Справа № 462/6211/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/461/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої у м. Першотравенськ Синельниківського району Дніпропетровської області та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначино їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України із застосуванням п.п. «б» п. 1 ч.1 ст.72 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2024 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання особи в порядку виконання вироку суду.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи засудженою вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 29.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, протягом року після засудження, а саме 29.05.2024 року приблизно о 15:30 год., проходячи по вул. Роксоляни у м. Львові, на землі біля тротуару незаконно придбала (знайшла) з метою власного вживання без мети збуту один згорток чорно-синьої ізоляційної стрічки із зіп пакетом, у середині якого знаходилась кристалічна речовина зеленого кольору - PVP, що відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено відповідно до постанови КМУ № 770 від 06.05.2000 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», загальною масою 0,3830 грама (що перевищує невеликий розмір у 0,15 грами) та незаконно зберігала її при собі без мети збуту, заховавши знайдений пакет до правої кишені штанів. Того ж дня приблизно о 15:45 год., перебуваючи на прибудинковій території будинку №87В, що по вул. Роксоляни у м.Львові, була зупинена працівниками поліції, та в подальшому добровільно видала вказану психотропну речовину.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченої ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок змінити в сторону пом`якшення призначеного покарання і призначити обвинуваченій покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції призначено покарання яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Апелянт вказує, що ОСОБА_6 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, щиро розкаялась і сприяла досудовому розслідуванню, однак судом першої інстанції безпідставно виключено з пом`якшуючих обставин щире каяття, хоча таке було в обвинувальному акті. Звертає увагу, на поганий стан здоров`я обвинуваченої, остання більше п`яти місяців проходить добровільно курс лікування і психологічної реабілітації від наркозалежності.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та обвинуваченої, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, а вирок просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація її дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи апелянта про можливість застосування до обвинуваченої покарання не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно вироку при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі врахованоступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка вчинила новий злочин під час іспитового строку за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 29.02.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, не працює, не одружена, утриманців не має, за місцем проживання характеризується нейтрально, притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП згідно із постановою Залізничного районного суду м. Львова від 01.07.2024 року у справі № 462/4863/24 та за ч. 1 ст. 51 КУпАП згідно із постановою Залізничного районного суду м. Львова від 29.01.2025 року у справі № 462/9165/24.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 є її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не виявлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України із застосуванням п.п. «б» п. 1 ч.1 ст.72 КК України до покарання за цим вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2024 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, і таке своє рішення належним чином мотивував.

При цьому, зазначив, що ОСОБА_6 скоїла кримінальне правопорушення у період іспитового строку за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2024, що свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченої та її небажання стати на шлях виправлення, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання останній слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк, яке слід відбувати реально, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення, попередження нових злочинів, що узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 14 вересня 2021 року у справі № 127/25037/17 (провадження № 51-4700км20) та від 12.10.2022 у справі № 557/970/21 (провадження № 51-1821км22).

При визначенні покарання суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема щире каяття обвинуваченої та сприяння досудовому розслідуванню. Стан здоров`я обвинуваченої та проходження нею лікування та реабілітації від наркозалежності, не виключають необхідності призначення покарання, що відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів приймає до уваги, що при призначені покарання обвинуваченій, необхідно враховувати виховну дію покарання, оскільки воно повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Відтак, підстав вважати, що призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.

Інші доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

При цьому, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 27 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4