Справа № 574/515/25
Провадження № 1-кп/574/156/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області кримінальне провадження №0004509 від 12.03.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Павлоград, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2025 року №16 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця - снайпера 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №227 від 15.08.2023 року старшого лейтенанта ОСОБА_7 призначено на посаду заступника командира 3 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно положень ст. ст. 29 - 33 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира 3 механізованого батальйону з морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_7 за своїм службовим становищем та військовим званням є безпосереднім начальником для солдата ОСОБА_3 .

Відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону підполковника ОСОБА_8 за №132дск від 11.03.2025 року солдату ОСОБА_3 наказано до 13:00 год. 12.03.2025 року прибути в розпорядження командира 9 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в район населеного АДРЕСА_2 , рф з метою виконання бойових завдань, а саме з завданням підсилити особовий склад 3 механізованого батальйону на позиції відділення «РІЧ» з метою ведення оборонних дій та недопущення просування ворога в межах району оборони НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 омбр.

Під час проходження військової служби по мобілізації солдат ОСОБА_3 відповідно положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і .ату ті в Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь», і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Однак, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Військової присяги, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій близько 09 год. 00 хв. 12.03.2025, перебуваючи у АДРЕСА_3 у присутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 механізованого батальйону підполковника ОСОБА_8 за №132дск від 11.03.2025 року, а саме: до 13:00 год. 12.03.2025 року прибути в розпорядження командира 9 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в район населеного АДРЕСА_2 , рф з метою виконання бойових завдань, а саме з завданням підсилити особовий склад НОМЕР_2 механізованого батальйону на позиції відділення «РІЧ» з метою ведення оборонних дій та недопущення просування ворога в межах району оборони НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 омбр.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та пояснив, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця - снайпера 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону. 12.03.2025 року він, перебуваючи на території тимчасового розташування свого підрозділу біля с. Атаманське, Конотопського району, Сумської області, в присутності інших військовослужбовців вказаної військової частини відмовився виконати бойове розпорядження командира відправитись для виконання бойових завдань на Курському напрямку на території рф, оскільки злякався йти в бій.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам справи, які сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Заслухавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, приймаючи до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого злочину, викладених в обвинувальному акті, суд відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують обвинуваченого.

При цьому судом було з`ясовано правильність розуміння учасниками провадження змісту цих обставин, не встановлено сумнівів у добровільності їх позиції та роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За наведеного, суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в описовій частині вироку, доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України, як відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання для обвинуваченого суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також положення ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 є військовослужбовцем за призивом під час мобілізації, згідно ст.89 КК України раніше не судимий, неодружений неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

В якості обставин, що пом`якшують покарання суд враховує щире каяття обвинуваченого, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, та висловив жаль з приводу скоєного та готовність понести покарання, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, так як він правдиво повідомив про обставини його вчинення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

З урахуванням особи обвинуваченого, який є діючим військовослужбовцем, декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також беручи до уваги позицію прокурора про необхідність застосування при призначенні покарання ст.69 КК України, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування положень ст.69 КК України і призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.402 КК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

З урахуванням особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження та обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає за можливе ОСОБА_3 замість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком два роки призначити покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців на строк 2 роки.

На підставі ч. 2 ст.58 КК України із суми грошового забезпечення обвинуваченого слід провадити відрахування в доход держави у розмірі 20 відсотків.

На переконання суду саме таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Згідно з ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно.

На підставі ст.72 КК України ОСОБА_3 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 12.03.2025 року по 07.04.2025 року та з 02.06.2025 року по 25.08.2025 року у строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Відповідно до ч.8, ч.9 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Судом встановлено, що 12.03.2025 року ОСОБА_3 було затримано в порядку статті 208 КПК України та в подальшому останньому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком 11.05.2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 60560 грн.

07.04.2025 ОСОБА_3 звільнений з під-варти з ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у зв`язку із внесенням застави.

22.04.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено і ОСОБА_3 оголошено в розшук.

Відповідно до ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 23.04.2025 було надано дозвіл на затримання ОСОБА_3 з метою приводу його до Зарічного районного суду м.Суми для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу і виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 02.06.2025 року було до ОСОБА_3 знову застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 12.07.2025 року без визначення розміру застави, оскільки він після звільнення з під варти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, не виконував, до місця служби не прибув та ухилявся від досудового розслідування.

Вказані обставини свідчать про невиконання ОСОБА_3 під час перебування під запобіжним заходом в вигляді застави, покладених на нього слідчим суддею, обов`язків, що у відповідності до ч.8 ст. 182 КПК України є підставою для звернення застави в дохід держави.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-371, 373-376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.58 КК України покарання, що призначене ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки замінити на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_3 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 12.03.2025 року по 07.04.2025 року та з 02.06.2025 року по 25.08.2025 року з розрахунку, що три дні службового обмеження для військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

На підставі ст.377 КПК України звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно у зв`язку з призначеним покаранням у виді службового обмеження.

Звернути в дохід держави заставу, внесену заставодавцем ОСОБА_9 04.04.2025 року на рахунок ТУ ДСА в Сумській області в сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми від 13.03.2025 року та зарахувати її до спеціального фонду Державного бюджету України для використання у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд на протязі 30 днів з моменту проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1