчинені нею діяння не підпадає під ст. 51 КУпАП як дрібне викрадення чужого майна, а відтак караність такого діяння законом не усунена, і з таким висновком колегія суддів погоджується, виходячи із наступного.

Згідно вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року і визначено остаточне покарання у виді 05 років 01 місяця позбавлення волі.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів`від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни достатті 51 КУпАП(Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП(у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений у статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року року вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинила: 05.02.2022 року та її діями було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_8 в розмірі 9000 грн.

Зі змісту вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2022 року року вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинила: 07.08.2022 року та її діями було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 2594,18 грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1240 гривень 50 копійок.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу Українита Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ч.4 ст.185 КК України, становить 2481 грн (1240,5 грн. х 2 = 2481 грн.).

Отже, як вбачається з вироку суду, діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_8 в розмірі 9000 грн. та потерпілому ОСОБА_9 в розмірі 2594,18 грн., що перевищує встановлену у 2022 році суму 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на засуджену ОСОБА_7 не розповсюджується дія Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

При цьому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що у 2022 році був високий рівень інфляції, а її матір, яка опікується її дочкою, захворіла, а також те, що вона працевлаштована, щомісяця погашає заявлений цивільний позов, а також не порушує внутрішній порядок установи та не конфліктує із іншими засудженими, не впливають на правильність висновку суду першої інстанції та не є підставою для скасування по суті правильного судового рішення.

Таким чином, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що жодних істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено, в зв`язку з чим апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2024 року без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді