Справа №209/3060/25
Провадження №1-кс/209/499/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року м. Кам`янське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Кам`янського ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3

- слідчого СВ ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4

- захисника ОСОБА_5

- підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кам`янське клопотання слідчого СВ ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 10 квітня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Дніпровського районного суду міста Кам`янського звернувся слідчий СВ ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

08.04.2025 о 17 год. 04 хв., ОСОБА_6 , знаходився поблизу торгівельного центру «Терра», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, бул. Будівельників, буд. 27А, маючи при собі мобільний телефон марки «Huawei» модель «Honor 10Lite», отриманий раніше від свого знайомого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Користуючись вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_6 помітив, що у вказаному телефоні встановлений мобільний додаток онлайн-банкінгу АТ «Таскомбанк», не обладнаний засобами логічного захисту. У цей момент у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів, ОСОБА_6 , перебуваючи в зазначений час та у зазначеному місці, маючи при собі означений мобільний телефон, який не мав паролю доступу, непомітним для ОСОБА_7 способом, увійшов до банківського додатку АТ «Таскомбанку», де за допомогою автоматичного збереженого логіну та паролю авторизувався у вказаному мобільному онлайн-банкінгу потерпілого ОСОБА_7 .

В подальшому, 08.04.2025 о 17 год. 04 хв. ОСОБА_6 , розуміючи, що своїми діями здійснює незаконне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, усвідомлюючи таємний характер свого діяння, скориставшись тим, що означений додаток АТ «Таскомбанку» оснащений автоматичною ідентифікацією за допомогою збереженого логіну та паролю при вході у додаток та перерахунку грошових коштів, з корисливих мотивів, перерахував за допомогою мобільного додатку онлайн-банкінгу АТ «Таскомбанк» грошові кошти з банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , в сумі 19500 гривень на банківський рахунок свого знайомого ОСОБА_8 - НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Банк Альянс», однією транзакцією.

Заволодівши грошовими коштами, ОСОБА_6 розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 19500 гривень.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочинів проти власності, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності.

26.04.2025, приблизно о 13 год. 00 хв. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_6 , перебуваючи поруч із магазином «АТБ», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Нескорених, буд. 59, разом з раніше незнайомим йому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , побачив, що у останнього при собі знаходився мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy A35 5G 8GB |256 GB» імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 . В цей момент у ОСОБА_6 виник раптовий протиправний умисел, спрямований на повторне, протиправне заволодіння вказаним майном ОСОБА_9 , шляхом обману останнього.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи повторно, перебуваючи у вказаний час в означеному місці, попрохав у ОСОБА_9 належний останньому мобільний телефон нібито для здійснення телефонного дзвінка, в дійсності не маючи намір в подальшому повертати його, а ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, та не будучи обізнаним у справжніх намірах ОСОБА_6 , погодився та добровільно передав останньому свій мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy A35 5G 8GB |256 GB» імеі1: НОМЕР_3 , імеі2: НОМЕР_4 , вартістю 10209 гривень 80 копійок.

Заволодівши вищевказаним мобільним телефоном, ОСОБА_6 , непомітно для ОСОБА_9 , місце вчинення злочину залишив та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 10209 гривень 80 копійок.

23.05.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянин України, не працюючий, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 16.12.2012 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.121 КК України, до позбавлення волі строком на 6 років. Звільнений 29.08.2016 у зв`язку з відбуттям строку покарання.

- 10.09.2024 року Павлоградським міськрайонним судом за ч.1 ст.263, ч.3 ст.187 КК України, до 9 років та 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України, звільнений від відбування покарання у зв`язку з повним його відбуттям.

Вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: оглядом місця події, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оглядом мобільного телефону, протоколами пред`явлення особи для впізнання та іншими документами.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження.

Поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 3 2, Series А, N 182).

Більш того, у п. 48 рішення "Чеботарі проти Молдови" N 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою свідчить наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про існування ризику передбаченого п.1 ч. 1 ст, 177 КПК України, свідчить наступне.

Підозрюваному, у разі визнання його винним в інкримінованому злочині, загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що може бути розцінене, як більш вагомі негативні наслідки для себе, ніж наслідки за ухилення від правосуддя шляхом переховування від правоохоронних органів і суду.

Крім цього, про існування зазначеного ризику свідчить відсутність у підозрюваного роботи чи навчання, іншого законного джерела доходу, стійких соціальних зв`язків, які могли б утримувати його в межах міста.

Також, органом досудового розслідування не виключається можливість того, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування, змінивши місце свого мешкання та перебування, не повідомивши про це орган досудового розслідування.

Про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить наступне.

Потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 є знайомими підозрюваного ОСОБА_6 та останній знає їх місця мешкання. Усвідомлюючи загрозу реального відбування покарання, передбаченого санкціями ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, підозрюваний, перебуваючи під дією будь-якого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зможе особисто або із залученням інших осіб, чи використовуючи сучасні засоби комунікації, безперешкодно чинити спроби незаконного впливу на потерпілого та свідків з метою спонукання їх до ухилення від подальшої явки до суду, відмови від надання показань, надання неправдивих показань чи зміни показань у суді тощо.

Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить наступне.

Обґрунтована підозра у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, роботи чи іншого законного джерела доходу, систематичне недотримання підозрюваним суспільних норм поведінки і моралі, а також систематичне вчинення ним адміністративних правопорушень, все це в сукупності безумовно вказує на стійку антисоціальну спрямованість поведінки підозрюваного.

Крім цього, про існування зазначеного ризику свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_6 неодноразово був судимий за злочини проти власності. Санкції статей за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України передбачають позбавлення волі, у зв`язку з чим, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинені злочини ОСОБА_6 може вчинити умисне правопорушення, зокрема проти власності, так як підозрюваний офіційно не працює, не має постійного джерела доходу. Він підозрюється у вчиненні майнового злочину, не маючи постійного місця роботи та заробітку. Таким чином, існує достатньо підстав вважати, що перебуваючи поза межами місця позбавлення волі останній може вчинити інші корисливі злочини з метою отримати дохід «легким шляхом», що характеризує його антисоціальну поведінку та небезпечність для суспільства.

При цьому, ОСОБА_6 , з високою вірогідністю може вдатися до вчинення злочинів проти правосуддя з метою незаконного впливу на учасників кримінального провадження, а саме вдатись до залякування потерпілого, свідків та надання вказівок для дачі вигідних йому свідчень.

Тому, існує ризик продовження підозрюваним протиправної діяльності та вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що особа офіційно не працевлаштована, тому підстав для визначення розміру застави не має.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування на час складання клопотання, не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю, доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що вказаний запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вищевказаним ризиками та обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи викладене, застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, з огляду на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігання вищенаведеним ризикам, а також, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії», «Шалімов проти України», сторона обвинувачення вважає обґрунтованою необхідність застосування щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що узгоджується з вимогами вказаних норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 40, 131, 132, 176 - 178, 183, 184, 194, 197, 199 КПК України,слідчий просить з астосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, визначивши заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, вказавши, на наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутність обставин, які б давали можливість прийти до висновку про те, що процесуальна поведінка підозрюваного не може бути забезпечена без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, просить залишити його вдома, бо знайшлася робота, потрібно погасити борги, він працює неофіційно у сім`ї один збирає пайки військовим на заводі, у нього на утриманні троє дітей співмешканки .

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання , зазначивши , що клопотання слідчого не обгрунтовано та не підлягає задоволенню, ризик переховування від суду відсутній. Підозрюваний судимий , судимість не знята та не погашена, але правопорушення вчинені не в період відбування покарання . Нижня межа санкції ч.4 ст. 185 КК України -5 років позбавлення волі та суд може застосувати до підозрюваного іспитовий строк . Підозрюваний має місце реєстрації і проживання , де підозрюваний проживає зі співмешканкою та її дітьми, підозрюваний неофіційно працює, тобто має офіційне джерело доходу, підозрюваний є інвалідом 2 групи , має психічне захворювання . Доказів тиску підозрюваного на потерпілих та свідків не має. Вчинення підозрюваним адміністративного правопорушення не підтверджується доказами ,які додані до клопотання. Зазначені слідчим у клопотання ризики не доведені . Захисник просить застосувати до підозрюваного менш обтяжливий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, що запобігне ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого. У клопотанні слідчий заставу просить визначити 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб,але у клопотанні відсутні докази майнового стану підозрюваного , застава це не захід міри покарання , ця сума буде непомірною для підозрюваного . Підозрюваний не має наміру ухилятися від суду та сам з`явився до суду. Просить визначити заставу у 20 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши думку прокурора,пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевіривши долучені до нього документи, - слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 роки.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження кримінально-процесуальний кодекс України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 слідчим суддею оцінено в сукупності такі обставини:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення - факти та інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, у клопотанні та доданих матеріалах відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість пред`явленої йому підозри;

2) тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини: ОСОБА_6 підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного-задовільний, підозрюваний зазначає , що є особою з інвалідністю 2 групи , але підтвердження цьому відсутне, знаходиться на обліку у лікаря психіатра,

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного: не одружений, проживає зі співмешканкою та її трьома дітьми;

5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи : офіційно не працевлаштований ;

6) репутація підозрюваного:негативна ;

7) майновий стан підозрюваного: зазначає, що має у власності квартиру та прописку в ній, але докази підтвердження цьому, відсутні, кошти на рахунках у банку відсутні,

8) підозрюваний - раніше судимий:-16.12.2012 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.121 КК України, до позбавлення волі строком на 6 років. Звільнений 29.08.2016 у зв`язку з відбуттям строку покарання;-10.09.2024 року Павлоградським міськрайонним судом за ч.1 ст.263, ч.3 ст.187 КК України, до 9 років та 2 місяців позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України, звільнений від відбування покарання у зв`язку з повним його відбуттям.

9) раніше до підозрюваного запобіжний захід за цим кримінальним провадженням не обирався;

10) підозрюваному за іншим кримінальним провадженням не повідомлялось про підозру;

11) загальний розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа - 29 709,80 грн.;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї: підозрюваний може здійснити спроби вчинити інші кримінальні правопорушення, т.я. має схильність к вчиненню кримінальних правопорушень.

При розгляді клопотання про застоосування запобіжного заходу,слідчий суддя, суд зобов`язаний враховувати обставини, перелік яких передбачений ст. 178 КПК, для оцінки ризиків, які можуть слугувати поряд з підставами, визначеними ст. 177 КПК, загальною підставою для продовження тримання під вартою та не має права покладатися лише на правову кваліфікацію вчиненого, надану стороною обвинувачення, що є недостатнім для прийняття законного судового рішення.

Суду при розгляді відповідного клопотання слід ретельно перевіряти достовірність підстав для його задоволення, оскільки одним із найбільш частих порушень прав людини, визнаних ЄСПЛ у справах проти України, є необґрунтоване ухвалення судами рішень про продовження строку тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, а також те, що можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, у багатьох випадках навіть не розглядалася.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

У рішенні у справі «Баришевський проти України», що було ухвалено 26.02.2015 р. Європейський суд констатував порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , оскільки національні судові органи, приймаючи рішення про продовження строку тримання заявника під вартою, обґрунтували таке рішення за допомогою шаблонних формулювань, не розглядаючи індивідуальне становище заявника.

Таким чином, обґрунтування доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків ,а також запобігання спробам :1) переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів ,які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; 3)незаконно впливати на потерпілого ,свідка ,іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється чи обвинувачується.

Відповідно до ст. 177 ч. 2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 с.177 КПК України.

При цьому слідчий та прокурор повинні довести, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На думку слідчого судді, прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні двох умисних кримінальних правопорушень, одне з яких є умисним тяжким кримінальним правопорушенням, за вчинення якого, у разі встановлення його винуватості судом, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

В той же час, ОСОБА_6 не одружений , не має на утриманні власних неповнолітніх дітей , за місцем проживання проживає зі співмешканкаю та її трьома дітьми , що у своїй сукупності свідчить про відсутність у нього соціальних зв`язків за місцем свого мешкання, що у свою чергу свідчить про те, що ризик втечі ним є реальним.

У свою чергу, при запровадженому військовому стані в умовах збройної агресії РФ проти України, ОСОБА_6 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі встановлення його винуватості судом, може у тому числі вчинити спроби переховування на тимчасово окупованих територіях України, або умисно «скористатися» численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, тобто існують реальні підстави вважати, що останній може переховуватися від органу досудового розслідування та (або)суду.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

Слідчий суддя приходить до висновку , що ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженню, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання, оскільки з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує фінансовий стан підозрюваного ОСОБА_6 . Підозрюваний ОСОБА_6 не має офіційного легального заробітку. Враховуючи , що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні двох кримінальних правопорушень, раніше судимий , слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику вчинення підозрюваним нових злочинів та продовження свої злочинної діяльністі.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, з метою забезпечення підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ніж тримання під вартою.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним.

Відповідно до ст.183 КПК України, з урахуванням обставин справи кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного , слідчий суддя вважає необхідним визначити розмір застави, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 01.01.2025 р. складає 60 560 грн. (3 028 грн. х 20 = 60 560 грн.).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 176-179, 184, 193, 194, 196, 198, 199 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Клопотання слідчого СВ ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 задовольнити .

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» строком на 60 днів з моменту затримання 23 травня 2025 року по 21 липня 2025 року включно, узявши ОСОБА_6 під варту у залі суду.

Визначити розмір застави у 20 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 р., що складає 60 560 грн., які можуть бути внесені на рахунок ТУ ДСА України.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 , наступні обов`язки: - прибувати за кожною вимогою до суду або прокурора, слідчого; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, місця роботи (служби); здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошений 27 травня 2025 року о 12.00 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1