Справа № 487/4572/25
Провадження № 1-кс/487/3320/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на незаконне затримання,

УСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 01.07.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001548 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та/або суду, обґрунтовується тим, що підозрюваний в разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, зокрема це позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, може залишити місце проживання та виїхати за межі України. Будучи військовослужбовцем Національної Гвардії України, під час дії на території України воєнного стану в Україні, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати на місцевість, що перебуває на території громади, яка знаходиться в тимчасовій окупації, відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані) станом на 27 квітня 2022 року, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року № 75. Крім того, встановлено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, оскільки на сьогоднішній день ще не встановлено та не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, встановлюється їх місцезнаходження, а свідки та потерпіла, які вже допитані у провадженні особисто знайомі із підозрюваним, тому знаходячись на свободі, підозрюваний може на них незаконно впливати з метою не надавати свідчення або змінити раніше надані свідчення, як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих і дослідження їх судом. Також встановлено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, та у випадку не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній будучи військовослужбовцем та перебуваючи за місцем несення військової служби, маючи закріплену, в силу виконання обов`язків військової служби, за ним вогнепальну зброю, з метою залякування потерпілої, свідків, які являються його знайомими, може вчинити кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я стосовно останніх, за для надання ними показань про обставини правопорушення на свою користь, у тому числі шляхом погроз із застосуванням ввіреної йому вогнепальної зброї, а також з метою переховування від слідчого, прокурора та суду вчинити інше кримінальне правопорушення проти встановлено порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), зокрема, самовільно залишити військову частину та/або місце служби. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 подала слідчому судді скаргу на незаконне затримання ОСОБА_5 , у порядку визначеному ст. 206 КПК України, мотивовану тим, що 11.07.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва за місцем проживання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 проведено обшук, за наслідками якого будь-яких речей, що мають інтерес для досудового розслідування, не відшукано та не вилучено. Разом з тим, відразу після завершення проведення вказаного обшуку об 22 годині 21 хвилина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, про що слідчим відділу СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 з 22 години 43 хвилини до 23 години 29 хвилин було складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Відповідно до протоколу затримання особи підставою затримання є те, що виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину. Формально зазначивши як підставу затримання положення п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, у протоколі затримання не наведено та затриманому не повідомлено про жодну обґрунтовану обставину, яка б вказувала на можливість його втечі, у зв`язку з чим стверджує про відсутність її існування в реальності та порушення конституційного права затриманого. Таким чином, на час фактичного затримання 11.07.2025 року у слідчого не було жодних законних підстав передбачених ст. 208 КПК України для затримання ОСОБА_5 без ухвали слідчого судді, що свідчить про незаконність позбавлення його свободи. На підставі вищевикладеного просить визнати затримання ОСОБА_5 незаконним та звільнити з-під варти в залі суду.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні. Проти задоволення скарги на незаконне затримання заперечував, оскільки підозрюваного було затримано в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України у зв`язку з наявністю обґрунтованого ризику його втечі з огляду на обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході досудового розслідування.

У судовому засіданні захисник скаргу підтримала та просила її задовольнити. Зазначила, що затримання було незаконним, оскільки не було зазначено конкретних підстав для затримання ОСОБА_5 та він підлягає звільненню з-під варти. Крім того, захисник заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, вважала його необґрунтованим, а ризики, на які посилається сторона обвинувачення, не доведеними. Також, вказала, на недоведеність стороною обвинувачення неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Просила відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Відповідно до позиції сторони захисту, повідомлення про підозру є необґрунтованим, а клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу є передчасним, зокрема, у зв`язку з тим, що судово-медична експертиза щодо потерпілої не проведена, та не здобуто достатніх доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до інкримінованих подій. Також захисник звернула увагу, що у повідомленій ОСОБА_5 підозрі відсутні жодні вказівки на вчиненні ним кримінального правопорушення із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Не вказувала на такі дії і потерпіла під час її допиту. Отже, у разі обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави обов`язково має бути визначеним.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав доводи свого захисника. Пояснив, що був достеменно обізнаний про наявність кримінального провадження, від органу досудового розслідування не переховувався та жодних дій щодо перешкоджання не вчиняв, не має змоги покинути військову службу, наміру тікати не має. Зазначив, що провину не визнає, оскільки обставини, викладені у повідомленні про підозру, не відповідають дійсності. Заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважав, що має бути визначено розмір застави, оскільки у повідомленні про підозру не зазначено про вчинення злочину із застосуванням насилля. Крім того зазначив, що має щомісячний дохід у розмірі від 50 000 гривень до 200 000 гривень. Просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з урахуванням даних про особу.

Слідчий суддя, з`ясувавши думку сторін та керуючись вимогами кримінального процесуального права, об`єднав для розгляду скаргу в порядку ст. 206 КПК України та клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, та матеріали скарги сторони захисту поданої, у порядку ст. 206 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001548 від 01.07.2025, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу наприкінці травня - на початку червня 2022 року, (більш точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи спільно з малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на зґвалтування останньої, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_8 не досягла чотирнадцяти років, оскільки тривалий час був знайомий з нею та її сім`єю, з мотивів сексуального характеру та з метою задоволення власної статевої пристрасті, у тому числі штучного розвинення у малолітньої особи статевого інстинкту у збоченій формі, тобто порушення її нормального фізичного, психічного і соціального розвитку, шляхом посягання на її статеву недоторканість, всупереч вимог ст. ст. 1, 10, 11 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 (зі змінами), ст. ст. 2, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. ст. 3, 18 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер власних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи безпорадний стан потерпілої, який виразився у її малолітньому віці та неможливістю через це чинити йому опір, проти волі ОСОБА_8 вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло потерпілої з використанням власних геніталій, тим самим вчинив зґвалтування малолітньої особи.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (в редакції Закону України від 19.12.2019 № 409-IX).

11.07.2025 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.07.2025 за погодженням з Херсонською обласною прокуратурою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: допитом малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку ст. 225 КПК України, яка показала, що у період часу наприкінці травня - на початку червня 2022 року, перебуваючи у приміщенні квартири, до якої її запросив ОСОБА_5 полити квіти, останній сказав їй роздягнутися та вступив з нею у статеві зносини, пов`язані із анальним проникненням; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , в ході проведення якого остання впізнала ОСОБА_9 ( ОСОБА_5 ), як друга свого рідного брата, який вчинив дії сексуального характеру відносно неї про які вона попередньо показала в допиті; протоколами допиту та додаткового допиту в якості законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка показала, що 24.06.2025 їй донька зізналася, що наприкінці травня - на початку червня 2022 року коли ОСОБА_5 запросив її поливати квіти у квартирі поблизу Дніпровського ринку в м. Херсоні, останній вступив з нею у статеві зносини, пов`язані із анальним проникненням; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в ході проведення якого остання впізнала ОСОБА_5 , як товариша її сина, який наприкінці травня - на початку червня вчинив сексуальні дії відносно її малолітньої доньки ОСОБА_8 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який показав, що у 2022 році він був співмешканцем ОСОБА_10 , та вони разом проживали за адресою: АДРЕСА_3 , разом із малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На початку червня 2022 року він разом із ОСОБА_10 та її малолітньою донькою ОСОБА_8 гуляли неподалік від їх будинку по вул. І. Кулика. Так близько 12:00 години до них підійшов ОСОБА_5 та почав вмовляти їх відпустити доньку із ним поливати квіти у квартирі поблизу Дніпровського ринку в м. Херсон, на що матір відпустила доньку, та останній разом із дівчинкою направилися в сторону зупинки міського транспортного засобу. Так близько двох годин їх не було, яким саме чином останні прийшли до свого місця проживання він не знає, нічого підозрілого у поведінці малолітньої ОСОБА_8 він не помітив. На той момент, коли до них підходив ОСОБА_5 , він був одягнений у сіру футболку та синтетичні шорти до коліна. Зі слів колишньої співмешканки ОСОБА_10 йому стало відомо, що ОСОБА_5 вчинив сексуальні дії відносно її малолітньої доньки ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході проведення якого останній впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка на початку червня 2022 року відпросила малолітню ОСОБА_8 піти з ним полити квіти на квартиру, яка розташована неподалік Дніпровського ринку вздовж вул. І. Кулика; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який показав, що 21.06.2025 йому зателефонувала його матір, та розповіла, що малолітня його сестра поділилася із матір`ю, що приблизно наприкінці травня - на початку червня 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (називає його ОСОБА_13 ), вмовивши її відпустити доньку із ним поливати квіти у квартирі поблизу Дніпровського ринку в м. Херсон, перебуваючи у приміщенні цієї квартири, роздягнув доньку, після чого вступив із нею у статеві зносини шляхом проникнення своїм статевим органом в її анальний отвір; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в ході проведення якого останній впізнав ОСОБА_5 як особу, яку він знає з дитинства, та яка вчинила сексуальні дії відносно його малолітньої сестри ОСОБА_8 .

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 4 ст. 152 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, слідчий суддя вважає доведеним, що усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, після отримання повідомлення про підозру, ОСОБА_5 може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілих та свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором в судовому засіданні не доведено.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, в разі визнання винуватим у вчиненні якого підозрюваному загрожує покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 2001 році. На обліку за станом здоров`я у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Був оглянутий 25.07.2024 року психіатром ПХВ ВМКЦПР із встановленням діагнозу ПТСР. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 має професійно-технічну освіту, не одружений, дітей не має, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України. Підозрюваний має постійне місце проживання, за яким проживає з матір`ю 1962 року народження. За місцем проживання характеризується позитивно. ОСОБА_5 є раніше не судимим, повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень наразі не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази, доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч. 7 ст. 182 КПК України).

Розмір застави, з одного боку, повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обв`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням позиції сторони обвинувачення, доводів сторони захисту, конкретних обставин даного кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_5 , даних про його особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для визначення застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього, оскільки застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, тяжкість покарання, передбаченого за вчинення особливо тяжкого злочину, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У разі внесення застави згідно ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Щодо скарги захисника на незаконне затримання слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України передбачено, що у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Відповідно до ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Отже, стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема, наявності судового рішення та ін.) та звільнення особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, положенням ст. 206 КПК України забезпечується процесуальний механізм звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

Слідчим суддею встановлено, що протокол затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 11.07.2025 складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

В ході судового розгляду було встановлено, що з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, ОСОБА_5 може умисно ухилятися від явки до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказане свідчить про існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України. Граничний строк тримання ОСОБА_5 під вартою не було перевищено. Зволікання у доставленні ОСОБА_5 до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу були відсутні. Розгляд вказаного клопотання було проведено у найкоротший строк.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає скаргу на незаконне затримання необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 206, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на незаконне затримання відмовити.

Клопотання слідчого клопотання СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.09.2025 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 302800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_5 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме: міста Херсона, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування зі потерпілими та свідками за виключенням випадків спільної участі у проведенні слідчих дій у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити та попередити підозрюваного, що з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на підозрюваного може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 17.07.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1