ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1680/25 Справа № 213/4482/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року, якою відмовлено в задоволені подання Інгулецького районного відділу філії ДУ Центр пробації у Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року відмовлено в задоволені подання Інгулецького районного відділу філії ДУ Центр пробації у Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_7 ..

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджена має на утриманні малолітню дитину, нових кримінальних правопорушень та адміністративних правопорушень не вчинила, до цього до кримінальної відповідальності не притягувалась, веде законослухняний спосіб життя, вказане свідчить про те, що засуджена стала на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подання Інгулецького районного відділу філії ДУ Центр пробації у Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_7 . Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні подання. Вказує, що засуджена ОСОБА_7 систематично, більше трьох разів не з`явилась на реєстрацію без поважних причин, тим самим порушила с. 78 КК України, тобто не виконала свої обов`язки. Крім того, засуджена ОСОБА_7 не надала ні центру пробації ні суду першої інстанції будь які підтверджуючі документи або довідки про хворобу, за 05.03.2024, 07.05.2024р., 01.10.2024р., 05.11.2024р., 03.12.2024р.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Аналогічні приписи містять положення статті ст. 166 КВК України, за змістом яких, у разі систематичного невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, покладених на нього, систематичного вчинення адміністративних правопорушень уповноважений орган з питань пробації надсилає до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 визначено, що згідно згідно з ч. 2 ст. 78 КК (2341-14) суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Аналіз вказаної норми закону про кримінальну відповідальність вказує на те, що законом визначено дві підстави, з яких суд може прийняти рішення про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, а саме: 1) невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК та 2) систематичне (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення. При цьому, вчинення засудженою особою таких правопорушень повинно свідчити про її небажання стати на шлях виправлення. Тобто, характер таких правопорушень повинен бути оцінений як такий, що свідчить про свідоме та умисне ігнорування особою застосованих до неї обмежень при ухваленні вироку із застуванням ст. 75 КК України та покладення обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2023р. Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України, та призначене покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком на 1 рік. Покладено обов`язки за ст. 76 КК України, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично проходити реєстрацію в органі пробації.

Засудженій в органі пробації, встановлена дні явки на реєстрацію перший вівторок кожного місяця.

Засуджена ОСОБА_7 допустила неявки на реєстрацію 01.10.2024р., 05.11.2024р., 03.12.2024р., та пояснила, що не змогла прибути через сварку з матір`ю, була вимушена шукати інше житло, облаштовувати його, що і стало причиною неявок та неповідомлення органу пробації.

Після вирішення побутових проблем ОСОБА_7 05.12.2024р. з`явилась до органу пробації та повідомила причини своєї неявки.

Крім того, за час перебування на обліку в Інгулецькому районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, засуджена ОСОБА_7 жодного кримінального правопорушення не скоїла. До адміністративної відповідальності не притягувалась.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільняючи особу від покарання з випробуванням, суд вважав можливим її виправлення без реального відбуття покарання, а особа може виправитись та не вчинить нові кримінальні правопорушення.

Крім того, іспитовий строк визначений ОСОБА_7 на момент розгляду справи закінчився, та протягом цього строку, засудженою нові кримінальні та адміністративні правопорушення не вчинено, вона веде законослухняний спосіб життя, тобто за цей період виконано мету створення умов для виправлення і соціалізації засудженої.

Допущені ОСОБА_7 порушення викликані життєвими обставинами, як то хвороба, важкі сімейні відносини. Колегія суддів, також наголошує, що в країні на даний час діє воєнний стан, регулярно лунають повітряні тривоги, обстріли та люди знаходяться в постійному стресі.

Враховуючи особу засудженої ОСОБА_7 , наявність на утриманні малолітньої дитини 2015 року народження, те що нових кримінальних та адміністративних правопорушень вона не вчинила, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку відмовивши у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно неї.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404 - 407, 539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 27 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді