УХВАЛА

за наслідками вирішення клопотань та заяв учасників судового провадження, пов`язаних із заходом забезпечення кримінального провадження у вигляді застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу застави

29 квітня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

заставодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Сколе Стрийського району Львівської області, що по вул. Д. Галицького, 8, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002242 від 25.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України:

- клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 під час застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави;

- клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо його підзахисного у вигляді застави, на особисте зобов`язання, із одночасним поверненням частини грошових коштів заставодавцям та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України;

- заяви заставодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення частини грошових коштів, внесених ними за обвинуваченого ОСОБА_4 в якості застави, та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України, -

в с т а н о в и в:

24.12.2024 року від Львівської обласної прокуратури до Сколівського районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , складений старшим слідчим в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_10 та затверджений прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління ДБР Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 18.12.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002242 від 25.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, що був зареєстрований в діловодстві за вх. № 8704.

Після визначення судді для здійснення судового провадження у передбаченому ч. 3 ст. 35 КПК України порядку (єдиний унікальний номер справи 453/2148/24), ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 від 24.12.2024 року у вищевказаному кримінальному провадженні щодо розгляду обвинувального акта було призначено підготовче судове засідання. Рішення про необхідність призначення запасного судді у вищевказаному кримінальному провадженні у порядку, визначеному у ст. 320 КПК України, суддею Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 одночасно із призначенням названого підготовчого судового засідання не приймалось.

Від прокурора ОСОБА_9 засобами електронного зв`язку 26.12.2024 року надійшло клопотання про продовження строку дії обов`язків щодо обвинуваченого, яке було зареєстровано в діловодстві Сколівського районного суду Львівської області за вх. № ЕП-2088, за змістом якого він просить продовжити обов`язки, покладені на обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 від 30.08.08.2024 року за єдиним унікальним номером судової справи 463/8095/24.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 29.01.2025 року через канцелярію Сколівського районного суду Львівської області надійшло клопотання, яке було зареєстроване в діловодстві за вх. №721, про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо його підзахисного у вигляді застави, на особисте зобов`язання, із одночасним поверненням частини грошових коштів заставодавцям та перерахування іншої частини (10% від застави) грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним вчасно клопотання про продовження дії обов`язків щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , однак визнав, що станом натепер строк дії обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 від 30.08.08.2024 року, закінчився, а тому просив таке своє клопотання залишити без розгляду. Стосовно поданого клопотання про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо ОСОБА_4 у вигляді застави, на особисте зобов`язання, із одночасним поверненням частини грошових коштів заставодавцям та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України, а також поданих заяв заставодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення частини грошових коштів, внесених ними за обвинуваченого ОСОБА_4 в якості застави, та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України, категорично заперечив, вказав, що сама природа застави зумовлює добросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , а ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу, не перестали існувати.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 підтримали подане клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов`язання, із одночасним поверненням частини грошових коштів заставодавцям та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України, а також заяви заставодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення частини грошових коштів, внесених ними за обвинуваченого ОСОБА_4 в якості застави, та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України. Адвокат ОСОБА_5 зазначив, що на даний час процесуальні обов`язки обвинуваченого ОСОБА_4 жодним судовим рішення не врегульовані, оскільки строк їх дії сплинув 28.12.2024 року і оскільки заставодавці виявили бажання перерахувати 10% від внесеної ними застави на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України, то слід змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 із застави на особисте зобов`язання. Щодо продовження дії обов`язків щодо обвинуваченого за відповідним клопотанням прокурора, то не заперечували проти залишення відповідного клопотання без розгляду.

У підготовчому судовому засіданні заставодавці ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали свої заяви про повернення частини грошових коштів, внесених ними за обвинуваченого ОСОБА_4 в якості застави, та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України.

Дослідивши зміст поданих клопотань і заяв, заслухавши міркування присутніх у підготовчому судовому засіданні сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, висновує наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Відповідно до пункту 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, серед яких є запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених ч. 3 або ч. 4 ст. 183 КПК України.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем (ч. 2 ст. 182 КПК України). Особа, яка внесла заставу, набуває статусу заставодавця, з яким пов`язані обов`язки по забезпеченню належної поведінки підозрюваного/обвинуваченого, явки його за викликом. До прав заставодавця можна віднести надання йому інформації про кваліфікацію кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється або обвинувачуються особа, та передбачені законом санкції, а також можливість отримати заставу, що не була звернена в дохід держави, після припинення дії цього запобіжного заходу.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків (ч. 3 ст. 182 КПК України). У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення (ч. 4 ст. 182 КПК України).

З моменту обрання запобіжного заходу у виді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підозрюваний, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 6 ст. 182 КПК України).

У випадках, передбачених ч. 3 або ч. 4 ст. 183 КПК України, підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (ч. 7 ст. 182 КПК України). У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору (ч. 8 ст. 182 КПК України).

Своєю чергою, у ч. 4 ст. 132 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Аналогічна підстава про припинення заходів забезпечення кримінального провадження знайшла своє відображення в ст. 203 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Застава є безстроковим запобіжним заходом, тобто процесуальним законом не передбачено строку дії застави, як запобіжного заходу (ст. 182 КПК України, параграф 1 Глави 18 КПК України).

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, у разі внесення застави, не тільки підозрюваний має виконувати обов`язки, покладені на нього, а й заставодавці, у разі неможливості органу досудового розслідування мають обов`язок зв`язатись з підозрюваним/підозрюваною, якщо їм відомо місце перебування останнього, та повідомити його про необхідність явки до слідчого/слідчого судді/суду. З моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов`язки, визначені ухвалою слідчого судді строком на два місяці та не продовження цих обов`язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у виді застави.

Таким чином, враховуючи, що строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 закінчився, а за загальним правилом строк, який закінчився, апріорі продовженню не підлягає, суд приймає до уваги, що опісля внесення за ОСОБА_4 застави, він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який фактично є єдиним безстроковим запобіжним заходом, як це визначено чинним кримінальним процесуальним законодавством, водночас при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави йому було роз`яснено у встановленому чинним законодавством порядку обов`язки і наслідки їх невиконання. Відтак, твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про те, що на даний час процесуальні обов`язки обвинуваченого ОСОБА_4 жодним чином не врегульовані, оскільки строк їх дії сплинув 28.12.2024 року, не відповідають дійсності, а положення чинного КПК України у наведеній частині трактуються ним на власний розсуд.

З положень ч. 6 ст. 9 КПК України випливає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне за своїм внутрішнім переконанням, беручи до уваги положення ст. 7, ч. 2 ст. 8, частин 5, 6 ст. 9 КПК України, клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, залишити без розгляду.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 від 30.08.2024 року за єдиним унікальним номером судової справи 463/8086/24, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 19.09.2024 року, застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань №19 Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. Строк дії ухвали становить 60 діб, починаючи з моменту фактичного затримання особи о 11.20 год. 29.08.2024 року до 11.20 год. 27.10.2024 року включно (в межах строків досудового розслідування). Визначено підозрюваному ОСОБА_4 заставу в розмірі 331 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 002 268 грн.. У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок, ОСОБА_4 звільняється з-під варти в порядку, визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України. У випадку звільнення з-під варти, на ОСОБА_4 покладаються такі обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою; - не відлучатися із території м. Києва та Київської області, на якій він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_12 ; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

02.09.2024 року ОСОБА_4 звільнений з-під варти у зв?язку із внесенням застави у визначеному слідчим суддею розмірі, а, відтак, з вказаної дати стосовно останнього почав діяти запобіжний захід у вигляді застави, який є винятковим запобіжним заходом та таким що не потребує постійного продовження, він є діючим до його скасування у вставленому КПК України порядку. Зокрема, 02.09.2024 року за ОСОБА_4 на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області було внесено заставу в розмірі 331 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 002 268 грн., а саме: 350 000 грн. заставодавцем (платником) ОСОБА_6 ; 350 000 грн. заставодавцем (платником) ОСОБА_7 ; 300 000 грн. заставодавцем (платником) ОСОБА_13 ; 2 268 грн. заставодавцем (платником) ОСОБА_8 ..

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, застава віднесена до запобіжних заходів, які в свою чергу є складовою частиною заходів забезпечення кримінального провадження. При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Частина 7 ст. 42 КПК України визначає загальні обов`язки, які покладаються на обвинуваченого. Зазначені обов`язки обвинуваченого (окрім обов`язків, визначених в п. 2 цієї частини) покладаються на нього згідно з процесуальним законом і діють з часу набуття статусу підозрюваного, незалежно від застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення під час судового розгляду питання щодо зміни запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Так, підстави та порядок звернення із клопотанням про зміну запобіжного заходу передбачено ч. 1 ст. 201 КПК України, ч. 5 ст. 194 КПК України.

За загальним правилом, підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

Суд наголошує, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді застави може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення або скасування, оскільки строк дії цього запобіжного заходу не визначається, а тривалість в часі запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Застава є запобіжним заходом, тобто заходом процесуального примусу, метою якого є запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у випадку порушення підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, фактично застава у відповідному розмірі забезпечує виконання підозрюваним/обвинуваченим (віднесено до обов`язків визначених ч. 7 ст. 42 КПК України, тобто покладених на нього нормами КПК України) покладених на нього процесуальних обов`язків та є засобом запобігання перешкоджанню підозрюваним/обвинуваченим кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на викладене вище щодо надуманості твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про те, що на даний час процесуальні обов`язки обвинуваченого ОСОБА_4 нічим не врегульовані, на переконання суду, самого лише бажання заставодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перерахування 10% від внесеної ними застави за обвинуваченого ОСОБА_4 на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України не достатньо для зміни запобіжного заходу, застосованого щодо ОСОБА_4 у вигляді застави, на особисте зобов`язання, із одночасним поверненням 90% від внесеної застави заставодавцям. Інших підстав у означеному клопотання стороною захисту не наведено.

Навпаки, суд зауважує, що застосований запобіжний захід є дієвим, та таким, що у достатній мірі забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .. На переконання суду саме визначений на теперішній час розмір застави забезпечує належну поведінку ОСОБА_4 на даній стадії кримінального провадження. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Так, прокурором ОСОБА_9 під час вирішення питання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу було доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

Враховуючи хід судового розгляду справи та ті обставини, що на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, твердження сторони захисту про відсутність встановлених під час обрання запобіжного заходу ризиків є передчасним. Натомість ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, пов`язаний із корупцією, на даний час свідки та обвинувачений по справі не допитані, письмові докази суду ще не надавались, оскільки обвинувальний акт не призначений до судового розгляду, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що наявний запобіжний захід у вигляді застави буде належним і необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Частиною 4 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених у ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Як вже було зазначено, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого корупційного злочину, що відповідно до вимог пункту 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, передбачає визначення застави від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Між тим, згідно з абзацом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки.

В цьому контексті суд приймає до уваги положення пункту 25 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява № 26744/16, пункти 154-157, від 04.07.2019 року), та «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), заява № 12050/04, пункту 78-81, від 08.07.2010 року). Зокрема, гарантія, передбачена пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява № 54335/14, пункт 70, від 22.05.2018 року). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою. Таким чином, вищезазначені законодавчі положення пов`язують можливість повернення застави виключно з припиненням дії цього запобіжного заходу.

Суд наголошує, що у випадку застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави відповідно до положень ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою. Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом доброї волі такої особи. Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її волі. При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується самим лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Водночас така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на вищезазначене, у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за підозрюваного/обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший строк за його бажанням до припинення дії цього запобіжного заходу.

Суд підкреслює, що в клопотанні про зміну запобіжного заходу, сторона захисту не посилається на те, що сума внесеної застави є надмірною чи особливо обтяжуючою для обвинуваченого ОСОБА_4 чи заставодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також не наводить будь-яких обставин, що свідчать про зміну їх матеріального стану. Добровільність внесення зазначеними заставодавцями застави, на думку суду свідчить, що розмір застави не є надмірним та не становить надмірного втручання в права цих осіб, а особлива складність цієї справи додатково підтверджує пропорційність застави.

На підставі викладеного, суд висновує, що станом натепер, на цій стадії судового розгляду (підготовче провадження) клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо його підзахисного у вигляді застави, на особисте зобов`язання, із одночасним поверненням частини грошових коштів заставодавцям та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України, - задоволенню не підлягає, відтак належить відмовити в задоволенні й заяв заставодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення частини грошових коштів, внесених ними за обвинуваченого ОСОБА_4 в якості застави, та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки НБУ для цілей оборони України.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 22, 26, 177, 194, 199, 315, 371-372, 376, 392, 616 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 під час застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави, - залишити без розгляду.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо його підзахисного у вигляді застави, на особисте зобов`язання, із одночасним поверненням частини грошових коштів заставодавцям та перерахування іншої частини грошових коштів на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України, - відмовити.

У задоволенні заяв заставодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про поверненням частини грошових коштів, внесених ними за обвинуваченого ОСОБА_4 в якості застави, та перерахування іншої частини цих грошових коштів на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України, - відмовити.

У задоволенні заяви заставодавиці ОСОБА_8 про перерахування коштів, внесених нею за обвинуваченого ОСОБА_4 в якості застави, на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України, - відмовити.

Ухвала суду, в силу ч. 2 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене у ч. 1 цієї статті.

Текст ухвали у повному обсязі проголошувався 01 травня 2025 року о 14:00 год..

Суддя ОСОБА_14