Номер провадження: 11-кп/813/1553/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000586, внесеному до ЄРДР 06.05.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 360 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 15.05.2025 року включно, раніше визначений розмір застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60 560 грн. залишено без змін.

Мотивуючи своє рішення, суд зауважив, що в зазначеному кримінальному провадженні продовжують існувати заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому не знайшов підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який та залишив без змін раніше визначений ухвалою Одеського апеляційного суду розмір застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив, зазначивши, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне:

- кримінальне провадження щодо нього є сфальсифікованим, тому підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину та доказів у підтвердження його винуватості, а також завданої матеріальної шкоди, свідків та потерпілого;

- розгляд справи проводився без його участі, оскільки він незаконно був видалений з зали суду;

- судом порушено право на захист, оскільки захисник не надає йому належну правову допомогу;

- дії суду першої інстанції є незаконними, суд не викликає заявлених ним свідків, не залучае до справи довідки з місця проживання, які надійшли на його запит з Корабельної районної ради у м. Херсону;

Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, вважав можливим провести розгляд справи у відсутності захисника та прокурора.

Враховуючи положення ст.422-1 КПК, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності захисника та прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Малиновському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000586, внесенє до ЄРДР 06.05.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 360 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання нею процесуальних обов`язків.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення висунутого ОСОБА_7 та його невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступні обставини.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду першої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Відтак, апеляційний суд вважає передчасними доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності доказів його винуватості та наявності підстав для закриття кримінального провадження, та звертає увагу обвинуваченого на те, що на даній стадії кримінального провадження не вбачається за можливе робити висновки щодо обґрунтованості чи необґрунтованості висунутого йому обвинувачення, оскільки на вказаній стадії судового провадження суд не має повноважень на аналіз доказів та доведеність обвинувачення, а може виключно оцінити обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч.1 ст.360 КК України, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ст.12 КК України.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи клопотання прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також продовження існування раніше встановлених ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на характеристику особи обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , а також існування вище вказаних ризиків, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизилися і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на відміну від доводів його апеляційної скарги вказують на те, що він є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень проти власності, з огляду на те, що після звільнення з місць позбавлення волі через нетривалий проміжок часу, за версією сторони обвинувачення, знову вчинив кримінальні правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

При цьому, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано була передбачена можливість застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та може унеможливити завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Безпідставними є доводи обвинуваченого щодо порушення районним судом його права на захист, оскільки в судовому засіданні районного суду приймав участь захисник ОСОБА_8 , а відповідно до вимог ст.52 КПК участь захисника в даному кримінальному провадженні не є обов`язковою.

Також не можуть бути прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що спростовуються матеріалами справи, доводи обвинуваченого щодо незаконності дій суду 1-ої інстанції щодо його видалення із зали судового засідання під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, водночас, судом апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 , навіть не зважаючи на його поведінку, спрямовану на порушення порядку в залі судового засідання апеляційного суду, було надано можливість брати участь в апеляційному розгляді справи та реалізувати передбачені кримінальним процесуальним законом права, в тому числі право на захист.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судове засідання здійснено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , участь якого є обов`язковою, апеляційний суд зазначає наступне.

Дійсно, участь обвинуваченого в судовому засіданні є обов`язковою, а його відсутність допускається тільки у виняткових випадках, серед яких зокрема є грубе, систематичне порушення обвинуваченим порядку в залі судового засідання або не підкорення розпорядженням головуючого у судовому засіданні.

За приписами ч.1 ст.330 КПК України якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов`язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту.

Як убачається зі змісту оскарженого судового рішення, ухвалою суду від 28.01.2025 року обвинувачений ОСОБА_7 був видалений із зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження у зв`язку із систематичним порушенням порядку в судовому засіданні та не підкоренню розпорядженням головуючого.

Разом з тим, судом першої інстанції було забезпечено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та забезпечено участь у судовому засіданні захисника ОСОБА_8 , яка приймала участь під час розгляду клопотання прокурора.

Колегія суддів вважає, що невиконання обвинуваченим ОСОБА_7 в залі судового засідання розпоряджень головуючого в місцевому суді, давали підстави суду для прийняття рішення про видалення обвинуваченого із зали судового засідання.

З урахуванням наведених обставин та положень, передбачених ч.1 ст. 330 КПК, доводи обвинуваченого про позбавлення його права бути присутнім в судовому засіданні, чим суд першої інстанції порушив його процесуальні права, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що видалення обвинуваченого із зали судового засідання в порядку ст.330 КПК, не стало перешкодою для оскарження ухвали місцевого суду.

Крім того, судом апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 було надано можливість брати участь в апеляційному розгляді справи та реалізувати передбачені кримінальним процесуальним законом права, в тому числі право на захист.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаного обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000586, внесеному до ЄРДР 06.05.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 360 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4