Номер провадження 1-кп/754/985/25
Вирок

Іменем України

01 вересня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у місті Києві у кримінальному провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2025 №0001492 щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого не утриманні малолітніх дітей 2017 та 2025 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 06 травня 2025 року, приблизно о 18 годині 01 хвилині, керуючи автомобілем марки «Renault Megan» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись у третій смузі для руху, від правого краю проїзної частини, по автодорозі пр. Лісовий, зі сторони вул. Мілютенка, в напрямку вул. Братиславська, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 4.16 «а» та 18.4 Правил дорожнього руху України.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_3 виразилось у тому, що він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу будинку №4 по пр. Лісовий у м. Києві, що був позначений дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 («Пішохідний перехід») і дорожньою розміткою 1.14.1 («Зебра»), перед яким в цей час, у сусідній смузі праворуч, зупинився автомобіль марки «Toyota Prius» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який надавав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_7 , який в цей час пересікав проїзну частину по вказаному пішохідному переходу, справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля марки «Renault Megan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору. Водій ОСОБА_3 , продовжив рух вперед, не переконавшись, що на пішохідному переході відсутні пішоходи та своїми діями створив небезпеку для пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_3 , вчинив наїзд на останнього.

Порушення п. 2.3 «б», 4.16 «а» та 18.4 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння ОСОБА_7 відкритої черепно-мозкової травми: перелом барабанної частини лівої скроневої кістки, перелом голівки нижньої щелепи ліворуч зі зміщенням уламків, струс головного мозку, розрив барабанної перетинки ліворуч, садно підборіддя, яке відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, що 06.05.2024 року, у вечірній час, керуючи автомобілем «Renault Megan», рухався по просп. Лісовому, у м. Києві, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, по якому переходив проїзну частину дороги потерпілий ОСОБА_7 , якого не побачив. Почав гальмувати, але вже нічого не міг зробити. Дуже жалкує, що так сталося, ніколи не потрапляв в ДТП. Зазначив, що після зіткнення одразу зупинився і весь час до приїзду працівників поліції та швидкої залишався на місці події. Зазначив, що є учасником бойових дій, має на утриманні двох малолітніх дітей, З приводу вчиненого, що так відбулось, дуже шкодує, розкаюється, з потерпілим примирився, надавав йому допомогу, відшкодував всі завдані злочином матеріальні та моральні збитки. Просив призначити найменш суворе покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому кримінальному правопорушенні, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням цивільного позову, даних, що характеризують особу винного. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

При визначенні виду та міри покарання, згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, має ряд захворювань, отриманих внаслідок бойових травм, його особисте ставлення до вчиненого діяння, про яке дуже жалкує, відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, ставлення потерпілого ОСОБА_7 до тих подій які відбулися, відшкодування в повному обсязі обвинуваченим витрат на лікування, виклик швидкої допомоги відразу після ДТП, а також того факту, що обвинувачений є єдиним годувальником родини та керування автомобілем на даний час є єдиним джерелом заробітку.

З огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК, посягає на публічні правовідносини, які регулюють безпеку дорожнього руху і охороняє учасників від протиправних посягань, і його додатковим обов`язковим об`єктом є життя людини, суд враховуючи практику Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 165/2070/17, провадження № 51-484км19), виходить із того, що думка потерпілого щодо обрання заходу кримінально-правового характеру не є вирішальною, натомість позиція щодо покарання має бути оцінена судом у сукупності з усіма обставинами провадження.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

З огляну на викладене, з урахуванням тяжкості вчиненого, конкретних обставин справи, з огляду на особу винного, приймаючи до уваги відношення останнього до вчиненого, наявності по справі обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, стан здоров`я обвинуваченого та його вік, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 може довести своє виправлення без реального відбування покарання і тому вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, та звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку, та покладенням певних обов`язків, встановлених ст. 76 КК України.

Суд переконаний, що саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Речові докази вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання(за наявності).

Початок іспитового строку відраховувати з дня ухвалення вироку суду.

Речовий доказ:

- Автомобіль марки «Renault Megan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору - повернути ОСОБА_3

- CD-R диск «MyMedia» з відеозаписом моменту ДТП та один диск CD-R з рентгеном, один CD-R диск з СКТ на імя ОСОБА_7 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 08.05.2025 на автомобіль марки «Renault Megan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin TЗ: НОМЕР_3 , номер кузова ТЗ: НОМЕР_3 , 2021 року випуску, чорного кольору, який на праві власності ОСОБА_8 - скасувати.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 7576 грн. 90 коп. (сім тисяч п`ятсот сімдесят шість гривень дев`яносто копійок ).

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1