1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4210/25 1-кс/335/1552/2025
30 травня 2025 року м. Запоріжжя
Слідчий звернувся до слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.05.2018 № 253/16 надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Остання є підопічною комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Запорізької обласної ради.
За результатами клінічного обстеження дитини в ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 діагностовано множинні вади розвитку головного мозку, агенезії крижі, недорозвинення поперекового відділу хребта, нижньої плегії з порушенням функції тазових органів, згинальних контрактур колінних суглобів. Стан дитини вимагав багатоетапного хірургічного втручання на нижніх кінцівках. Інститутом повідомлено також, що заклад не забезпечений усім необхідним для проведення планових оперативних втручань.
Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини КУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОСОБА_5 встановлено діагноз Q79.8 інші вродженні вади розвитку кістяково-м`язової системи, G82.0 млява параплегія та інше. Дитина самостійно не переміщується, для переміщення використовуються спеціальні засоби.
До вказаного листа ОСОБА_7 надано довідку ІНФОРМАЦІЯ_8 складену атестованим заступником лікаря завідувачем відділення дитячої ортопедії та травматології Університетської клініки Женеви лікарем ОСОБА_8 від 09.06.2020 про можливість лікування ОСОБА_5 у зазначеній клініці за рахунок сім`ї Девід.
Аналізом діючого законодавства України встановлено, що лікування за межами України громадян України здійснюється відповідно до Порядку направлення громадян України для лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1079, а саме направленню для лікування за кордон з метою отримання медичної допомоги підлягають громадяни України за умови неможливості надання такої медичної допомоги закладами охорони здоров`я України, що підтверджується висновком групи експертів ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Направлення громадян для лікування за кордон ініціюється спеціалізованими багатопрофільними або однопрофільними закладами охорони здоров`я, про що складається клопотання про необхідність направлення громадянина для лікування за кордон у довільній формі. Клопотання надсилаються відповідними закладами охорони здоров`я до ІНФОРМАЦІЯ_9 , зокрема, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, ІНФОРМАЦІЯ_10 та Севастопольської міських держадміністрацій, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.
ІНФОРМАЦІЯ_9 , зокрема, структурні підрозділи з питань охорони здоров`я обласних, ІНФОРМАЦІЯ_10 та Севастопольської міських держадміністрацій, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади на підставі клопотання протягом 10 робочих днів забезпечують підготовку та подають до ІНФОРМАЦІЯ_11 в електронній формі за допомогою системи електронної взаємодії органів виконавчої влади : 1) лист-направлення з переліком поданих документів від ІНФОРМАЦІЯ_9 ; 2) заяву громадянина, який потребує направлення для лікування за кордон, або його законного представника з обов`язковим наданням однозначної згоди на обробку персональних даних, що стосуються медичної інформації, за встановленою формою; 3) виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою, затвердженою МОЗ ; 4) згоду на обробку та передачу персональних даних іноземним закладам охорони здоров`я відповідно до законодавства у довільній формі; 5) зобов`язання громадянина або його законного представника, зокрема, подати до МОЗ письмову інформацію (звіт) відповідно до епікризу (або іншого медичного документа, який відповідає епікризу) від іноземного закладу охорони здоров`я або у разі неможливості отримання пацієнтом від зазначеного закладу інформації - письмову відмову, надану іноземним закладом охорони здоров`я.
Натомість, за результатами розгляду звернень ОСОБА_7 та БО « ІНФОРМАЦІЯ_12 », у порушення діючого законодавства України, комісією медико-соціальної реабілітації будинку дитини « ІНФОРМАЦІЯ_3 » було прийнято позитивне рішення щодо можливості та доцільності лікування ОСОБА_5 за кордоном за рахунок громадянки Франції ОСОБА_7 .
У подальшому, не зважаючи на недотримання норма діючого законодавства, 27.08.2020 ІНФОРМАЦІЯ_2 надано погодження виїзду за кордон ОСОБА_5 для лікування.
Пунктом 13 Порядку направлення громадян України для лікування за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1079 встановлено, що оформлення документів для виїзду на лікування за кордон здійснюється в установленому законодавством порядку. У разі потреби громадянинові або його законному представникові МОЗ може надати відповідно до законодавства документи, що підтверджують необхідність оформлення виїзду громадянина для лікування за кордон.
Згідно підпункту 1 пункту 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (редакція від 29.01.2020), виїзд з України дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, які не досягли 16-річного віку, які проживають (перебувають) у закладах охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, здійснюється у разі пред`явлення нотаріально посвідченої згоди керівника цього закладу та у супроводі уповноваженої ним особи.
Відповідно до пункту 19 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, у разі тимчасового виїзду дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування за межі України з метою лікування, навчання, участі у фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та перебування її за межами України строком до 90 днів опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі та інші законні представники дитини зобов`язані повідомити про це службу у справах дітей за місцем первинного обліку. У разі тимчасового виїзду дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, за межі України строком більш як на 90 днів опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі та інші законні представники дитини зобов`язані повідомити про це службу у справах дітей за місцем первинного обліку та поставити дитину на консульський облік за місцем її фактичного перебування.
Також, відповідно до пункту 39 Порядку 866, особи, в сім`ї яких влаштовуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, зобов`язані пройти за направленням служб у справах дітей курс навчання з проблем виховання таких дітей (за винятком осіб, які бажають усиновити дитину) в центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.
Відповідно до статті 66 Цивільного Кодексу України , у разі якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.
При цьому, згідно з статтею 245 Сімейного Кодексу України передбачено, що функції опікуна та піклувальника над дитиною покладаються на адміністрацію закладів охорони здоров`я, навчальних або інших дитячих закладів, в яких вона постійно проживає.
Також, пунктом 3.1.12. Типового положення про будинок дитини, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_13 від 18.05.98 № 123, визначено, що адміністрація будинку дитини виконує обов`язки опікуна по відношенню до дітей, яким органами опіки опікуни (усиновителі) не призначені.
Водночас, у Положенні 123 відсутні норми про передачу дітей іноземним громадянам для організації їх лікування як закордоном так і на території України, так як законним представником дітей є представник адміністрації закладу.
У ст. 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до статті 249 СК України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. У статті 55 ЦК України передбачено, що завданням опіки та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного (ч. 1, 3 ст. 67 ЦК України).
Натомість, 02.10.2020 головним лікарем КУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Запорізької обласної ради ОСОБА_9 надано нотаріально завірену згоду № 2140, видану приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької обласні ОСОБА_10 , на тимчасовий виїзд за кордон до Швейцарії ОСОБА_5 для лікування строком до 9 місяців у супроводі громадянки Франції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт тип Р номер НОМЕР_1 від 05.12.2013, якій надано повноваження під час поїздки вирішувати усі питання що пов`язані із інтересами дитини, постановки її на консульський облік у закордонній дипломатичній установі України у Швейцарській Конфедерації, нести відповідальність за здоров`я та безпеку дитини.
У подальшому, 20.10.2020 малолітня ОСОБА_5 , законним опікуном, керівником комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Запорізької обласної ради ОСОБА_9 у м. Києві, за присутності представника (директора) БО « ІНФОРМАЦІЯ_12 » ОСОБА_11 , фактично передана ОСОБА_7 під супровід та догляд під час виїзду за кордон і протягом перебування дитини у Швейцарії, про що складено не передбачений чинним законодавством відповідний акт.
На підставі вказаних документів, 20.10.2020 малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закордонний паспорт НОМЕР_2 , разом із ОСОБА_7 без супроводу законного опікуна комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Запорізької обласної ради перетнула державний кордон через пункт пропуску « ІНФОРМАЦІЯ_14 ».
У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 , за відсутності у чинному законодавстві України норм, які регулюють питання продовження терміну перебування громадян України за кордоном для лікування, неодноразово продовжувався на різний період строк перебування ОСОБА_5 за кордоном для лікування в родині ОСОБА_7 , що мотивовано тяжкою хворобою ОСОБА_5 , захворюванням на COVID-19 та введенням воєнного стану в Україні (листи служби від 30.06.2021, 24.12.2021, 24.02.2022 та 27.06.2022). Останнє погодження ІНФОРМАЦІЯ_2 взагалі не містить строку такого погодження та видане до моменту скасування в Україні воєнного стану.
У грудні 2023 року в КУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Запорізької обласної ради надійшов лист від ОСОБА_7 з повідомленням про зміну місця проживання останньої та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 .
У подальшому, 01.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов лист компанії « ІНФОРМАЦІЯ_16 » (реєстраційний номер НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , уповноважена та регулюється управлінням з регулювання діяльності адвокатів № 607746) від 20.06.2024 в інтересах ОСОБА_7 та її чоловіка ОСОБА_12 , про розпочатий процес усиновлення ОСОБА_5 в Англійському суді по сімейним справам та проханням надати згоду на винесення рішення про усиновлення.
Відповідно до статті 282 Сімейного кодексу України, визначені особливості усиновлення іноземцем дитини, яка є громадянином України, якщо усиновлювач не є громадянином України, для усиновлення дитини, яка є громадянином України, потрібен дозвіл центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Усиновлення іноземцем дитини, яка є громадянином України, здійснене у відповідних органах держави, на території якої проживає дитина, є дійсним за умови попереднього одержання дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей.
Пунктом 135 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905 (із змінами), визначено, що під час воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення або скасування діяльність з усиновлення дітей громадянами України, які тимчасово або постійно проживають (перебувають) за межами України, та іноземцями, у тому числі взяття таких осіб на облік кандидатів в усиновлювачі, видача їм направлення для знайомства та встановлення контакту з дитиною не здійснюється, крім випадків, коли кандидат в усиновлювачі є родичем дитини, кандидати в усиновлювачі виявили бажання усиновити дитину, яка є рідним братом/сестрою раніше усиновленої ними дитини або коли один із подружжя виявив бажання усиновити дитину другого з подружжя.
Порядок усиновлення громадян України регламентовано Главою 5 Цивільного процесуального кодексу України та відноситься до компетенції національних судів України.
Відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_17 , яке є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, документи для одержання дозволу на усиновлення громадянки України дитини-сироти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іноземними громадянами не надходили.
Громадяни ОСОБА_7 ( ОСОБА_13 ) та ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) документи на облік кандидатів в усиновлювачі та на усиновлення дитини, що проживає в Україні не подавали, рішення національного суду щодо усиновлення ОСОБА_5 не отримували.
Отже, прийняття рішення про усиновлення дитини-сироти, яка є громадянином України, уповноваженими органами за кордоном без участі Центрального органу держави походження (України) не відповідає вимогам міжнародно-правових актів та національного законодавства України, а дії посадових осіб комунальної установи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Запорізької обласної ради та ІНФОРМАЦІЯ_2 можуть свідчити про переміщення та передачу малолітньої ОСОБА_5 , вчинені з метою експлуатації (у т.ч. усиновлення з метою наживи що визначено у примітці 1 до ст. 149 КК України) з використанням її уразливого стану вчинені опікунами, а також про незаконну посередницьку діяльність щодо усиновлення дитини, передачу її під опіку чи на виховання у сім`ю громадян.
У органу досудового розслідування виникла необхідність у перевірці зазначених вище обставин, мотивів вивезення ОСОБА_5 на лікування за кордон, встановлення обставин її перебування у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії, отримання наказу сімейного відділу Верховного суду про її усиновлення у родині ОСОБА_7 , а також отримання, пов`язаних із цим пільг чи переваг для іноземних громадян за кордоном.
Посилаючись на те, що ОСОБА_5 перебуваєза кордоном, перевірка вказаних обставин неможлива в жоден із інших способів, ніж витребування зазначеної вище інформації із сімейного відділу Верховного суду.
З урахуванням того, що сімейний відділ Верховного суду здійснює свою діяльність на території Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії, органи досудового розслідування та прокуратури України позбавлені можливості провести необхідні процесуальні дії з медичним персоналом медичного комплексу та провести інші необхідні процесуальні дії, що у свою чергу позбавляє можливості прийняти у кримінальному провадженні остаточне процесуальне рішення.
Проведення будь-яких процесуальних дій, що не суперечить чинному законодавству України та запитуваної сторони під час надання міжнародно-правової допомоги, передбачено Європейською конвенцією про взаємну допомогу у кримінальних справах 1959 року.
Виконання слідчих дій на території Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії викликано необхідністю забезпечення всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин провадження, що має супроводжуватись дотриманням чинного кримінального процесуального законодавства України, що передбачає доступ до матеріалів судової справи.
З урахуванням викладеного слідчий звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням про тимчасовий доступ.
Прокурор в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив провести розгляд клопотання слідчого за його відсутності, подане клопотання підтримав.
Особа, у володінні якої перебувають документи, до яких слідчий просить надати тимчасовий доступ, в судове засідання не викликалася.
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання слідчого проведено без фіксування технічними засобами.
Вивчивши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як тимчасовий доступ до речей і документів і тимчасове вилучення майна.
Статтею 132 КПК України визначені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та передбачені обставини, за яких не допускається застосування заходів кримінального провадження. Обов`язок доведення того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, покладається на сторону обвинувачення.
Згідно ч. 4 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Частиною 1 ст. 159 КПК України передбачено, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку). Частиною 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 562 КПК України, у разі якщо при зверненні за допомогою в іноземній державі необхідно виконати процесуальну дію, для проведення якої в Україні потрібен дозвіл прокурора або суду, така процесуальна дія потребує надання відповідного дозволу прокурором або судом у порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі, якщо це передбачено міжнародним договором або є обов`язковою умовою надання такого виду допомоги за законодавством запитуваної сторони. При цьому строк дії такого дозволу не обмежується, а належно засвідчена копія дозволу долучається до матеріалів запиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.
Частиною 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи, самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Частиною 6 ст. 163 КПК України передбачено, що слідчий суддя постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ять цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що документи, до яких він просить надати тимчасовий доступ можуть перебувати у володінні ІНФОРМАЦІЯ_19 ( ІНФОРМАЦІЯ_20 ), зазначені документи самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. Також слідчим доведено неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів.
З огляду на викладене, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 159-163, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
Клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів задовольнити.
Строк дії ухвали слідчого судді необмежений.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення слідчим суддею та оскарженню не підлягає.

У випадку вилучення речей і документів, за відсутністю яких юридична особа позбавляється можливості здійснювати свою діяльність ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1