ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 670/211/25

Провадження № 11-кп/820/495/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Віньковецьким районним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2025 року за № 0000714 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карачіївці, Віньковецького району, Хмельницької області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця за адресою: АДРЕСА_2 , військовозобов`язаного, відповідно до ст. 89 КК України є таким, що не має судимості,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ухвалено звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 17 березня 2025 року на 6 купюр номіналом кожна по 200 гривень із серійними номерами: ЗБ7979502, ГЖ6247207, ЕЖ3171040, ЕЖ5795364, ЄД8506255, ТА4022150.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 14 березня 2025 року близько 14 години 38 хвилин до кімнати прийому громадян СПД № 1 ВнП № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, що за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, селище Віньківці, вул. Заславська, 15, до інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 прибув ОСОБА_6 , для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000015 від 09.03.2025 року, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до яких він є підозрюваним. В подальшому, ОСОБА_6 14 березня 2025 року близько 14 години 41 хвилини, перебуваючи у кімнаті прийому громадян СПД № 1 ВнП № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, що за адресою: селище Віньківці, вул. Заславська, 15, діючи умисно, у власних інтересах, усвідомлюючи, що інспектор з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 є службовою особою Національної поліції України та наділений повноваженнями здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків, з метою вплинути на рішення інспектора, залишив під інформаційними матеріалами, які знаходилися на столі, за яким перебував інспектор з РПП ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 1200 гривень, щоб останній, всупереч закріпленим посадовою інструкцією своїм функціональним обов`язкам, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, не спрямовував на погодження обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000015 від 09 березня 2025 року за ч. 1 ст. 125 КК України, щодо нього, таким чином умисно надав неправомірну вигоду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просив вирок у вказаній частині скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через його м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 369 КК України у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2025 року, більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 років обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін .

Вирок в частині призначеного покарання вважає незаконним та необгрунтованим.

Посилається на те, що вимоги ст. 75 КК України не можуть бути застосовані до осіб, які засуджуються за корупційні діяння.

Однак, в порушення вимог закону, незважаючи на те, що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, суд звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, що є неприпустимим.

Крім того, не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, вину визнав лише частково. Звільнення від відбування покарання жодним чином не буде сприяти його виправленню.

Також, поза увагою суду залишилось те, що вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27.03.2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання в розмірі 510 грн. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, він вчинив 14.03.2025 року, тобто до постановлення вироку. Тому, остаточне покарання йому мало бути призначене за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, чого суд не зробив.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечив проти її задоволення, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти такої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 369 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Варто зазначити, що відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Апеляційний суд зобов`язаний перевірити законність й обґрунтованість рішення місцевого суду.

Щодо правильності застосування норм КПК та справедливості призначеного місцевим судом обвинуваченому покарання

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, а саме таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його скоєння, а також особливостям обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КК України пропозиція чи обіцянка службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища караються штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 369 КК України, місцевий суд врахував, що він вчинив нетяжкий злочин, не працює, не має постійного доходу, перебуває у цивільному шлюбі та на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, характеризується посередньо. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Що стосується щирого каяття, яке суд визнав як обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченого, то таке у даному випадку відсутнє, на що слушно звернув увагу прокурор.

Так, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

На цьому ж наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справах № 643/13256/17, № 363/975/18.

Під час розгляду справи у місцевому суді ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав лише частково, стверджуючи про провокативні дії працівників поліції, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Отже, у діях обвинуваченого не вбачається щирого жалю з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, осуду своєї поведінки, що свідчить про відсутність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття.

Тому, у даному випадку така обставина як щире каяття не могла бути врахована судом як пом`якшуюча покарання обставина.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, безпідставно застосував ст. 75 КК також заслуговують на увагу суду, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, вимоги ст. 75 КК України не можуть бути застосовані до осіб, які засуджуються за корупційні кримінальні правопорушення.

Відповідно до примітки ст. 45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 3641, 3652, 368-3692 цього Кодексу.

Вироком місцевого суд ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто у корупційному кримінальному правопорушенні.

А тому, з урахуванням вищенаведеного, звільнення обвинуваченого від відбування покарання прямо суперечить вимогам ст. 75 КК України.

Знайшли своє підтвердження в апеляційному суді і твердження прокурора про неврахування під час призначення ОСОБА_6 покарання вироку Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2025 року.

Так, вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Після постановлення вироку встановлено, що ОСОБА_6 винен і в іншому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 369 КК України, яке він вчинив 14 березня 2025 року, тобто до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

А тому, остаточне покарання йому мало бути призначене за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, чого суд не зробив.

Отже, місцевим судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосовано закон, який підлягав застосуванню та застосовано закон, який не підлягав застосуванню, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання з ухваленням в цій частині нового вироку згідно з п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Обставини, які визнані апеляційним судом доведеними

Апеляційний суд визнає доведеним, що 14 березня 2025 року близько 14 години 38 хвилин до кімнати прийому громадян СПД № 1 ВнП № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, що за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, селище Віньківці, вул. Заславська, 15, до інспектора з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 прибув ОСОБА_6 для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000015 від 09.03.2025 року, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до яких він є підозрюваним. В подальшому, ОСОБА_6 14 березня 2025 року близько 14 години 41 хвилини, перебуваючи у кімнаті прийому громадян СПД № 1 ВнП № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, що за адресою: селище Віньківці, вул. Заславська, 15, діючи умисно, у власних інтересах, усвідомлюючи, що інспектор з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 є службовою особою Національної поліції України та наділений повноваженнями здійснювати досудове розслідування кримінальних проступків, з метою вплинути на рішення інспектора, залишив під інформаційними матеріалами, які знаходилися на столі, за яким перебував інспектор з РПП ОСОБА_7 , грошові кошти в сумі 1200 гривень, щоб останній, всупереч закріпленим посадовою інструкцією своїм функціональним обов`язкам, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, не спрямовував на погодження обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0000015 від 09.03.2025 року за ч. 1 ст. 125 КК України щодо нього, таким чином умисно надав неправомірну вигоду.

Призначення апеляційним судом покарання

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів, відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує, що останній вчинив нетяжке кримінальне правопорушення.

Обвинувачений є особою молодого віку, працездатним, однак не працює та не має постійного доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст. 89 КК України є несудимим, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, на утриманні має двох малолітніх дітей.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що останньому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 369 КК України в межах санкції статті у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_6 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Застосування більш м`якого виду покарання у виді штрафу є недоцільним, оскільки обвинувачений не працює та не має постійного доходу.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27.03.2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, він вчинив 14.03.2025 року, тобто до постановлення попереднього вироку.

А тому, остаточне покарання йому слід призначити за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В іншій частині вирок слід залишити без змін, оскільки він є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Віньковецького районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2025 року, більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2