Житомирський апеляційний суд
Справа №275/67/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/89/25
Категорія ч.ч.1, 2 ст.190 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №275/67/23 за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.09.2024 відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Великі Коровинці зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України.

Призначено ОСОБА_10 покарання:

- за ч. 1 ст.190 КК України - у вигляді 3 років обмеження волі,

- за ч. 2 ст.190 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення покарання, визначеного вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.01.2023, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 07.09.2022 року в обідню пору ОСОБА_10 перебував у м. Коростишів Житомирського району Житомирської області.

В цей же день та час в ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 здійснив телефонний дзвінок на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 потерпілої ОСОБА_12 та завідомо неправдиво, вводячи потерпілу в оману з метою заволодіння грошовими коштами, повідомив, що її донька потрапила в дорожньо - транспортну пригоду, та на операцію необхідні грошові кошти. В ході телефонної розмови ОСОБА_12 , не розуміючи дійсних намірів ОСОБА_10 повідомила, що має змогу допомогти коштами, які зможе віддати за адресою: АДРЕСА_3 .

Цього ж дня, близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, з урахуванням похилого віку потерпілої та з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , під приводом отримання та подальшої передачі її грошових коштів на лікування, заволодів грошовими коштами у сумі 67000 гривень, які йому передала потерпіла, будучи впевненою у щирості намірів ОСОБА_10 ..

У подальшому, отримавши у такий спосіб зазначені грошові кошти, ОСОБА_10 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи при собі грошові кошти в сумі 67000 гривень, місце скоєння злочину залишив та розпорядився вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 67000 гривень.

Крім того, 20.10.2022 року, в ранкову пору, ОСОБА_10 перебував в смт.Брусилів, Брусилівської ОТГ, Житомирського району Житомирської області.

В цей же день та час в ОСОБА_10 повторно виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 здійснив телефонний дзвінок на стаціонарний номер телефону НОМЕР_2 потерпілої ОСОБА_13 та завідомо неправдиво, вводячи потерпілу в оману з метою заволодіння грошовими коштами, представившись лікарем, повідомив, що її донька потрапила в дорожньо - транспортну пригоду, та на термінову операцію необхідні грошові кошти. В ході телефонної розмови ОСОБА_14 , не розуміючи дійсних намірів ОСОБА_10 повідомила, що має змогу допомогти коштами, які зможе віддати за адресою: АДРЕСА_4 .

Цього ж дня, близько 09 години 00 хвилин, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, з урахуванням похилого віку потерпілої та з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 під приводом отримання та подальшої передачі її грошових коштів на лікування доньки, представившись лікарем, заволодів грошовими коштами у сумі 40000 гривень, які йому передала потерпіла, будучи впевненою у щирості намірів ОСОБА_10 ..

У подальшому, отримавши у такий спосіб зазначені грошові кошти, ОСОБА_10 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи при собі грошові кошти в сумі 40000 гривень, місце скоєння злочину залишив та розпорядився вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 40000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити покарання у вигляді 1 року обмеження волі, за ч.2 ст.190 КК України у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 2 років обмеження волі. Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області рід 18.01.2023, яким засуджено ОСОБА_10 до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом при прийнятті рішення про застосування ст.ст.75,76 КК України відносно ОСОБА_10 не у повній мірі враховано суспільну небезпечність вчинених ним двох умисних нетяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, як і не враховано той факт, що останній уже був засуджений за аналогічне кримінальне правопорушення вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.01.2023 за ч.2 ст.190 КК України до 3 років позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців. Крім того, обставиною, яка обтяжує покарання засудженому ОСОБА_10 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення злочинів щодо осіб похилого віку. В свою чергу, судом першої інстанції при винесенні обвинувального вироку не надано належної правової оцінки особі засудженого ОСОБА_10 , який уже був засуджений за аналогічний умисний злочин, ніде не працює, характеризується задовільно. Також, судом першої інстанції при винесенні вказаного вироку не враховано, що ухвалою Брусилівського районного від 23,02.2024 обвинуваченого ОСОБА_10 , було оголошено в розшук, а судове провадження відносно нього зупинено до його розшуку у зв`язку із неодноразовими неявками в судові засідання, та невиконання приводів. Наголошує, що сукупність таких обставин вказує на те, що призначене особі покарання із застосуванням положень ст.75 КК України є неправильним і не. сприятиме виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових злочинів, а тому, вирок Брусилівського районного суду, від 09.09.2024 підлягає скасуванню в частині застосування судом ст.ст.75, 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, позиції обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження відбувся в порядку ч.3 ст.349 КК України.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, санкції ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, за якими ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк (ч.1 ст.190 КК України), та штраф від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років (ч.2 ст.190 КК України).

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

На думку апеляційного суду, апеляційні доводи прокурора про відсутність достатніх підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є обґрунтованими.

Так, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, лише формально навів у вироку відповідні обставини, проте правильної оцінки їм не дав, рішення про застосування ст.75 КК України належно не мотивував, законні підстави про доцільність звільнення ОСОБА_10 від призначеного покарання не встановив.

При вирішенні питання звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції залишив поза належною увагою, тяжкість правопорушень, їх характер, фактичні обставини та ступінь суспільної небезпечності, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст.75 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження і встановлено вироком суду, обвинувачений ОСОБА_10 своїми умисними діями, які виразились в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) та умисними дії, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинені повторно, скоїв не тяжкі кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

Обставинами, що у відповідності до норм ст.66 КК України пом`якшують покарання, судом визнані - щире каяття та повне відшкодування потерпілим шкоди, а обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом визнано - вчинення злочинів щодо осіб похилого віку.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, фактично лише формально навів у вироку відповідні обставини, проте правильної оцінки їм не дав, рішення про застосування ст.75 КК України належно не мотивував, законні підстави про доцільність звільнення ОСОБА_10 від призначеного покарання не встановив.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження встановлено те, що при вирішенні питання звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції залишив поза належною увагою фактичні обставини правопорушення (у тому числі, зухвалість дій з використанням похилого віку потерпілих осіб, кількість епізодів, тощо), його характер і ступінь суспільної небезпечності, як і той факт, що обвинувачений в попередньому бу в засуджений за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України (майже за аналогічних злочинних дій) вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 18.01.2023 (т.1 а.п.80-81), що свідчить про явну стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого та відповідну суспільну небезпечність особи останнього.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза належною увагою і факт того, що в цьому провадженні під час його судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 від суду, до останнього судом були застосовані приводи (т.1 а.п.155, 168-169), в подальшому, його було оголошено в розшук (т.1 а.п.196-197), що об`єктивно ставить під сумнів дієвість призначення покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

Вище зазначене (тяжкість правопорушення, його фактичні обставини, тощо), дані характеризуючі особу обвинуваченого (не працює, раніше судимий за вчинення аналогічного правопорушення, суспільну небезпечність особи), як і обтяжуючу обставину (вчинення злочинів щодо осіб похилого віку), на думку апеляційного суду виключає застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України при призначенні покарання.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_10 положень ст.75 КК України, а тому вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.09.2024 відносно ОСОБА_10 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, з призначенням ОСОБА_10 покарання за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, у виді обмеження волі в межах санкцій зазначених статтей, з урахуванням наявності пом`якшуючих обставин (щире каяття, повне відшкодування потерпілим шкоди), обтяжуючих обставин (вчинення злочинів щодо осіб похилого віку), та характеризуючих даних про його особу - раніше судимий, не перебуває на спецобліках, офіційно не працює, має сім`ю та утримані малолітню дитину, має місце реєстрації та проживання, де має задовільні характеристики, з відповідним врахуванням позиції потерпілої сторони.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В свою чергу, вирок Попільнянського районного суду Житомирської області рід 18.01.2023 відносно ОСОБА_10 слід виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.09.2024 відносно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання:

-за ч.1 ст.190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

-за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області рід 18.01.2023, яким засуджено ОСОБА_10 до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки виконувати самостійно.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :