Справа № 285/3755/20
Провадження №11-кп/801/425/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора в режимі відеоконференції - ОСОБА_6 ,

захисника в режимі відеоконференції - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000183, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16 березня 2020 року, за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корець Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирішено початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 20 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 35 000 грн - моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що у достовірно невстановлений слідством час, але не пізніше 26 грудня 2018 року, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на протиправне збагачення шляхом вимагання грошових коштів. Про вказаний злочинний намір він повідомив своїм знайомим (особі № 1, особі № 2, особі № 3), матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, та запропонував останнім спільно вчинити кримінальне правопорушення пов`язане з вимаганням грошових коштів, на що вони погодились.

У подальшому ОСОБА_8 , спільно з указаними особами та невстановленими слідством особами, дійшли згоди щодо особи потерпілого - ОСОБА_9 , та розробили план вчинення злочину, розділили між собою ролі та функції.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 26 грудня 2018 року близько 18:15 год особа № 1, разом з особою № 3 та невстановленими слідством особами, прибули на відкриту ділянку місцевості поблизу магазину «Юлія», що по вул. Ушакова, 44 у м. Новоград-Волинському Житомирської області, де перебував потерпілий ОСОБА_9 разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 . У подальшому, діючи відповідно до раніше досягнутої домовленості, указані особи, застосовуючи фізичну силу, помістили ОСОБА_9 на заднє сидіння автомобіля та перемістили його на раніше обумовлене між усіма учасниками злочинної змови безлюдне місце по вул. Західній у м. Новоград-Волинському Житомирської області.

За указаних обставин, під час руху в автомобілі, особа № 1 та особа № 3 в рішучій формі, з погрозою застосування насильства, висловили ОСОБА_9 протиправну вимогу про передачу грошових коштів, не уточнюючи розмір. Водночас повідомили, що указані кошти є платою за вчиненням потерпілим кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних речовин та психотропних засобів на території м. Новоград-Волинський Житомирської області.

З метою надання висловленим погрозам реального характеру, примушування ОСОБА_9 до виконання висловленої вимоги, останньому особами № 1 та № 3 були нанесені неодноразові удари в ділянки обличчя, голови, верхніх кінцівок.

Примусово перемістивши ОСОБА_9 на безлюдне місце по вул. Західній в м. Новограді-Волинському Житомирської області, ОСОБА_8 спільно з особами № № 1, 2, 3 повторно в рішучій формі висловили вимоги про передачу ОСОБА_9 грошових коштів, які супроводжувалися погрозами застосування насильства.

ОСОБА_8 повторно висловив вимогу про передачу ОСОБА_9 грошових коштів у розмірі 100 000 грн під неправдивим приводом пов`язаним з вчиненням останнім протиправних дій в сфері незаконного обігу наркотичних речовин та психотропних засобів на території м. Новоград-Волинський Житомирської області. При цьому визначив конкретні дати надання указаних коштів, а саме 3 000 грн цього ж дня, решту протягом наступних двох днів.

Після цього, останнього у супроводі осіб № 1, № 2, № 3 та невстановлених слідством осіб було доставлено до магазину «Смак», що по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 взяв грошові кошти в розмірі 3 000 грн та, відповідно до раніше наданої вказівки ОСОБА_8 , передав їх особі № 2.

У подальшому, ОСОБА_8 , особи № 2, № 3 та невстановлена слідством особа у період часу з 03 січня 2019 року до 04 грудня 2019 року, а особа № 1 у період часу з 01 жовтня 2019 до 04 грудня 2019 року неодноразово надсилали за допомогою програмного забезпечення «Іnstagram» повідомлення на адресу потерпілого з повторними вимогами та наполяганням про передачу грошових коштів, які було вказано раніше, що супроводжувалося погрозами застосування насильства відносно потерпілого.

04 грудня 2019 року ОСОБА_8 призначив зустріч ОСОБА_9 поблизу пам`ятника «Божої Матері», що по вул. Шевченка в м. Новоград-Волинський Житомирської області, де близько 20:30 год останній передав особам № 1, № 2, № 3 грошові кошти в сумі 20 000 грн, якими вони протиправно заволоділи, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на указану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 189 КК України, як вимога передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які її подали

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник просять:

повторно дослідити докази у обсязі визначеному апеляційною скаргою;

визнати недопустимими докази, а саме: клопотання про використання негласних слідчих (розшукових) дій від 18 березня 2020 року; постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2020 року (т. 2 а. с. 55, 56); протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 10 грудня 2019 року (т. 2 а. с. 153); протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій із застосуванням оперативно-технічних засобів від 09 січня 2020 року (т. 2 а. с. 157-163); протокол огляду, помічення та вручення грошей від 04 грудня 2019 року (т. 2 а. с. 164-165); протокол огляду місця події від 04 грудня 2019 року (т. 2 а. с. 175-178); повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (т. 2 а. с. 44-46, т. 1 а. с. 61-64); постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області про розшук ОСОБА_8 від 18 березня 2020 року та постанову про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000183 (т. 2 а. с. 245-248); постанову про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000183 (т. 2 а. с. 249-252); протоколи огляду від 20 січня 2020 року (т. 2 а. с. 99-115), від 06 лютого 2020 року (т. 2 а. с. 130-131), від 29 січня 2020 року (т. 2 а. с. 179-181), від 10 лютого 2020 року (т. 2 а. с. 191-196), від 23 січня 2020 року (т. 2 а. с. 214-222), від 11 лютого 2020 року (т. 2 а. с. 197-210); обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000183 (т. 1 а. с. 1-9);

вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; в процесі судового розгляду допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, зокрема не надано оцінки невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а докази на яких ґрунтується постановлений щодо останнього вирок є недопустимими;

висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи;

судом порушено право на захист обвинуваченого унаслідок нерозуміння суті пред`явленого обвинувачення та не роз`яснення обвинувачення судом;

покладені в основу вироку письмові докази не були предметом безпосереднього дослідження суду;

обвинувальний акт у кримінальному провадженні складено та направлено до суду після закінчення строків досудового розслідування;

досудове розслідування у цій справі здійснено неналежним суб`єктом, а його процесуальне керівництво - прокурором без повноважень;

проведення огляду, помічення, вручення грошей, контроль за вчиненням злочину, огляд місця події від 20 березня 2019 року, обшук від 05 грудня 2019 року, протоколи слідчих дій проведено та складено з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства;

місцевим судом не розглянуто клопотання про недопустимість доказів від 09 липня 2021 року.

Позиції учасників судового провадження

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з доповненнями, з підстав викладених в ній, та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями, указала, що оскаржуваний вирок є законним і обґрунтованим.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник потерпілого ОСОБА_11 надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України указані обставини не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що указані норми закону в частині доведеності вини, кваліфікації дій та призначення покарання обвинуваченому судом дотримані, а висновки належним чином умотивовані.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в частині того, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та закриття провадження у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 у суді і вичерпані можливості їх отримання, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Указаних обставин апеляційний суд не вбачає. Водночас висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України - вимозі передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні) вчиненого за попередньою змовою групою осіб, при обставинах, викладених у вироку, є доведеною «поза розумним сумнівом», яка слідує зі співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів безпосередньо досліджених місцевим судом.

Зокрема, винуватість ОСОБА_8 підтверджується покладеними в основу вироку показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у суді першої інстанції суду пояснив, що 26 грудня 2018 року йому зателефонував ОСОБА_12 , запропонував зустрітися на каву та попросив підвезти на залізничний вокзал. Він узяв автомобіль батьків, забрав ОСОБА_13 , після чого поїхали у напрямку вокзалу. Дорогою вони зупинилися біля магазину «Юлія». Там їх раптово перехопили двоє невідомих, силоміць посадили його в автомобіль та відвезли у невідомому напрямку. У машині четверо осіб, які називали один одного « ОСОБА_32 », « ОСОБА_15 », « ОСОБА_16 », били його та погрожували. Указані особи привезли його на «провалку», де до них приєднався ОСОБА_8 . Останній заявив, що він винен їм 100 000 грн, інакше його зроблять інвалідом. Під погрозами він сказав, що гроші знайде за три дні, зазначивши, що у батька є сейф. На вимогу ОСОБА_8 він погодився одразу передати 3 000 грн, які взяв у батьківському магазині «Смак» та передав « ОСОБА_16 ». Після цього йому дали три дні для повернення решти суми. Під час передачі коштів ОСОБА_8 біля магазину не було.

Повернувшись додому, він узяв 100 000 грн, залишив батькам записку та на таксі зі знайомим водієм поїхав до Києва, оскільки боявся за своє життя. Через три дні зв`язався з мамою, зателефонувавши з нової сім-карти, придбаної у Києві. 31 грудня батьки приїхали по нього та забрали додому. По дорозі з батьком вирішили звернутися до СБУ, а вдома він подав заяву.

06 чи 07 січня 2019 року йому почали надходити погрози в месенджерах. 18 лютого 2019 року, рухаючись з матір`ю в авто зі сторони Рівного, вони зупинилися на червоне світло біля АЗС WOG. У цей час двоє чоловіків підбігли до машини, почали смикати двері та бити по вікнах руками і ногами. Перелякана мати почала рухатися. Він упізнав нападників - « ОСОБА_15 » та « ОСОБА_17 », які були присутні при його викраденні 26 грудня 2018. Після цього вони з матір`ю подали заяву в поліцію.

Весною, точної дати він не пам`ятає, під наглядом поліції відбулося дві зустрічі з ОСОБА_8 , під час яких останній вимагав гроші та погрожував забрати телефон. Зрозумівши, що 100 000 грн він зібрати не може, ОСОБА_8 зменшив вимогу до 40 000 грн.

Згодом вони домовилися про передачу грошей біля поліклініки. Батько передав йому гроші, які помітили працівники поліції. На зустріч прийшли четверо осіб, серед яких були « ОСОБА_17 » та « ОСОБА_15 », але ОСОБА_8 не було. Останній по телефону наказав йому передати гроші. Після цього його відпустили, а ОСОБА_8 більше не виходив на зв`язок.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердила, що 19 грудня 2019 року, працюючи в магазині батьків потерпілого ОСОБА_9 , передала йому за проханням 3 000 грн на закупівлю товару. Про це вона повідомила батьків. Подальша доля грошей їй невідома.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що потерпілий є його рідним братом. Наприкінці 2018 року брат прийшов додому схвильований, деякий час перебував у кімнаті батьків, після чого повідомив, що їде до бабусі. У той же день через зникнення брата приїжджала поліція. Брат повернувся приблизно через два тижні. Де він перебував йому невідомо. Також йому нічого невідомо про вимагання грошей у брата.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що потерпілий ОСОБА_9 є її сином. 26 грудня 2018 року він узяв з батьківської кімнати 100 000 грн, залишив записку про те, що йому погрожують бандити, та зник. Через три дні він зателефонував, повідомив, що перебуває у Києві та відмовився повертатися додому через недовіру до поліції. 02 січня 2019 року вони з чоловіком забрали сина з Києва. Про обставини викрадення сина 26 грудня 2018 року їй відомо зі слів останнього. Щодо події 18 лютого 2019 року указала, що зупинивши своє авто на червоне світло світлофора біля АЗС «WOG», на нього напали двоє невідомих, які били по вікнах та смикали двері. Вона злякалась та поїхала, однак син упізнав у нападниках осіб, причетних до його викрадення.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні показав, що потерпілий ОСОБА_9 є його сином. 28 грудня 2018 року син взяв з дому 100 000 грн, залишив записку про погрозу з боку бандитів і зник. Через декілька днів зателефонував та повідомив, що він перебуває в Києві. 31 грудня 2018 року він з дружиною поїхали в Київ по сина. 02 січня 2019 року вони повернулись додому та подали заяву в СБУ. Про обставини викрадення сина знає з його слів. Щодо коштів у розмірі 20 000 грн, використаних при затримані, указав, що дружина зробила ксерокопії купюр, які він у подальшому передав працівникам поліції.

На підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, суд першої інстанції послався і на досліджені в ході судового розгляду письмові докази, а саме:

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04 січня 2019 року, згідно якого ОСОБА_9 звернувся до Баранівського відділення поліції Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області з заявою у якій заявив, що 26 грудня 2018 року у вечірній час невідомі особи за попередньою змовою, перебуваючи на березі річки Случ, неподалік «скотобійні» по вул. Західній в м. Новоград-Волинський, через штучно створений конфлікт, з погрозою застосування фізичного насильства вимагають у нього грошові кошти у сумі 100 000 грн;

заяву від 21 лютого 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_20 звернулася до чергової частини Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області та указала, що 18 лютого 2019 року рухаючись на автомобілі зі своїм сином ОСОБА_9 , зупинилась на червоне світло поблизу АЗС «WOG», де до її машини підбігли двоє осіб, які почали смикати двері, бити по вікнах руками та ногами. Вона злякалась та почала рухатись. В одній особі її син упізнав чоловіка, який був присутній при його викраденні 26 грудня 2018 року;

протокол пред`явлення особи для впізнання за світлинами від 04 березня 2019 року, проведений за участі потерпілого ОСОБА_9 в присутності понятих та довідку до нього, згідно якого серед пред`явлених для впізнання осіб, ОСОБА_9 за рисами обличчя впізнав особу на фото № 2, на якому зображено ОСОБА_22 , та пояснив, що у протоколі допиту потерпілого ця особа указана, як особа № 6;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 березня 2019 року, проведений за участі потерпілого ОСОБА_9 в присутності понятих та довідку до нього, відповідно до якого серед пред`явлених для впізнання осіб, за рисами обличчя ОСОБА_9 впізнав особу на фото № 1, на якому зображено ОСОБА_8 , та пояснив, що у протоколі допиту потерпілого ця особа указана, як особа № 5;

протокол проведення слідчого експерименту від 14 березня 2019 року, проведений за участі потерпілого ОСОБА_9 , під час якого останній детально розповів та показав обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення 26 грудня 2018 року, зокрема указав, що саме особа № 5 вимагала у нього 100 000 грн з погрозою заподіяння тілесних ушкоджень;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 березня 2019 року, проведений за участі ОСОБА_20 в присутності понятих та довідки до нього, згідно якого серед пред`явлених для впізнання осіб, остання за рисами обличчя впізнала особу на фото № 4, на якому зображено ОСОБА_22 , та пояснила, що ця особа 18 лютого 2019 року в районі автовокзалу в м. Новоград-Волинський, поблизу АЗС «WOG» підбігла до її автомобіля, кричала, смикала ручку автомобіля та била долонями по склу;

протокол огляду місця події від 20 березня 2019 року, а саме будинку АДРЕСА_3 , проведеного за участі та добровільної згоди ОСОБА_19 , який розповів, що 26 грудня 2018 року у вечірній час, його брат ОСОБА_9 прибіг переляканий додому, повідомив, що бандити вимагають у нього гроші, взяв в батьківській кімнаті пакет з грішми, після чого вибіг з будинку у невідомому напрямку;

протокол огляду предмету від 21 березня 2019 року, згідно якого, слідчим, за участю потерпілого ОСОБА_9 , оглянуто мобільний телефон останнього зі скриншотами переписки;

протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - відеоконтролю особи від 28 травня 2019 року, яким зафіксовано спілкування 07 березня 2019 року обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та невідомої особи;

протокол про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій із застосуванням оперативно-технічних засобів від 28 жовтня 2019 року, яким зафіксовано спілкування 16 жовтня 2019 року обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 ;

протокол огляду, помічення та вручення грошей від 04 грудня 2019 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_9 вручено помічені люмінесцентною речовиною жовтого кольору грошові кошти у загальній сумі 20 000 грн;

протокол огляду місця події від 04 грудня 2019 року, згідно з яким, працівниками правоохоронних органів проведено огляд відкритої ділянки, розташованої поблизу буд. № 9 по вул. Юрія Клена у м. Новоград-Волинський Житомирської області. Під час проведення огляду зафіксовано розташований на цій ділянці автомобіль марки «Daewoo lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , та затриманих осіб: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 під час проведення слідчої дії здійснено змиви та вилучено знайдені в автомобілі грошові купюри з люмінесцентною речовиною жовтого кольору, мобільні телефони марки «Redmi», «General models», банківські картки Приватбанк № НОМЕР_2 , Монобанк № НОМЕР_3 та Альфабанк;

протокол обшуку від 04 грудня 2019 року, згідно якого працівниками поліції проведено обшук домоволодіння, розташованого, за адресою: АДРЕСА_4 , де серед інших речей виявлено та вилучено пластикову картку (сім-тримач) з номером НОМЕР_4 , гарантійний талон на мобільний телефон «Iphone 6/16 gb Space gray», ноутбук «Lenovo 80 FF» S/n PFODSDY1 чорного кольору;

протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 10 грудня 2019 року, відповідно до якого 04 грудня 2019 року о 21:40 год працівниками поліції було затримано ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 ;

протокол огляду предмету від 20 січня 2020 року, згідно якого оперуповноваженим оглянуто телефон ОСОБА_9 у якому при проведенні аналізу смс повідомлень у соціальній мережі «Instagram» встановлено повідомлення зі змістом вчинення злочину;

протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій із застосуванням оперативно-технічних засобів від 09 січня 2020 року яким зафіксовано розмови ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_25 ;

протокол огляду оптичного диска наданого ОСОБА_9 від 06 лютого 2020 року на якому наявний аудіофайл розмови ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ;

постанову прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 від 16 березня 2020 року про виділення з матеріалів досудового розслідування № 0000005 від 05 січня 2019 року в окреме провадження матеріалів досудового розслідування щодо ОСОБА_8 та невстановленої особи;

постанову Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2020 року про надання дозволу на використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій, які проводилися в межах кримінального провадження № 000005 від 05 січня 2019 року для використання у кримінальному провадженні № 0000183 від 16 березня 2020 року.

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що указані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», заява № 16437/04).

Відтак доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про невідповідність указаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожен окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України з підстав відсутності у ньому анкетних даних осіб співучасників (особа № 1, особа № 2, особа № 3), порушення права на захист унаслідок нерозуміння суті пред`явленого обвинувачення та не роз`яснення обвинувачення апеляційний суд визнає безпідставними з огляду на таке.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК, яка містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно з ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У відповідності до усталеної практики Верховного Суду у разі виділення матеріалів кримінального провадження щодо інших співучасників кримінального правопорушення в окреме провадження, посилання в обвинуваченні на прізвища указаних осіб є неприпустимим, оскільки це тягне за собою порушення принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення, узгоджується з практикою ЄСПЛ, у висновках якого закріплено принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.

Зокрема, у справі «Хужін та інші проти росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч. 2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, які тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

Ураховуючи, що особа № 1, особа № 2, особа № 3 не є сторонами цього кримінального провадження у розумінні ст. 3 КПК України, досудове розслідування щодо них здійснювалося в окремому кримінальному провадження, тому обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні № 0000183 від 16 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, а викладене у ньому формулювання обвинувачення не перешкоджало стороні захисту зрозуміти його суть та здійснювати ефективний захист від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому суть обвинувачення та запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідь обвинуваченого дозволяє суду зрозуміти позицію сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення, а також самому обвинуваченому чітко сформулювати своє ставлення до пред`явленого обвинувачення.

З журналу та звукозапису судового засідання від 11 січня 2021 року слідує, що після оголошення прокурором обвинувального акту, головуючий роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_8 суть обвинувачення, запитав, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним, чи бажає давати показання, на що останній зазначив, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнає та відмовляється надавати показання.

Відтак порушень кримінально процесуального закону щодо нероз`яснення місцевим судом суті обвинувачення не установлено.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження письмових доказів, наданих стороною обвинувачення з огляду на таке.

Частиною першою статті 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Водночас статтею 358 КПК України визначено порядок дослідження документів під час судового розгляду. Зокрема у частині першій цієї статті визначено, що протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Отже, КПК України не містить вимоги щодо необхідності оголошення документів саме головуючим суддею.

У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2024 року у справі № 285/1131/15-к зроблено висновок, що:

«КПК не містить вимоги щодо необхідності оголошення документів саме головуючим суддею. Оголошення змісту документів у судовому засіданні прокурором, а не головуючим суддею, якщо ним було запропоновано сторонам оголосити документи, які вони вважають за необхідне дослідити, не є порушенням судом принципу безпосередності дослідження доказів».

З аудіозаписів судових засідання від 25 червня 2021 року, 09 липня 2021 року, 22 жовтня 2021 року слідує, що під час дослідження документів в судовому засіданні головуючим запропоновано сторонам оголосити документи, які вони вважають за необхідне дослідити, після чого прокурор оголосив докази сторони обвинувачення, які долучені судом до матеріалів кримінального провадження.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушень місцевим судом принципу безпосередності дослідження доказів.

Ба більше, указані докази були попередньо відкриті стороні захисту, тобто їх зміст був стороні захисту відомий.

Доводи апеляційної скарги щодо складання обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні поза межами строку досудового розслідування та безпідставної відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Порядок обчислення строку досудового розслідування визначений ч. 1 ст. 219 КПК України, згідно з якою цей строк обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом.

Водночас, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом 2 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Частинами 3, 7 статті 217 КПК України встановлено, що у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

Днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.

За правилами п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Доктрина кримінального права виходить із того, що всі склади кримінальних правопорушень за характером їх структури поділяються на дві категорії: прості та складні (ускладнені).

До простих складів зазвичай відносять ті, які містять ознаки одного суспільно небезпечного діяння, що посягає на один об`єкт.

Одним із видів складного (ускладненого) кримінального правопорушення, є склад, законодавча конструкція якого передбачає наявність двох і більше (обов`язкових чи факультативних) об`єктів посягання, один із яких є основним, а інший(і) - додатковим(и) в складі поліоб`єктного кримінального правопорушення.

Наявність у складі кримінального правопорушення додаткового об`єкта свідчить про те, що у такому складі кримінального правопорушення цим суспільним відносинам поряд з основним об`єктом заподіюється (може заподіюватись), чи створюється (може створюватися) реальна загроза заподіяння шкоди.

Додатковим об`єктом є цінності, які підлягають одночасному захисту разом з основним об`єктом кримінально-правової охорони. Це такі цінності, яким завдається (може завдаватися) шкода від кримінального правопорушення одночасно з основним об`єктом посягання, що через типове поєднання із характером кримінально-караного діяння та з огляду на передбачені законом спосіб його вчинення, застосовані знаряддя, обстановку й інші ознаки, зумовлює застосування законодавцем особливого підходу до побудови відповідного складу кримінального правопорушення.

Такі цінності як життя і здоров`я можуть бути основним об`єктом для ряду кримінальних правопорушень, передбачених розділом ІІ «Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи» Особливої частини КК України, але водночас утворювати додатковий об`єкт кримінальних правопорушень з інших розділів КК України.

Вимагання - це вимога передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці. Однією з кваліфікуючих ознак цього кримінального правопорушення є вчинення вимагання з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, під час вимагання основним безпосереднім об`єктом є власність, проте під час його вчинення може завдаватися шкода або створюватися загроза й іншим цінностям, у тому числі й життю та здоров`ю особи. Якщо таке вимагання вчиняється за попередньою змовою групою осіб, то їх дії кваліфікуються за ч. 2 ст. 189 КК України.

Ураховуючи те, що додатковим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого вказаною нормою закону, яке здійснюється з погрозою застосування насильства над потерпілим, є життя та здоров`я особи і відповідно до ст. 12 КК України цей злочин віднесено до категорії тяжких, у контексті застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України зазначене кримінальне правопорушення охоплюється поняттям «тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13 лютого 2023 року у справі № 932/8842/20 (провадження № 51-5954 кмо 21) про те, що:

«1) викладене у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України поняття «злочину проти життя та здоров`я особи» охоплює не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК України, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та здоров`я особи;

2) при вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України необхідно виходити з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та враховувати, з огляду на положення ст. 12 КК України, тяжкість відповідного злочину, об`єктом посягання (основним або додатковим) якого є життя та здоров`я особи;

3) якщо з огляду на приписи ст. 12 КК України та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин із додатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи є тяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».

Отже, п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України до злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, не застосовується, тому кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закриттю з указаних підстав не підлягає.

Безпідставними є доводи сторони захисту про відсутність повноважень слідчих та прокурорів на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000183 від 16 березня 2020 року з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

Установлено та не заперечується стороною захисту, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 05 січня 2019 року щодо ОСОБА_23 , ОСОБА_26 за ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_8 , ОСОБА_24 за ч. 2 ст. 189 КК України.

Постановою заступника начальника СУ ГУНП в Житомирській області від 03 січня 2020 року призначено групу слідчих для розслідування кримінального провадження № 0000005 від 05 січня 2019 року, зокрема старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_29

16 березня 2020 року на підставі постанови про виділення матеріалів кримінального провадження, з кримінального провадження № 0000005 від 05 січня 2019 року виділено в окреме провадження за № 0000183 матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_8 та невстановленої особи за ч. 2 ст. 189 КК України.

Постановою заступника прокурора Житомирської області від 16 березня 2020 року визначено групу прокурорів щодо здійснення повноважень у кримінальному провадженні № 0000183 від 16 березня 2020 року у складі, зокрема прокурора відділу ювенальної юстиції ОСОБА_30 (старший групи).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що положення КПК, зокрема ст. 217, не передбачає необхідності повторно призначати слідчого або прокурора у кримінальному провадженні, яке було виділено, якщо після початку досудового розслідування їх уже було визначено.

Отже, у разі виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження за відсутності нової постанови про визначення групи прокурорів або слідчих, ті прокурори та слідчі, які були повноважними у межах первинного провадження, зберігають свої повноваження у межах виділеного кримінального провадження.

Така позиція узгоджується з послідовною практикою Верховного Суду, зокрема у справах № № 206/4419/17, 146/1683/18, 382/646/19.

Відтак, старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майор поліції ОСОБА_29 був уповноважений на проведення досудового розслідування як у первинному кримінальному провадженні 0000005 від 05 січня 2019 року, так і у виділеному кримінальному провадженні № 0000183 від 16 березня 2020, а повноваження прокурора ОСОБА_6 на здійснення досудового керівництва у цьому кримінальному провадженні підтверджено постановою від 16 березня 2020 року про визначення групи прокурорів.

Ба більше, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963 кмо 20) зроблено висновок, що:

«постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами. Якщо це питання в суді першої інстанції не ставилося, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах».

Установлено, що під час судового розгляду сторона захисту заявила про відсутність у прокурора ОСОБА_6 повноважень на участь у досудовому розслідуванні.

У зв`язку з цим, прокурор надала для дослідження та долучення до матеріалів кримінального провадження оригінал постанови про визначення групи прокурорів від 16 березня 2020 року.

Колегія суддів, проаналізувавши указану постанову та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який містить відомості щодо визначеної групи прокурорів, дійшла висновку, що вона відповідає вимогам КПК України, має усі необхідні реквізити процесуального документу, підписана службовою особою, яка її приняла, тому не викликає сумніву у достовірності.

Крім того, на стадії апеляційного розгляду прокурором надана постанова заступника начальника СУ ГУНП в Житомирській області від 03 січня 2020 року, якою призначено групу слідчих для розслідування кримінального провадження № 0000005 від 05 січня 2019 року, зокрема старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_29 .

Відтак апеляційний суд немає підстав для сумніву, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні проведено уповноваженими особами.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що невідкриття постанови про призначення групи слідчих для цього розслідування кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України, з подальшим її долученням під час апеляційного розгляду, з урахуванням практики Верховного Суду, не свідчить про недопустимість отриманих слідчим доказів.

На переконання апеляційного суду, усі процесуальні дії та докази у кримінальному провадженні, які суд першої інстанції взяв до уваги під час ухвалення обвинувального вироку, зібрано слідчим, за процесуального керівництва прокурора, призначених у встановленому законом порядку для розслідування цього кримінального провадження

Ураховуючи викладене, наявність в матеріалах справи постанов про призначення слідчого та прокурора, які на думку захисту, не відповідають їх оригіналам, не свідчить, що у цьому провадженні допущено порушення фундаментальних прав і свобод обвинуваченого.

Отже, доводи апеляційної скарги у цій частині не можна вважати слушними.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 04 грудня 2019 року, помічення і вручення грошей від 04 грудня 2019 року, протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 10 грудня 2019 року у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту з огляду на таке.

Установлено, що ухвалою слідчого судді Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2020 року № 829т надано дозвіл на використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій, які проводились в межах кримінального провадження № 0000005 від 05 січня 2019 року для використання у кримінальному провадженні № 0000183 від 16 березня 2020 року.

Положеннями статті 290 КПК України визначено порядок відкриття матеріалів іншій стороні на стадії закінчення досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частина одинадцята цієї ж статті зобов`язує сторони кримінального провадження здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, а відповідно до положень ч. 12 ст. 290 КПК в разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 738/329/17 зроблено висновок, що:

«процесуальні документи про надання дозволу на проведення НСРД не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Процесуальні ж документи, які стали підставою для проведення НСРД, не є документами у розумінні частини другої ст. 99 КПК, оскільки не містять зафіксованих та зібраних оперативними підрозділами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб».

Отже, процесуальні документи про дозвіл на проведення НСРД (у тому числі й відповідні постанови прокурора та ухвали слідчих суддів) повинні досліджуватися судом під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою оцінки допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД.

Беручи до уваги те, що КПК чітко встановлює процесуальні підстави проведення НСРД, а в протоколі про результати проведення НСРД завжди вказується, на підставі якого рішення такі дії проводилися, не можна говорити про те, що для сторони захисту в цілому буде неочікуваним побачити відповідний процесуальний документ, якщо його буде відкрито не на стадії закінчення досудового розслідування, а дещо пізніше.

Змагальність процесу передбачає свободу сторін у висловленні своїх заперечень, у тому числі щодо допустимості тих чи інших доказів. Це, зокрема, прямо випливає зі змісту ч. 3 ст. 89 КПК, яка передбачає, що сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими. Цьому праву кореспондує відповідний обов`язок іншої сторони довести допустимість такого доказу (ч. 2 ст. 92 КПК).

Принцип диспозитивності (ст. 26 КПК), який відноситься до основних засад кримінального провадження, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесено на їх розгляд сторонами та віднесено до їх повноважень цим Кодексом.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від17 червня 2020 року у справі № 554/6960/18 зроблено висновок, що:

«розумно було б очікувати сумлінної процесуальної поведінки не тільки від сторони обвинувачення, але й від сторони захисту. Отже, якщо сторона захисту, ознайомившись із відкритими їй матеріалами досудового розслідування, виявить, що в них наявний протокол про результати НСРД, але відсутні процесуальні документи, які стали підставою для проведення цих дій, і вона вважатиме за необхідне ознайомитися з цими документами, цілком очікувано розраховувати на те, що ця сторона якнайскоріше заявить слідчому, прокурору чи суду клопотання про необхідність відкриття і долучення вказаних документів до матеріалів провадження (це цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини).

Тому баланс інтересів сторін не на користь сторони захисту буде порушено не стільки у випадку, якщо відповідний процесуальний документ не буде відкрито на стадії закінчення досудового розслідування, скільки в ситуації, якщо всупереч клопотанню, своєчасно заявленому в суді стороною захисту, цей документ так і не буде відкритий або буде відкритий із невиправданою затримкою, коли сторона захисту вже не матиме можливості належним чином підготуватися до захисту і скорегувати лінію захисту».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що про існування постанови прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту стороні захисту було відомо унаслідок відкриття матеріалів кримінального провадження, оскільки посилання на таку постанову є у тексті протоколу за результатами проведення НСРД від 10 грудня 2019 року.

Водночас у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що сторона захисту чи обвинувачений зверталися до органу досудового розслідування чи суду з клопотаннями чи заявами про надання такої постанови для ознайомлення.

Ураховуючи, що проведені у справі негласні слідчі (розшукові) дії були вчинені з дотриманням вимог процесуального закону, то докази здобуті в результаті їх проведення є належними та допустимими, зібрані в порядку, встановленому КПК України і підстав для визнання вказаних доказів недопустимими апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що місцевим судом не розглянуто клопотання про недопустимість доказів від 09 липня 2021 року є безпідставними з огляду на те, що заявлене захисником ОСОБА_7 клопотання прийнято судом першої інстанції, долучено до матеріалів провадження, а аналіз викладених у ньому тверджень здійснено судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Доводи сторони захисту про проведення огляду та складання протоколу огляду місця події від 20 березня 2019 року з порушенням вимог кримінального процесуального закону не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Частиною першою статті 104 КПК України встановлено, що у випадках, передбачених цим кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі.

Установлено, що відповідно до заяви ОСОБА_21 слідчому СВ Новоград-Волинського ВП ОСОБА_31 надано дозвіл на проведення огляду будинку, розташованого за адресую: АДРЕСА_3.

За результатами проведеної слідчої дії слідчим складено протокол огляду, який містить його підпис та ініціали.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Водночас, порушуючи питання про застосування ст. 87 КПК України до протоколу огляду місця події від 20 березня 2019 року, сторона захисту не указала, які фундаментальні права та свободи обвинуваченого ОСОБА_8 порушено відсутністю у вказаному протоколі прізвища слідчого.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненням сторони захисту повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої захисником не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не установлено.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу з доповненнями сторони захисту слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 189 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4