ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську Тернопільської області об`єднане кримінальне провадження №0000022, №0000211 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, який працює робітником з комплексного прибирання будинків та прилеглої території в ДП «Наш Дім 2» м. Тернопіль, засудженого 04 жовтня 2023 року вироком Підволочиського районного суду за cт. 126-1 та ст. 390-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за умисне, систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_5 , а також вчинивши кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України - умисне завдання фізичного болю ОСОБА_5 , та кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, на шлях перевиховання не став, а навпаки продовжив свої умисні протиправні дії на вчинення умисного, систематично психологічного та фізичного насильства стосовно своєї матері ОСОБА_5 .

Так, 05 жовтня 2023 року приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні будинку за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, бажаючи їх настання, без будь-якого значного приводу розпочав словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , під час якого ображав ОСОБА_5 , виражаючись при цьому нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Також під час словесного конфлікту ОСОБА_3 шарпав ОСОБА_5 за одяг, завдаючи їй фізичного болю, після чого виганяв ОСОБА_5 з місця спільного проживання, в результаті чого потерпіла була змушена тимчасово покинути єдине місце свого проживання, чим викликав в останньої побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну невпевненість та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що призвело до погіршення якості життя, що виразилось у втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Крім цього, 07 листопада 2023 року приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні будинку за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, бажаючи їх настання, без будь-якого значного приводу розпочав словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_5 , під час якого ображав ОСОБА_5 , виражаючись при цьому нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Крім того, під час словесного конфлікту ОСОБА_3 виганяв ОСОБА_5 з місця спільного проживання, та шарпав ОСОБА_5 за одяг, завдаючи їй фізичного болю, чим викликав в останньої побоювання за свою безпеку, спричинив емоційну невпевненість та завдав шкоду її психічному здоров`ю, що призвело до погіршення якості життя, що виразилось у втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.

Крім того, ОСОБА_3 10.02.2025 року близько 22:35 год, в порушення вимог ст. ст. 3, 28 Конституції України, згідно з якими: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню, перебуваючи в одній із кімнат житлового будинку, на господарстві, за адресою АДРЕСА_1 , діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, наніс декілька ударів (приблизно 2-3) кулаком правої руки по обличчі матері ОСОБА_5 .

Внаслідок умисних, кримінально-протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця та садна лобової ділянки голови зліва, синця нижньої повіки правого ока, повік лівого ока з поширенням на виличну ділянку, синця спинки з поширенням на бокові поверхні носа з саднами на його тлі, що є легким тілесним ушкодженням.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі та пояснив суду, що вже не пригадує деталі конфліктів, які сталися 05 жовтня і 07 листопада 2023 року та 10 лютого 2025 року. Пам`ятає, що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство стосовно матері, а також був засуджений вироком суду за такі систематичні дії. Не заперечує, що піднімав на матір руку, знає, що чинив недобре, але випивав горілки і ставав агресивним. Шкодує про таку свою поведінку, близько трьох місяців вже не чинить насильства щодо матері, просив пробачення в матері. Просить суворо його не карати, хоче працювати.

Оскільки ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлено правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши ОСОБА_3 положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, які характеризують обвинуваченого, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, та за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує те, що діяння, передбачене ст. 126-1 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, а діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України - до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, позицію потерпілої, яка просила суваро не карати, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, а також вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкцій ст. 126-1 та ч. 1 ст. 125 КК України, та вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у вигляді обмеження волі.

Крім цього, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_3 раніше засуджений вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04.10.2023 року за ст.ст. 126-1, 390-1 КК України, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточну міру покарання призначено у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановивленнням іспитового строку 1 (один) рік.

Зважаючи на те, що нове кримінальне правопорушення було вчинено до повного відбуття покарання за попереднім вироком від 04 жовтня 2023 року, остаточне покарання йому слід визначити за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України.

Призначення іншого виду покарання, на думку суду, є недоцільним.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки.

Суд вважає, що до ОСОБА_3 , як до особи, яка вчинила домашнє насильство, необхідно застосувати обмежувальний захід та покласти на нього обов`язок відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 91-1 КК України - направлення для проходження програми для кривдників, на строк 1 місяць.

Цивільний позов не пред`являвся.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 84, 91, 349, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання:

-за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 04.10.2023 року, та призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників, у порядку п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, на строк 1 місяць.

Речові докази по справі DVD-R диск виробництва «Verbatim», об`ємом пам`яті 4,7 гігабайт, що знаходиться в паперовому конверті «Національна поліція України» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1