Справа № 450/4652/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/651/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.06.2025 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куликів, Радехівського району, Львівської області, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України, від відбування покарання ОСОБА_7 звільнено з випробуванням строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту оголошення вироку.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, 04 липня 2024 року о 22:10 год., керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlender» р. н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автодорозі сполучення «Київ Чоп» у населеному пункті с. Гамаліївка, Львівського району, Львівської області, у напрямку м. Києва, порушив вимоги Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, а саме: вимоги Розділу 1 п. 1.5; Розділу 2 п.п. 2,3 б),д); Розділу 12 п. п. 12.3, 12.4, що виразилося в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, керуючи вказаним транспортним засобом в межах населеного пункту з перевищенням дозволеної швидкості руху, яка становила 98 км/год, чим завідомо поставив себе у таке становище, що призвело до того, що він з моменту об`єктивної можливості виявлення небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину у недозволеному місці зліва на право відносно його напрямку руху, не зміг вжити заходів для уникнення наїзду на нього шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, хоча мав таку можливість за умови руху автомобіля із максимально дозволеною швидкістю на цій ділянці дороги 50 км/год.

У результаті порушення ПДР України ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_10 отримав тупу поєднану травму тіла у вигляді відкритої черепно-мозкової травми перелом склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які мозкові оболонки, крововиливів на поверхні мозочка, травми тулуба-перелом грудного відділу хребта зі зливним масивним крововиливом у м`які тканини, множинних переломів ребер та множинних ушкоджень внутрішніх органів, що призвели до його смерті.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, вид та розмір призначеного основного покарання обвинуваченому, а також його звільнення від відбування такого з випробуванням, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок із призначенням обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавленя права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В мотивах апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання не врахував, що внаслідок вчинення злочину потерпілий помер. На момент вчинення злочину обвинувачений не працював на посаді водія, а влаштувався на вказану роботу лише після ДТП, що може свідчити про створення умов для уникнення призначення йому додаткового покарання. Внаслідок цього, вважає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто м`яким.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Крім того, прокурор не оскаржує вид та міру покарання, а також висновок про звільнення обвинуваченого від відбування такого з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а відтак зазначені обставини також не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При вирішенні питання призначення обвинуваченому додаткового покарання суд першої інстанції правильно врахував, що він працює водієм у ФОП ОСОБА_11 , транспортний засіб використовує у своїй роботі, вказана робота є його єдиним заробітком для утримання своєї сім`ї, має на утриманні малолітню дитину.

Разом з цим, колегією суддів враховує, що обвинувачений визнав вину у вчиненому злочині, є особою з інвалідністю третьої групи, потерпілі в суді першої інстанції просили обвинуваченого суворо не карати, оскільки примирились із ним, майнових та моральних претензій до нього не мають.

Як вбачається із обставин вчиненого злочину, які визнані судом доведеними та викладені у вироку, потерпілий ОСОБА_10 переходив проїзну частину дороги у недозволеному місці.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений влаштувався на роботу, пов`язану із керуванням транспортним засобом, щоб уникнути призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до довідки ФОП ОСОБА_11 , ОСОБА_7 працює на посаді водія з 21.10.2024 року, ще до початку судового розгляду у суді першої інстанції та за 7 місяців до ухвалення вироку та продовжує працювати на вказаній посаді по даний час.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування вироку Пустомитівського районного суду м. Львова від 04.06.2025 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Пустомитівського районного суду м. Львова від 04.06.2025 року відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4