Справа №212/2219/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд м. Кривого Рогу в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 04.02.2025 року з обвинувальним актом по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Костянтинівка Мар`їнського району Донецької області, громадянина України, одруженого, дітей на утриманні не маючого, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який проходить військову службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та перебуває у військовому званні «матрос», згідно витягу з наказу № 206 командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 року, знятий з усіх видів забезпечення з 15.07.2024 року в зв`язку з самовільним залишенням частини, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешкає без реєстраії за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 19.12.2024 засуджений Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, за ст. 263 ч. 1 КК України, до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Сторони кримінального провадження: прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_6

встановив:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України 2102-IX, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який був неодноразово продовжений та діяв станом на 03 лютого 2025.

Водночас, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президентом України видано Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань призваний 26.03.2023 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу на посаді згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України проходить військову службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», згідно витягу з наказу № 206 командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024, знятий з усіх видів забезпечення з 15.07.2024 в зв`язку з самовільним залишенням частини.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у званні матроса військової частини НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, матрос ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити «Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Незважаючи на це, матрос ОСОБА_4 усупереч вимог вищенаведеного законодавства, діючи з прямим умислом, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, став на злочинний шлях та вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, 03.02.2025, в період часу з 01-00 годин до 02-30 годин ОСОБА_4 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 , та знайомим ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні кухні, за адресою, АДРЕСА_2 , де на протязі тривалого часу разом вживали спиртні напої.

Цього ж дня, 03.02.2025, приблизно в 02-30 годин, ОСОБА_4 на побутовому підґрунті вступив в словесну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_6 під час якої у ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, та з мотивів гострої неприязні до ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення їй тілесних ушкоджень.

В цей же день, 03.02.2025, приблизно в 02-40 годин, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні кухні, квартири АДРЕСА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень, діючи з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , з мотивів гострої неприязні до неї, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на заподіяння потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, умисно завдав не менше 6-ти ударів руками в обличчя, грудну клітину ОСОБА_6 яка сиділа на стільці навпроти нього, після чого своєю рукою схопив її в ділянці шиї спереду, та з силою зіштовхнув її зі стільця, в результаті чого ОСОБА_6 впала на підлогу, після чого ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії, направлені на умисне спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, перебуваючи поруч з нею умисно завдав їй не менше 2-х ударів ногою в ділянку спини спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді садна та синця обличчя, садна лівої верхньої кінцівки, синців шиї, грудної клітини, закритого перелому поперечних відростків 2,3,4 поперекових хребців, перелом тіла 5-го крижового хребця.

В результаті противоправних дій з боку ОСОБА_4 , згідно висновку судової-медичної експертизи № 172 від 04.02.2025, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно тілесні ушкодження у вигляді :

- садна та синця обличчя, шиї, грудної клітини, лівої верхньої кінцівки, кожного окремо відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таких, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

- закритого перелому поперечних відростків 2,3,4 поперекових хребців, перелом тіла 5-го крижового хребця, окремо кожен перелом відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини більше 21 доби).

Характер тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої ОСОБА_6 свідчить про утворення синців, переломів від багаторазової дії тупих предметів за механізмом удар(удар-стиснення), садна від дії тупого предмета (предметів) за механізмом тертя-ковзання.

В подальшому, ОСОБА_4 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 припинив свої протиправні дії.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що при зазначених в обвинувальному акті обставинах він дійсно через словесну сварку на побутовому підґрунті завдав потерпілій ОСОБА_6 , яка є його дружиною, тілесні ушкодження у область обличчя та грудної клітини не менше 6 ударів руками, а також не менше 2 ударів ногою у ділянку спини. Зазначив, що він завдав тілесні ушкодження потерпілій через ревнощі. Лікування потерпілої він матеріально забезпечив. Винним себе визнав повністю в обсязі пред`явленого обвинувачення, в скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Допитана у судовому засіданні потерпіла суду пояснила, що обвинувачений є її чоловіком, на теперішній час звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. 03.02.2025 між ними виникла сварка, в ході якої обвинувачений завдав їй удари в область обличчя та спини. Після чого перебувала у лікарні протягом тижня. Зазначила, що обвинуваченого пробачила, він надав їй матеріальну допомогу на лікування, просила призначити йому не суворе покарання, на розсуд суду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та вважає зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати інші докази його провини, немає ніякої потреби.

З`ясувавши думку прокурора, потерпілої, які не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді.

Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 в повній мірі викритий у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, який провину у вчинені кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, думку потерпілої, яка просила призначити несуворе покарання, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому покарання за санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, проте на мінімальний строк, яке є необхідними та достатніми покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачений вчинив нетяжкий злочин.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відноситься до категорії нетяжких злочинів, обвинувачений на обліку та нагляду у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, судимий, на теперішній час у суді перебуває на розгляді справа за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.5 ст. 407 КК України, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється.

У відповідності до ст. 50 КК України саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_4 ст.69 КК України про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Крім того, ОСОБА_4 засуджений за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2024 року за ст. 263 ч. 1 КК України, до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки. У строк відбуття покарання зарахований строк перебування під вартою з 24.09.2024 по 19.12.2024року.

Так, визначаючи остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд доходить висновку, що покарання обвинуваченому слід визначити за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, тобто за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2024 у вигляді позбавлення волі, з зарахуванням у строк відбуття покарання строк перебування під вартою з 24.09.2024 по 19.12.2024.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Строк дії запобіжного заходу обраний у даному кримінальному провадженні у виді домашнього арешту сплинув, питання щодо обрання запобіжного заходу не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 ( двох ) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком у виді 2 ( двох ) років позбавлення волі, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2024 та остаточно призначити до відбуття ОСОБА_4 4 (чотири) роки 6 ( шість ) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Зарахувати у строк відбування покарання строк перебування під вартою за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2024 року за ст. 263 ч. 1 КК України з 24.09.2024 по 19.12.2024 року.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

В умовах дії воєнного стану проголошена резолютивна частина вироку 21 травня 2025 року у порядку ст. 615-15 КПК України.

Суддя ОСОБА_1