КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2025 задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на речі та документи, вилучені 27.03.2025 у ОСОБА_7 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_9 на 72 арк.; копії документів на ім`я ОСОБА_10 на 23 арк.; копії документів на ім`я ОСОБА_11 на 11 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на 32 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_12 на 47 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_13 на 27 арк.; довіреність з додатками на ім`я ОСОБА_9 на 3 арк.; довіреність з додатками на ім`я ОСОБА_10 на 3 арк.; чорнові записи на 4 арк.; мобільний телефон iPhone 16 PRO MAX, модель MYWH3J/A, imei НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 , з сім картою оператору мобільного зв`язку «лайфсел» НОМЕР_3 ; ноутбук НР № CND42434DF.

_____________________________________________________________________________

Справа 757/14569/25 Слідчий суддя ОСОБА_14

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3658/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в яких просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і які не стосуються обставин, що підлягають встановленню під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Відтак, вилучене майно має статус тимчасово вилученого.

На переконання апелянта, власник вилученого майна у силу приписів ст. 64-2 КПК України набув прав та обов`язків підозрюваного, обвинуваченого у кримінальному провадженні у частині, що стосується арешту майна, а відтак неповідомлення останнього про вирішення слідчим суддею питання про арешт цього майна та розгляд клопотання у його відсутності, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Також апелянт посилався на недоведеність відповідності вилученого майна ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України.

За відсутності у процесуальних документах протоколу огляду речового доказу, докладного опису ознак речі або документу, що дають змогу вважати, що останні містять ознаки речового доказу та відомості, що можуть бути використанні слідчим, у органу досудового розслідування відсутні підстави для прийняття рішення про визнання вилучених у ОСОБА_7 речей та документів речовими доказами та рішення про приєднання цих речей, документів до матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управління Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001719 від 14.09.2023 за ч. 4 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно даних клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_15 , спільно з ОСОБА_16 , який є особою з подвійним громадянством російської федерації та Кіпру, за допомогою підконтрольних товариств, а саме: ТОВ «МАРУ-КРЮІНГ» (), ТОВ «МАРУ» (), компанії «ROSY MERIT LTD», компанії «DH-DHEKELIA SHIPMANAGEMENT LTD» та підконтрольного балкеру «SFERA» (IMO: НОМЕР_4 , прапор Маршалові острови), в період з 08.03.2022 по 18.06.2023 здійснювали фрахтування зернових культур з портів тимчасово окупованих територій України до портів російської федерації та портів третіх країн, тим самим від реалізації вказаного товару кошти поступали до бюджету країни агресора, та здійснювалось фінансування в особливо великому розмірі дій вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України.

Також, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , будучи власниками балкерів «SIERA» та «PRISMA» (ІМО: НОМЕР_5 , MMSI: НОМЕР_6 , прапор Маршалові острови), надають вказівки ОСОБА_19 та ОСОБА_7 щодо пошуку потенційних незаконних мігрантів, а саме громадян України чоловічої статі призовного віку з числа моряків та курсантів морських навчальних закладів з метою подальшої організації перетину ними державного кордону України під приводом роботи на вищезазначених торгових суднах.

Також установлено, що ОСОБА_20 , спільно з ОСОБА_7 , здійснює підбір та працевлаштування моряків з числа громадян України на судна іноземного прямування, а саме «SFERA» (ІМО: 9304576, MMS1: 538005194, прапор Маршалові о-ви) та «PRISMA» (ІМО: 9461805, MMSI: 538010700, прапор Маршалові о-ви), які регулярно заходять до російських портів з мстою здійснення комерційної діяльності.

З матеріалів клопотання вбачається, що до вказаних протиправних дій причетні наступні юридичні та фізичні особи: ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ТОВ «МАРУ-КРЮІНГ» (), ТОВ «ТЕХМАРІН КРЮІНГ ЕДЖЕНСІ» (код ЄРДПОУ 43761530), компанії «ROSY MERIT LTD», компанії «DH-DHEKELIA SHIPMANAGEMENT LTD», ФОП « ОСОБА_15 ».

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 27.03.2025, цього ж дня в період часу з 07 год. 25 хв. по 09 год. 35 хв. проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого вилучено наступні речі та документи: копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_9 на 72 арк.; копії документів на ім`я ОСОБА_10 на 23 арк.; копії документів на ім`я ОСОБА_11 на 11 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на 32 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_12 на 47 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_13 на 27 арк.; довіреність з додатками на ім`я ОСОБА_9 на 3 арк.; довіреність з додатками на ім`я ОСОБА_10 на 3 арк.; чорнові записи на 4 арк.; мобільний телефон iPhone 16 PRO MAX, модель MYWH3J/A, imei НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 , з сім картою оператору мобільного зв`язку «лайфсел» НОМЕР_3 ; ноутбук НР № CND42434DF.

Постановою слідчого ГСУ НП України ОСОБА_23 від 27.03.2025 вищевказане майно, вилучене в ході обшуку 27.03.2025 за місцем проживання ОСОБА_7 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001719.

28.03.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого суддіПечерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на речі та документи, вилучені 27.03.2025 у ОСОБА_7 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_9 на 72 арк.; копії документів на ім`я ОСОБА_10 на 23 арк.; копії документів на ім`я ОСОБА_11 на 11 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на 32 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_12 на 47 арк.; копію заяви про отримання кваліфікаційних документів з додатками на ім`я ОСОБА_13 на 27 арк.; довіреність з додатками на ім`я ОСОБА_9 на 3 арк.; довіреність з додатками на ім`я ОСОБА_10 на 3 арк.; чорнові записи на 4 арк.; мобільний телефон iPhone 16 PRO MAX, модель MYWH3J/A, imei НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 , з сім картою оператору мобільного зв`язку «лайфсел» НОМЕР_3 ; ноутбук НР № CND42434DF.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на вищевказане майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на речі та документи, вилучені 27.03.2025 у ОСОБА_7 під час проведення обшуку за місцем його проживання, з тих підстав, що вказане майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у встановленому законом порядку визнане речовим доказом у межах кримінального провадження № 0001719, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно ОСОБА_7 з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів та не має жодного значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені документи, мобільний телефон та ноутбук можуть містити на собі відомості, які мають значення для кримінального провадження та можуть бути використані як доказ факту та обставин вчинення кримінальних правопорушень, які є предметом досудового розслідування, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності у процесуальних документах протоколу огляду речового доказу, докладного опису ознак речі або документу, у органу досудового розслідування були відсутні підстави для прийняття рішення про визнання вилучених у ОСОБА_7 речей та документів речовими доказами та рішення про приєднання цих речей, документів до матеріалів кримінального провадження, фактично зведені до оскарження апелянтом постанови слідчого ГСУ НП України ОСОБА_23 від 27.03.2025 при визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001719.

Разом з тим, вказана постанова слідчого не є предметом окремого апеляційного оскарження, та згідно положень ч. 2 ст. 303 КПК України, скарга на інші рішення слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не повідомлено власника майна про розгляд клопотання про арешт майна, що на думку апелянта, є безумовною підставою для скасування ухвали, не грунтуються на вимогах закону, оскільки, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Доводи апелянта про те, що в ході обшуку було вилучено речі та документи, які не були передбачені ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора в частині арешту такого майна, оскільки положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено можливість тимчасового вилучення речей, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними

При цьому, у даному випадку прокурором дотримано вимоги абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна подано до суду 27.03.2025, тобто протягом 48 годин після тимчасового вилучення майна, проведеного на підставі ухвали слідчого судді.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено недотримання слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України або невідповідності оскаржуваної ухвали вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3