Справа № 507/1210/25
Провадження № 1-кп/507/66/2025

В И Р О К
27.06.2025 рокуселище Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Любашівка, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого і мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
про обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення:
обвинувачений ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 близько 19:00 години 13.04.2025 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з одним пасажиром - ОСОБА_5 , який перебував на передньому пасажирському сидінні та рухався зі швидкістю не менше 79,0….86,3 км/год в межах населеного пункту по вулиці Шкільній в с.Олександрівка Сергіївського старостинського округу Подільського району Одеської області, по напрямку руху від с. Сергіївка до с.Яновка. Продовжуючи рух на керованому ним автомобілі по горизонтальному, сухому, щебневому покриттю проїзної частини вулиці Шкільна, на якій організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі руху в обох напрямках, при необмеженій видимості та під час руху по вказаній проїзній частині він в результаті проявленої неуважності та стану алкогольного сп`яніння, не переконався в безпеці свого рух, за дорожньою обстановкою та її зміною постійно не слідкував, не врахував дорожню обстановку, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, не зменшив швидкість руху свого автомобіля до безпечної, не дотримавшись безпечного інтервалу та безпечної дистанції, а проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух автомобіля в результаті чого, не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого ним автомобіля з пасажиром, за межі проїзної частини, на праве узбіччя де в подальшому відбувся наїзд керованого ОСОБА_3 автомобіля «ВАЗ-217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 на залізобетонну електроопору № 65, в результаті чого були заподіяні тілесні ушкодження пасажиру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: політравма, ВЧМТ, СГМ, рублена рана лобної ділянки голови, перелом кісток тазу, множинні садна тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, травматичний шок 1 ст., які згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (1995р.) відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.
Таким чином водій ОСОБА_3 грубо порушив пункти: 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.4 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із внесеними змінами, які зобов`язують водія:
п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.2.9. «Водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу»;
п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
п.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».
порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_5 .
Таким чином, дії ОСОБА_3 , досудовим слідством кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Допитаний ОСОБА_3 в судовому засіданні провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 286-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, зокрема розповів, що 13 квітня 2025 року він був на поминальному обіді у ОСОБА_5 , у якого померла матір. Біля п`яти років до цього він взагалі не вживав алкоголь, а в цей день випив та разом із ОСОБА_5 поїхали до магазину. Він був за кермом автомобіля Ваз, не впорався із керуванням та сталася ДТП, автомобіль під його керуванням ударився у залізобетонну електроопору. Він та пасажир ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження. Він відразу покликав людей на допомогу, викликав швидку допомогу. Потерпілому він відшкодував заподіяну шкоду, надавав матеріальну допомогу на лікування.
Обвинувачений окрім визнання своєї вини у скоєному злочині, повністю визнав кваліфікацію своїх дій, докази, на які посилався орган досудового розслідування.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєні кримінального правопорушення, визнання ним кваліфікації його дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченого, показання якого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються та дослідженням документів, що його характеризують. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також їм зрозуміло, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 286-1 КК України , за ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст..65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При обранні покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є громадянином України, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, займається домашнім господарством, від якого має дохід, одружений та проживає із дружиною, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, також суд враховує вік обвинуваченого, якому виповнилося 60 років, його стан здоров`я, у якого дисцикуляторна енцефалопатія, синдром ОСОБА_7 , також враховує пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин.
Так, відповідно до ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Під час судового розгляду судом проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність у нього будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, суд приймає до уваги те, що ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно, вчинив злочин з необережності, також обвинувачений в добровільному порядку відшкодував заподіяну шкоду, з огляду на що у потерпілого до нього не має будь-яких претензій, також суд враховує думку потерпілого, який просив призначити покарання ОСОБА_3 не пов`язане із позбавленням волі, про що також надав клопотання в письмовій формі (а.с.35).
Саме таке покарання буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарань і буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_3 не обирався та підстав для обрання запобіжного заходу відносно нього , суд не вбачає.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
За вимогами ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів під час досудового розслідування. Отже, накладений ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2025 року арешт на майно, яке визнано речовим доказом слід скасувати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
Речовий доказ, який знаходиться на спеціалізованому майданчику тимчасового затримання автомобіля та мототранспорту, який розташований за адресою: вул.Завокзальна, 2-А, селище Любашівка Одеської області, а саме: автомобіль марки «ВАЗ-217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику.
Накладений, ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду від 14 квітня 2025 року, арешт на майно, яке визнано речовим доказом скасувати.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1