КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1281/2025 Категорія: ч. 1 ст. 111 КК України
ЄУН: 754/3184/18 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

ОСОБА_6

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000222, внесеному до ЄРДР 29 вересня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 8 квітня 2014 року), за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року,яким

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой Кримської області, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 8 квітня 2014 року), і призначено покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна в доход держави,

В С Т А Н О В И Л А :

Тимчасова окупація з боку рф частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія з боку рф цієї частини території України є загально відомими фактами, такими, що не потребують доказування у межах даного провадження, які за хронологією подій:

а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте, прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення злочинів, внаслідок яких були прийняті такі акти;

б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України;

в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доведення.

Постановою ради федерації федеральних зборів рф «Про використання збройних сил рф на території України» від 1 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення президента рф, виходячи з інтересів безпеки життя громадян рф, особового складу військового контингенту зс рф, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду президенту рф на використання зс рф на території України.

6 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята постанова «Про проведення загальнокримського референдуму».

Указом Президента України № 261/2014 від 7 березня 2014 року дія цієї постанови Верховної Ради АР Крим зупинена, а рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2014 від 14 березня 2014 року вказана постанова визнана неконституційною.

11 березня 2014 року постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї постанови Верховної Ради АР Крим зупинена, а сама постанова рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2014 від 20березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII Верховна Рада АР Крим розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також постанову № 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року «державна рада Республіки Крим» підписала «договір» між рф та «Республікою Крим» про прийняття до рф «Республіки Крим» та утворення у складі рф нових суб`єктів, який вже 19 березня 2014 року рішенням конституційного суду рф визнаний таким, що відповідає конституції рф, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів держдума рф, а 21 березня 2014 року - рада федерації федеральних зборів рф, відтак цей «договір» набрав чинності 21 березня 2014 р.

21 березня 2014 року прийнятий закон рф № 6-ФКЗ, яким прийнято до рф «Республіку Крим» та утворені у складі рф нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до рф з дати підписання «договору» (ст. 1 Закону рф №6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта рф.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнятий Закон України № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон №1207-VII), за яким перебування підрозділів зс рф на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку рф.

Крім того, Верховною Радою України 21 квітня 2015 року прийнято Постанову № 337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії рф та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку рф на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку рф внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання її анексії (ас. 85-127 т. 4).

Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що, будучи громадянином України, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим VI скликання, повноваження якої припинено постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VII, нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, достовірно знаючи, що територія Автономної Республіки Крим є невід`ємною частиною України, 11 березня 2014 року, точний час досудовим слідством не встановлено, діючи умисно, з метою зміни меж території України, а також з метою сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України, перебуваючи в сесійній залі Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим та проголосував за незаконну постанову № 1727-6/14 «О декларации о независимости Автономной Республики Крым и города Севастополя», відповідно до якої «в случае, если в результате предстоящего 16 марта 2014 года прямого волезъявления народов Крыма будет прийнято решение о вхождении Крыма, включая Автономную Республику и город Севастополь, в состав россии, Крым после референдума будет объявлен независимым и суверенным государством с республиканской формой правления».

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на проведення підривної діяльності проти України, вчинені на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості держави, 11 квітня 2014 року, точний час досудовим слідством не встановлено, діючи умисно, достовірно знаючи, що територія Автономної Республіки Крим є невід`ємною частиною України, з метою зміни меж території України, а також з метою сприяння іноземній державі у веденні підривної діяльності на території України, забезпечення функціонування незаконно створених органів, діючи умисно, ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні Верховної Ради Автономної Республіки Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Карла Маркса, 18, взяв участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «государственный совет Республики Крым», чим забезпечив його функціонування, та проголосував за так звану «конституцию Республики Крым», відповідно до якої Республіка Крим є невід`ємною частиною території російської федерації.

Продовжуючи свої злочинні дії, будучи обізнаним з питань виборчого процесу, який встановлено на території України діючою Конституцією України та законами України, умисно, керуючись мотивами збереження влади та існуючого життєвого укладу, з метою сприяння іноземній державі у вчиненні підривної діяльності на території України, функціонування незаконно створених органів, для надання законного вигляду протиправним діям представників органів окупаційної влади російської федерації, у період з липня по вересень 2014 року ОСОБА_9 взяв участь у незаконно організованих ними на території Автономної Республіки Крим виборах до незаконно створеного органу - «государственный совет Республики Крым» від Кримського регіонального відділення всеросійської політичної партії «единая россия» по Джанкойському міському одномандатному виборчому округу № 3.

За результатами участі у вищевказаних незаконних виборах, які проводилися представниками органів державної влади російської федерації на території Автономної Республіки Крим, ОСОБА_9 обрано депутатом «государственного совета Республики Крым» першого скликання, де він і наразі продовжує здійснювати повноваження депутата.

Створення та діяльність на території України представницького органу іноземної держави, у якому працював ОСОБА_9 , призвели до зміни меж території України, втрати адміністративно-територіальної одиниці України, посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, забезпечили належне функціонування незаконно створених органів влади та правоохоронних органів.

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції від 8 квітня 2014 року №1183-VII), а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок з мотивів невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону; закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_9 істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, ст. 62 Конституції України, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1954 року, Міжнародних стандартів кримінальних провадженні за процедурою «in absentia».

Захисник вказує, що механізми повідомлення особи про зміст обвинувачення, дату й місце судового розгляду мають передбачати інформування не через ЗМІ, а через інтернет, а також усіма доступними засобами, включаючи месенджери, профілі в соціальних мережах, телефонні дзвінки з проведення експертизи голосу, тощо. Крім того, як зазначає захисник, про зміст обвинувального акта та першу дату судового засідання обвинуваченого має інформувати сторона обвинувачення, а в повідомленні має бути довідкова інформація про те, як і де дізнатися про наступні судові засідання, або як зв`язатися з представниками сторони обвинувачення чи суду для реалізації своїх прав, чого, на переконання захисника, у даному провадженні не було здійснено.

Також захисник наголошує на відсутності в діях обвинуваченого ознак інкримінованого йому правопорушення та відсутність доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про провину останнього.

Апелянт зазначає, що висновок суду про те, що ОСОБА_9 взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим та проголосував за незаконну постанову № 1727-6/14 «О декларации о независимости Автономной Республики Крым и города Севастополя»; прийняв участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «государственный совет Республики Крым», чим забезпечив його функціонування, та проголосував за так звану «конституцию Республики Крым»; у період з липня по вересень 2014 року прийняв участь у незаконно організованих представниками російської федерації на території Автономної Республіки Крим виборах до незаконно створеного органу «государственный совет Республики Крым» від Кримського регіонального відділення всеросійської політичної партії «единая россия» по республіканському виборчому округу, фактично заснований на огляді відеозапису, який містить сюжети телеканалу «АТК» під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та поясненнях одного свідка, який вказав на одному з відео на особу, ззовні схожу на депутата ОСОБА_9 , який приймає участь у пленарному засіданні. Сам факт голосування ОСОБА_9 наявними доказами не зафіксований.

Тому, на думку захисника, вказані докази не є у своїй сукупності переконливими для визнання беззаперечної провини ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині. Тобто, висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є припущеннями.

ОСОБА_9 повідомлявся про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому відповідно до вимог ст. 323, ст. 297-5 КПК України порядку, однак, в судові засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Захисник та прокурор вважали можливим за встановлених обставин проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Враховуючи наведене, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, колегія суддів наголошує на тому, що доводи сторони захисту про порушення судом вимог закону при застосуванні процедури здійснення спеціального досудового розслідування та судового провадження, є непереконливими і були предметом перевірки як під час досудового розслідування слідчим суддею, так і під час судового розгляду судом першої інстанції.

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень Глави 241 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 КК України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Друкований орган, у якому публікуються протягом наступного року повістки про виклик підозрюваного, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику.

Відповідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1425-р, яке є чинним, друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в якому розміщуються повістки про виклик осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, та інші відомості, визначено газету «Урядовий кур`єр», в якій розміщуються:

- повістки про виклик підозрюваного, стосовно якого здійснюється спеціальне досудове розслідування;

- повістки про виклик обвинуваченого, стосовно якого здійснюється спеціальне судове провадження;

- повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором;

- відомості щодо підозрюваного, стосовно якого слідчим суддею постановлено ухвалу про здійснення спеціального досудового розслідування;

- інформація про процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, стосовно якого здійснюється спеціальне судове провадження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що у межах даного провадження проводилось спеціальне досудове розслідування, що свідчить про те, що під час розгляду клопотання слідчого про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчим суддею ретельно перевірялись приводи та підстави такого звернення, обґрунтованість підозри, факт належного повідомлення ОСОБА_9 про кримінальне переслідування щодо нього, у т.ч. шляхом направлення у посольство рф в Україні повідомлення про підозру ОСОБА_9 , ухилення останнього від кримінальної відповідальності, що знайшло своє відображення і у поставленій за результатами розгляду клопотання слідчого ухвалі слідчого судді.

З метою дотримання права підозрюваного на захист у кримінальному провадження забезпечена обов`язкова участь захисника.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, органом досудового розслідування були застосовані всі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_9 про наявність щодо нього кримінального провадження та виклик його до слідчих органів, що підтверджується наведеними доказами.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені обставини були також предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження, і, на переконання колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність належними доказами переховування обвинуваченого більше року від органу досудового розслідування та суду на території тимчасово окупованої території України - АР Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки останній знає або мав би знати про розпочате стосовно нього кримінальне провадження.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що при вирішенні клопотання прокурора судом першої інстанції враховані й вимоги ч. 3 ст. 323 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч. 2 ст. 297-1 КПК України, серед яких передбачена і ст. 111 КК України, може здійснюватися за відсутності повнолітнього обвинуваченого (in absentia), який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Також судом першої інстанції враховані положення ч. 5 ст. 139 КПК України, згідно з якими ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим та оголошення його у міждержавний та/або міжнародний розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Окрім того, під час розгляду клопотання прокурора судом враховані приписи п. 20-1 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України, відповідно до яких тимчасово, доки відсутнє повідомлення про початок діяльності Державного бюро розслідувань, судовий розгляд може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, і в тих випадках, коли він понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Спеціальне судове провадження здійснюється за загальними правилами судового розгляду, передбаченими КПК України, з обов`язковим урахуванням особливостей, змістовне наповнення яких визначається виключним переліком процесуальних норм. При цьому, закон гарантує особі, щодо якої здійснюється спеціальне судове провадження, у разі зникнення підстав для такого провадження, судовий розгляд щодо неї із самого початку за загальними правими кримінального судочинства (ч. 4 ст. 324 КПК України).

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, судом першої інстанції обґрунтовано визнано й те, що обвинувачений, який отримав чи мав би отримати пред`явлене обвинувачення, неодноразово у встановлений законом спосіб шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження повідомлявся про час і місце слухання справи щодо нього судом, що за всіма вказаними повідомленнями (оголошеннями) як під час досудового розслідування, так і судового провадження обвинувачений до слідчого, прокурора та суду не з`являвся, клопотань, заяв, скарг будь-якого характеру не подавав.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аналіз наведених фактів та доказів свідчить про те, що ОСОБА_9 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, був обізнаний із своїми правами, які йому неодноразово роз`яснялись доступною мовою; що держава Україна під прискіпливим і далеко неформальним контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право при розгляді пред`явленого йому кримінального обвинувачення на стадії призначення справи до судового розгляду, як мінімум, на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу пред`явленого обвинувачення;

b) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту і спілкуватися з обраним самим ним захисником;

с) бути судженим без невиправданої затримки;

d) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безоплатно для нього.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про те, що обвинувачений скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації з боку держави Україна, у тому числі, й реалізувавши невід`ємне право на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як однієї із ключових гарантій презумпції невинуватості, шляхом ухилення обвинуваченого від правосуддя.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також підтверджує можливість здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого. Така позиція висловлена ним у рішенні від 24 травня 2007 року в справі «Да Лус Домінгеш Ферейра проти Бельгії» № 50049/99, згідно з яким суд неодноразово висловлював позицію про вирішальне значення явки обвинуваченого, враховуючи і право останнього бути вислуханим, і необхідність перевірки правильності його тверджень і їх порівняння з показами потерпілої сторони (рішення Європейського суду у справі «Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року), проте судове засідання за відсутності обвинуваченого саме собою не суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, якщо обвинувачений згодом зможе домогтися ухвалення нового судового рішення за його участі, в якому б містилась оцінка обґрунтованості висунутих проти нього обвинувачень за фактичними й юридичними обставинами справи. Отже, Європейський суд з прав людини доходить висновку, що здійснення судового розгляду та ухвалення судового рішення за відсутності обвинуваченого не можна розглядати як порушення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з боку держави у разі, коли немає підстав вважати, що обвинувачений не був належно повідомлений про розпочате щодо нього судове провадження.

За наведених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надані прокурором документи свідчать про відмову ОСОБА_9 , який перебуває на тимчасово окупованій території України та який повинен знати про розпочате щодо нього кримінальне провадження, від використання свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені ним на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає, та захищати себе безпосередньо у такому суді, а так само як і про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна (ас. 10-47 т. 2, ас. 12-36, 39 т. 3).

Враховуючи кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 111 КК України, наявність у провадженні даних, що обвинуваченому відомо про здійснення відносно нього кримінального провадження, те, що обвинувачений тривалий час (понад рік) переховується від слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, ухиляється від явки на виклик слідчого, прокурора та суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази), перебуває у розшуку, зважаючи на надані прокурором докази про перебування ОСОБА_9 на тимчасово окупованій території України, те, що захиснику відповідно до вимог закону вручена копія обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для здійснення щодо ОСОБА_9 спеціального судового провадження, оскільки визначені законом (ч. 5 ст. 139, ч. 3 ст. 323 та п. 20-1 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України) умови та підстави для цього встановлені, а їх доведеність не викликає сумнівів, що знайшло своє відображення в ухвалі суду від 9 травня 2023 року, і такі висновки суду першої інстанції стороною захисту не спростовані.

Окремо колегія суддів наголошує, що кримінальне провадження як на стадії досудового розслідування, так і в суді, здійснювалось з обов`язковою участю захисника, тобто, захист інтересів обвинуваченого реально та дієво був забезпечений державою, що додатково підтверджується і тим, що саме захисником в інтересах обвинуваченого подана апеляційна скарга.

Встановлені обставини спростовують доводи апеляційної скарги захисника про порушення у кримінальному провадженні за процедурою «in absentia» прав обвинуваченого ОСОБА_9 .

Щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом першої інстанції, то, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає такий висновок суду обґрунтованим.

Згідно з принципом безпосередності дослідження показань, речей та документів, закріпленого ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

За змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого нею в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону під час розгляду кримінального провадження, забезпечив сторонам усі можливості для реалізації їхніх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, дослідив надані сторонами докази, детально навів їх у вироку та дав їм належну оцінку.

Так, судом першої інстанції визнано, що захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати у нього правову позицію щодо висунутого обвинувачення, яке, на переконання захисника, не доведене поза розумним сумнівом допустимими, належними та переконливими доказами, у зв`язку з чим захисник просила ухвалити виправдувальний вирок через недоведення участі ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом.

При цьому колегія суддів враховує, що, розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, дослідження та доведення переконливості доказів перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 111 КК України (у редакції від 18 квітня 2014 року) передбачає кримінальну відповідальність за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Вказане діяння проявляється в різних формах об`єктивної сторони: переході на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунстві, надані іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Колегія суддів вважає, що вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, в чинній на момент його вчинення редакції, за обставин, визнаних судом першої інстанції встановленими, доведено в судовому засіданні сукупністю досліджених доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, і такий висновок суду ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, і знайшло своє відображення у вироку суду, що обвинувачений ОСОБА_9 є громадянином України та на час дій, які ставляться йому у провину, був депутатом Верховної Ради АР Крим VI скликання, обраним на чергових виборах 31 жовтня 2010 року, та у лютому-березні 2014 року мав відповідні повноваження (ас. 92-106 т. 4).

Прокурором під час апеляційного розгляду наголошено на тому, що протягом всього часу від ОСОБА_9 будь-яких заяв та звернень про припинення громадянства України не надходило до жодного органу влади, а тому, на переконання колегії суддів, відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_9 є громадянином України, оскільки датою припинення громадянства України у випадках, передбачених зазначеним Законом, є дата видання відповідного Указу Президента України, який щодо ОСОБА_9 не видавався.

Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_9 співпрацював із окупаційною владою, був обраним депутатом незаконно створеного органу «государственный совет республики Крым», що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що з 1998 року він ( ОСОБА_10 ) працював на території АР Крим у регіональній Чорноморській телерадіокомпанії на різних посадах - журналіст, продюсер, головний редактор тощо. Обвинуваченого знав наглядно як публічну особу - депутата Верховної Ради АР Крим VI скликання у зв`язку зі здійсненням журналістської діяльності. Бачив ОСОБА_9 серед депутатів, які голосували за приєднання Криму до росії, у репортажах телеканалів - ІНТЕР, СББ, АТР та інших.

Показання свідка, який підтвердив роль ОСОБА_9 у наданні допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, повністю узгоджуються з даними досліджених в судовому засіданні письмових доказів:

- протоколу огляду предметів від 18 серпня 2016 року, за змістом якого об`єктом огляду є DVD-R диск, на якому міститься інформація щодо трафіків з`єднань абонентів, а саме 10 папок з файлами - картами-схемами фіксації абонентських номерів, з прив`язкою до базових станцій операторів мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна» та часу, серед яких наявний файл під назвою «НОМЕР_1» ( ОСОБА_9 ), з якого встановлено, що з 6 березня 2014 року по 4 червня 2014 року ОСОБА_9 перебував на території АР Крим (ас. 133-134 т.4);

- протоколу огляду від 28 листопада 2017 року та відеозаписом, який містить сюжети телеканалу «ATR» під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», дослідженими у судовому засіданні за участі свідка ОСОБА_10 , за даними яких встановлено, що на одному з відео присутня особа, ззовні схожу на депутата ОСОБА_9 , який приймає участь у пленарному засіданні (ас. 90-94 т. 5);

- протоколу огляду інтернет-видань від 28 липня 2016 року, за змістом якого на офіційному порталі «Государственный Совет Республики Крым» за Інтернет-посиланням: «http://crimea.gov.ru/» у розділі «Структура ГС РК» розміщено вкладку під назвою «Депутатський корпус», після переходу за якою з`являється список депутатів так званого «государственного совета Республики Крым» з зазначенням їх прізвища, ім`я, по батькові, партійної приналежності. У подальшому здійснено перехід за посиланням « ОСОБА_9 », після чого з`являється фотознімок та інформація відносно депутата так званого «Государственного Совета Республики Крым» ОСОБА_9 , який є членом фракції «единая россия» в ГС РК, засновником підприємства «ДЮН». Водночас зазначено, що ОСОБА_9 був депутатом Верховной Рады Автономной Республики Крым созыва 2006-2010 годов и депутатом Государственного Совета Республики Крым шестого созыва 2010-2014 годов (Верховного Совета Автономной Республики Крым). С 19 сентября 2014 года депутат государственного Совета Республики Крым первого созыва». Окрім того, інформація щодо ОСОБА_9 містить і посилання на те, що ОСОБА_9 «имеет награды: 2014 год - медаль министерства оборони российской федерации «За возвращение Крыма»; 2015 год - орден «За верность долгу» (ас. 52-54 т. 4);

- протоколу огляду інтернет-видань «rada.crimea.ua» від 17 лютого 2015 року, за змістом якого у структурі державної ради республіки Крим наявна інформація про приналежність ОСОБА_9 до депутатів вказаного органу. При огляді вказаної статті встановлено, що « ОСОБА_9 избран по Джанкойскому городскому одномандатному избирательному округу № 3 от Крымского регионального отделения всероссийской политической партии «единая россия», який, водночас, є і автором нормативних актів (ас. 128-133 т. 3);

- протоколами огляду Інтернет-видань від 22 січня 2018 року підтверджується, що на офіційному порталі так званого «государственный совет Республики Крым» за Інтернет-посиланням: «http://crimea.gov.ru» розміщено інформацію стосовно особи на ім`я « ОСОБА_9 », його біографію, фотографію та інформацію відносно депутата так званого «Государственного Совета Республики Крым» ОСОБА_9 , який є членом фракції «единая россия» в ГС РК (ас. 134-142 т. 3);

- протоколу огляду від 17 січня 2018 року на офіційному сайті незаконно створеного так званого «государственного совета РК» у розділі «відомості про доходы государственного совета Республики Крым» містяться дані про витрати, майно та зобов`язання майнового характеру за 2014-2016 років року ОСОБА_9 .

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши у сукупності та взаємозв`язку представлені стороною обвинувачення письмові докази та показання свідка, дійшов вмотивованого висновку про те, що громадянин України, депутат Верховної Ради АР Крим VI скликання ОСОБА_9 , нехтуючи вимогами Конституції та законів України, достовірно знаючи про те, що територія АР Крим є невід`ємною частиною України, взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим та проголосував за незаконне рішення, а саме постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума»; взяв участь у засіданні Верховної Ради Автономної Республіки Крим та проголосував за незаконну постанову № 1727-6/14 «О декларации о независимости Автономной Республики Крым и города Севастополя»; взяв участь у позачерговому засіданні незаконно створеного органу «Государственньй Совет Республики Крым», чим забезпечив його функціонування, та проголосував за так звану «Конституцию Республики Крым»; у період з липня по вересень 2014 року прийняв участь у незаконно організованих представниками російської федерації на території Автономної Республіки Крим виборах до незаконно створеного органу «государственный совет Республики Крым» від Кримського регіонального відділення Всеросійської політичної партії «единая россия» по республіканському виборчому округу.

Протилежні доводи захисника стосовно недоведеності присутності обвинуваченого в сесійній залі Верховної Ради АР Крим та його участі в голосуванні за означені незаконні рішення спростовуються сукупністю взаємоузгоджених між собою за хронологією та характером подій доказів, про які зазначено вище та якими зафіксовано: що незаконні постанови Верховної Ради АР Крим в складі депутатів VI скликання про незалежність Криму та створення нелегітимного державного утворення - Республіки Крим, а в подальшому незаконна Конституція Республіки Крим ухвалена незаконним органом цього державного утворення - Державною Радою Республіки Крим, що також діяла в складі депутатів Верховної Ради АР Крим VI скликання (відповідно до п. 1 постанови № 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим»), були прийняті депутатами одностайно; що під час одноголосного прийняття незаконних рішень стосовно загальнокримського референдуму та Конституції Республіки Крим в сесійній залі вбачається зображення особи, ззовні схожої на депутата ОСОБА_9 , який продовжив працювати депутатом незаконно створеного вищого органу влади нелегітимного державного утворення - державної ради Республіки Крим І скликання. Крім того, всупереч твердженням апелянта, в ході досудового розслідування було отримано копію паспорта громадянина України ОСОБА_9 з його фотозображенням, що надало слідству змогу ідентифікувати його особу.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що є загальнодоступним факт, що на «медаліминистерства оборони рф «За возвращение Крыма», якою нагороджений ОСОБА_9 , викарбувані дати «20.02.2014-18.03.2014». Згідно з положенням про цю медаль вона є відомчим знаком відзнаки, якою, серед іншого, нагороджувались громадяни рф та іноземні громадяни за сприяння вирішення задач, покладених на зс рф при забезпеченні безпеки заходів в Криму.

Таким чином, на переконання колегії суддів, під час судового розгляду винуватість ОСОБА_9 у вчиненні державної зради у виді надання рф та її представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України шляхом прийняття участі в голосуванні за незаконні рішення про входження АР Крим до складу рф, що сприяло посиленню окупації та анексії цієї невід`ємної частини території України, є доведеною поза розумним сумнівом.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Конституції Верховної Ради АР Крим депутат зобов`язаний дотримуватися Конституції України, Конституції АР Крим, законів України і нормативно-правових актів Верховної Ради АР Крим. Відповідно до Закону України «Про статус депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим» повноваження депутата визначаються Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим та іншими законами України; депутат не має права, серед іншого, мати інший представницький мандат; депутат зобов`язаний дотримуватися вимог Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим, цього та інших законів України, Регламенту Верховної Ради Автономної Республіки Крим та інших нормативно-правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Прийняті Верховною Радою АР Крим нормативно-правові акти повинні відповідати Конституції України (ч. 2 ст. 135 Конституції України, ст. 28 Конституції АР Крим). Питання про зміну території України може бути предметом всеукраїнського референдуму згідно зі ст. 73 Конституції України, п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про всеукраїнський референдум», а не республіканського (місцевого) референдуму.

УДекларації Генеральної Асамблеї ООН про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав від 9 грудня 1981 року № 36/103, Декларації Генеральної Асамблеї ООН про недопустимість втручання у внутрішні справи держав, обмеження їх незалежності й суверенітету від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ) та інших вживається термін «підривна діяльність», який у контексті положень ст. 111 КК України підривною діяльністю визначаєдії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Вчинення будь-яких діянь, передбачених диспозицією ч. 1 ст. 111 КК України, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюється як підривна діяльність проти неї. Загрози національній безпеці - це наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними, у тому числі така діяльність може бути пов`язана зі спробою зміни території України (організація не передбачених Конституцією України референдумів тощо). Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України.

На переконання колегії суддів, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_9 , будучи громадянином України, депутатом Верховної Ради АР Крим, за встановлених судом обставин діяв з метою надання допомоги російській федерації у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду, принаймні, суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості України шляхом голосування за прийняття очевидно неконституційних та незаконних рішень Верховної Ради АР Крим в складі депутатів VI скликання про незалежність Криму та створення нелегітимного державного утворення - Республіки Крим, а у подальшому і незаконної Конституція Республіки Крим, яка ухвалена незаконним органом цього державного утворення - державною радою Республіки Крим, що також діяла у складі депутатів Верховної Ради АР Крим VI скликання (відповідно до п. 1 постанови № 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим»), які були прийняті депутатами одностайно; що під час одноголосного прийняття незаконних рішень стосовно загальнокримського референдуму та Конституції Республіки Крим та обрання голови Республіки Крим в сесійній залі вбачається зображення особи, ззовні схожої на депутата ОСОБА_9 , який з вересня 2014 року продовжив працювати депутатом незаконно створеного вищого органу влади нелегітимного державного утворення - державної ради Республіки Крим І скликання.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаними умисними діями ОСОБА_9 порушив вимоги ст.ст. 5, 19, 68, 72, 73 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 9, 10 Закону України «Про Верховну Раду АР Крим», оскільки, починаючи з березня 2014 року, він відмовляється визнати над собою, як депутатом Верховної Ради АР Крим, юрисдикцію Верховної Ради України, скласти свої повноваження у зв`язку з припиненням повноважень Верховної Ради АР Крим, не вчиняє жодних дій у зв`язку зі своєю мовчазною згодою по факту автоматичного набуття громадянства іншої країни, продовжує участь у роботі органів влади, повноваження яких припинені у передбаченому законодавством України порядку, та створених самопроголошених органів влади АР Крим, спрямованій на відторгнення АР Крим від України та приєднання до рф, що розкривається через зміст та характер його дій, їхню послідовність, тривалість у часі та динаміці розвитку.

При цьому, як обґрунтовано вказав суд першої інстанції, достатній рівень освіти, знань і життєвого досвіду ОСОБА_9 для усвідомлення ним фактів активної підривної діяльності рф проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим доводиться об`єктивними даними про його рівень підготовки, як депутата вищого регіонального представницького органу на території АР Крим, який дозволяв йому здійснювати тривалий час представницькі функції, поєднуючи свою діяльність з активним нормотворенням.

Окрім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 , як депутат Верховної Ради АР Крим шостого скликання, повноваження якої припинено Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VIІ, діючи всупереч Конституції України та законів України, взяв участь як «депутат» у створенні та діяльності на території України нелегітимного представницького органу «Державна рада Республіки Крим», що призвело до фактичної зміни території України, втрати адміністративно-територіальної одиниці України, посилення заходів тимчасової окупації АР Крим з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а також забезпечило становлення та належне функціонування незаконно створених окупаційних правоохоронних органів рф, органів законодавчої, виконавчої, судової влади рф, надавши тим самим допомогу рф в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, державній та економічній безпеці України.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.111 КК України (в редакції до Закону № 1183-VII від 8 квітня 2014 року), оскільки він, будучи громадянином України, вчинив державну зраду, тобто умисне діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України: надання іноземній державі (російській федерації) та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, і доводи апеляційної скарги захисника висновки суду першої інстанції не спростовують.

Покарання ОСОБА_9 призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України.

За таких обставин, ураховуючи те, що кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог КПК України, які перешкодили або могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, в ході апеляційного розгляду не встановлено, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 8 квітня 2014 року) - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4