Номер провадження: 11-кп/813/982/25
Справа № 523/5358/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2024року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Одеси, громадянки України, з вищою освітою, має статус ФОП, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2024 року, ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання - у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 51 000,00 грн., із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Також вироком вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку:

07 серпня 2023 року близько 15 години 05 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Honda CR-V», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , здійснювала маневр руху заднім ходом у світлий час доби, по асфальтованій, сухій, проїзній частині вул. Академіка Воробйова, в районі будинку №5, в напрямку вул. Агрономічна у м. Одесі.

Під час руху по вищевказаній ділянці автодороги, водій ОСОБА_7 , діючи необережно, у порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що перед початком руху, в тому числі заднім ходом, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не звернулась за допомогою до інших осіб та допустила наїзд задньою частиною керованого нею транспортного засобу на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час перебував на вищевказаній ділянці автодороги, в нерухомому стані, позаду автомобіля.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді парапротезного перелому, що супроводжувався формуванням післятравматичної гематоми, в результаті чого він втратив опороздатність лівої нижньої кінцівки, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 та 4.7 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МО3 України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В умовах даної дорожньо-транспортної події, дії водія ОСОБА_7 регламентувалися вимогами пунктів 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху, згідно з якими перед початком руху транспортним засобом заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки або перешкоди іншим учасникам руху та для забезпечення безпеки руху він при необхідності повинен звернутись по допомогу до інших осіб. Належним виконанням вимог зазначеного пункту Правил дорожнього руху, водій автомобіля «Honda CR-V», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , ОСОБА_7 гарантовано мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, а тому її фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , вважає вирок суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне:

- під час розгляду справи суд допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі обвинуваченої;

- потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання суду першої інстанції не з`явився, судовий розгляд проведено без участі потерпілого, в результаті чого під час судового розгляду не можливо було достеменно встановити всі обставини справи. Натомість, обвинувачена вважає, що судова повістка потерпілому повинна була бути направлена відповідно до положень ч.7 ст. 135 КПК України;

За результатами розгляду апеляційної скарги просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду, посилаючись на те, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуваний вирок залишити без змін.

Апеляційний розгляд справи проведений за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_9 , з огляду на наступне.

Так, вирок суду постановлений 07.10.2024 року, після чого оскаржений обвинуваченою ОСОБА_7 в апеляційному порядку та в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення її становища.

12.11.2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу, справа розподілена в провадження головуючого судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 та на підставі відповідної ухвали відкрито апеляційне провадження та справа призначена до судового розгляду на 27.03.2025 року.

27.03.2025 року, від захисника адвоката ОСОБА_9 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із виникненням у захисника особистих сімейних обставин.

Від обвинуваченої ОСОБА_7 жодних клопотань про неможливість явки в судове засідання апеляційного суду не надходило. Водночас, судова повістка повернулась за закінченням терміну зберігання, а судовий виклик на її номер телефону із роз`ясненням наслідків неприбуття в судове засідання доставлений 20.12.2024 року.

З огляду на викладене, судовий розгляд відкладений на 20.05.2025 року, про що повторно стороні захисту направлені судові виклики, які доставлені обвинуваченій та захиснику 23.04.2025 року.

Натомість, від обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_9 жодних документів, які підтверджують поважність причин неявки, не надходило та в судове засідання вони не з`явились, причини неявки апеляційному суду не повідомили.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, та приймаючи до уваги позицію прокурора, який не заперечував проти продовження розгляду справи, апеляційний суд продовжив апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_9 , які буду належним чином повідомлені про розгляд провадження, в судові засідання не з`явились, причини поважності неявки не повідомили, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Необхідності в призначенні захисника, апеляційний суд не вбачає, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 не відноситься до категорії особливо тяжких, а також обвинувачений не відносяться до категорії населення, яке потребує додаткового захисту від держави.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено також за відсутності потерпілого, який в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не заявляв, за повідомленням прокурора, виїхав за межі України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 визнала себе винною частково, та підтвердила, що за вказаних обставин вона вчинила ДТП в результаті якої потерпілий отримав, міг отримати тілесні ушкодження, але у цьому вона не впевнена. Також обвинувачена показала, що 07.08.23 вона приблизно о 15.15 год. на своєму автомобілі «Honda CR-V» д.н.з. не пам`ятає, під`їхала до аптеки за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 5. Припаркувалася біля узбіччя. Спереду стояв вже автомобіль. Пробула в аптеці пару хвилин, та пішла до автомобіля. Коли підходила нікого не бачила. Сіла в автомобіль, подивилася в бокові дзеркала заднього вигляду, побачила позаду автомобіль таксі та почала виїжджати і при цьому спочатку стала їхати заднім ходом. З боку зупинки почула крики людей, що стався наїзд на людину. Після цього, вона вийшла з автомобіля зайшла з заднього боку і побачила там потерпілого який сидів на асфальті і кричав, що вона має відшкодувати шкоду грошима. Вона пішла у лікарню, щоб санітари доставили потерпілого у лікарню. В приймальному покої знайшла санітарів і з ними через 30 хвилин прийшли на місце ДТП і на інвалідному візку доставили потерпілого в лікарню. В лікарні медичні сестри сказали, що то їх пацієнт і він часто сам покидає палату. Потерпілий впав через наїзд адже це зафіксовано на відео.

Водночас, не дивлячись на часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивував доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК Україниписьмовими доказами, які визнав належними та допустимими доказами, з огляду на приписи статей 84, 95 КПК України, так як були отримані у встановленому законом порядку та досліджені безпосередньо у судовому засіданні, а саме:

- протоколом огляду місця події від 07.08.2023 року з додатком у вигляді схеми ДТП і фото-таблиці, який проведений у період о 21.40 год. відповідно до якого було оглянуто місце ДТП, а саме ділянку автодороги яка є асфальтованою, сухою, розташована за адресою: вул. Академіка Воробйова, в районі будинку №5, в напрямку вул. Агрономічна у м. Одесі. При огляді було виявлено автомобіль «Honda CR-V», з реєстраційним номером НОМЕР_1 та зафіксовані пошкодження та стан автомобіля який є справним;

- висновком експерта від 10.08.2023 року, відповідно до якого на момент ДТП ходова частина, рульове керування та гальмова система автомобіля Honda CR-V дозволяли водієві здійснювати рух по наміченій траєкторії, ефективно знижувати швидкість до зупинки й не мали несправностей, які б раптово для водія могли обумовити відмову систем, втрату керованості, або відведення автомобіля від заданого напрямку руху. Оскільки до моменту ДТП в досліджуваних системах автомобіля не малось несправностей, які б приводили до раптової їх відмови, або до раптової втрати керованості ним, то питання про характер несправностей, час їх виникнення, вплив на керування автомобілем, а також можливість їх виявлення водієм не вирішувались;

- протоколом огляду отримання та виготовлення інформації від 03.10.2023 в результаті якого інформація з камер спостереження перенесена на ДВД-Р диск;

- протоколом огляду ДВД-Р диску з додатком у вигляді вказаного диску, в результаті якого було оглянуто диск «DVD - R», у верхній третині якого розташовано напис «Центр-077 Одеса», нижче якого розташовано напис: вул. Розкидайлівська, 67а, м. Одеса, , , , 07.19/2163. Диск без зовнішніх механічних пошкоджень, круглої форми, білого, жовтого, синього кольору. При огляді диск явних пошкоджень не має. Після візуального огляду, зазначений компакт-диск було поміщено до пристрою зчитування лазерних носіів інформації (DVD-ROM) стаціонарного комп?ютера. На компакт-диску знаходиться 4 відео-файл, а саме: 1.Ак. Воробйова біля МКЛ № 11 (уздовж по Воробйова від школи) 2956 to 2959, у форматі "МР4", тривалістю 01 год. 00 хв. 07 сек.; 2. Ак. Воробйова біля МКЛ № 11 (на зупинку та школу) 2959 to 2957, у форматі "МР4", тривалістю 01 год. 00 хв. 03 сек.; 3. Ак. Воробйова біля МКЛ № 11 (на арку-вхід до МКЛ) 2958 to_ 2248, у форматі "МР4", тривалістю 00 год. 52 хв. 50 сек.; 4. Ак. Воробйова біля МКЛ № 11 (на арку-вхід до МКЛ) 2300 to 2954,у форматі "МР4", тривалістю 00 год. 07 хв. 02 сек.; які містять матеріали відеозапису з камер відеоспостереження «Центру 077» розташованих на вул. Академіка Воробйова навпроти буд. 5 в місті Одесі, за фактом дорожньо - транспортної події яка мала місце 07.08.2023. Всі відеозаписи зроблені відеокамерою «Центру 077» розташованої на вул. Академіка Воробйова в місті Одесі, об?єктив якої розвернутий у бік буд. 5 по вул. Ак. Воробйова.

При відтворенні відеозапису під назвою Ак. Воробйова біля МКЛ № 11 (уздовж по Воробйова від школи) 2956 to_2959 у верхній третині екрану відтворюється напис: «07-08-23 14:29:58», також по праву сторону екрану присутній напис: «112.138». В ході перегляду відеозапису встановлено, що автомобіль марки «Honda CR-V» р.н. НОМЕР_2 , рухається у свої смузі руху по вул. Ак. Воробйова в місті Одесі, з боку вул. Агрономічна в бік вул. Рачкова, навпроти буд. 5 по вул. Ак. Воробйова припарковується в кармані для зупинки громадського транспорту, після чого водій залишає автомобіль. Через деякий час пішохід проходить поруч з автомобілем «Honda CR-V» р.н. НОМЕР_2 та на невеликій відстані зупиняється позаду даного автомобіля, в цей момент до автомобіля повертається водій. Після чого водій автомобіля «Honda CR-V» р.н. НОМЕР_2 починає рух заднім ходом та наїжджає на пішохода. Факт наїзду автомобілем «Honda CR-V» р.н. НОМЕР_2 на пішохода відбувається при відтворенні відеозапису під назвою Ак. Воробйова біля МКЛ № 11 уздовж по Воробйова від школи) 2956 to_ 2959 на 00 год. 35 хв. 48 сек;

- протоколом тимчасового доступу від 15.12.2023 відповідно до якого слідчий провів виїмку медичної документації потерпілого;

-висновком експерта від 9.10.2023 відповідно до якого належні дії водія автомобіля Honda CR-V регламентувалися вимогами пунктів 10.1 та 10.9 ПІДР, згідно з якими вона перед початком руху заднім ходом повинна була переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а в разі потреби повинна була звернутися за допомогою до інших осіб. Належним виконанням вимог пунктів 10.1 та 10.9 ПДР водій автомобіля Honda CR-V мала технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Фактичні дії водія автомобіля Honda CR-V, які не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 10.9 ПІДР, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв?язку з настанням події. Аналіз та оцінка дій пішохода, не вимагає застосування спеціальних технічних знань в галузі судової автотехніки і може бути проведена органом, що призначив автотехнічну експертизу, самостійно стосовно до вимог розділу 4 «Обов?язки і права пішоходів» ПДР у сукупності з усіма матеріалами кримінального провадження і даного висновку;

- висновком експертів від 08.01.2024 відповідно до якого згідно медичної документації ОСОБА_10 , 01.06.23 р. йому була проведена операція - ендопротезування лівого кульшового суглобу; у подальшому ОСОБА_8 перебував у травматологічному відділенні МКЛ 11 з 27.06.2023 р. з приводу інфекції та запальної реакції, що пов?язані з внутрішніми протезами суглобу. Як виходить з матеріалів справи та наданої медичної документації, 07.08.2023 р. ОСОБА_8 , що пересувався самостійно, покинув відділення та о 15.30. потрапив в ДТП (на ОСОБА_8 був скоєний наїзд автомобілем), після чого ОСОБА_8 був вдруге госпіталізований у 4 травматологічне відділення МКЛ 11. За результатами обстеження, у ОСОБА_8 був діагностований парапротезний перелом лівої стегнової кістки та посттравматична гематома м?яких тканин лівого стегна у ділянці перелому. У зв?язку з даною травмою, ОСОБА_8 було проведене оперативне втручання - розтин та дренування гематоми, встановлення ВАК пов`язки, а також проведене скелетне витяжіння за бугристість великогомілкової кістки. 05.09.2023 р. ОСОБА_8 була проведена наступна операція - ревізія ендопротезу. Остеосинтез лівої стегнової кістки серклюжними швами. Накладання вторинних швів. У ході операції були видалені головка та ніжки ендопротезу, фрагмент стегнової кістки оброблений, встановлений на місце та фіксований 3-ма проволоченими серкляжними швами, в канал стегнової кістки встановлена ніжка ендопротезу та зафіксована в верхньої частини цементом з антибіотиком. Голівка вправлена. Виходячи із усього вищенаведеного, слід дійти до висновку, що внаслідок отримання парапротезного перелому, що супроводжувався формуванням післятравматичної гематоми, ОСОБА_11 втратив опороздатність лівої нижньої кінцівки, дана травма обумовила необхідність накладення скелетного витяжіння із пасивним положенням постраждалого у ліжку, а також необхідність чергового оперативного втручання ревізії ендопротезу. Таким чином, отримана 07.08.2023 р. травма викликала наслідки - розлад здоров?я тривалістю більш ніж 3 тижні (більше 21 дня), та за даним критерієм, згідно із п.п. 2.2.2. та 4.7. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відноситься до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. Такий парапротезний перелом та гематома могли утворитися в результаті дії тупих твердих предметів, не виключено, що внаслідок контакту із транспортним засобом з подальшим падінням ОСОБА_10 на асфальтне покриття. Тобто, дані ушкодження могли утворитися внаслідок ДТП 07.08.2023 р.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченої, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Разом з тим, в поданій захистом апеляційній скарзі зазначалось, що судом 1-ої інстанції надана невірна оцінка фактичним обставинам справи, однак ОСОБА_7 не заявляла клопотання про дослідження доказів по справі. При цьому в апеляційній скарзі, захистом взагалі не вказано, в чому підлягає неповнота або порушення судом 1-ої інстанції при встановленні обставин кримінального провадження та оцінці доказів, а всі доводи фактично зводились до незгоди із прийнятим судовим рішенням.

Окрім того, під час судового розгляду судом 1-ої інстанції ретельно були досліджені та проаналізовані всі доводи сторони захисту щодо встановлення обставин провадження, та надана ним оцінка. Апеляційним судом не надається інша оцінка доказам у справі, у зв`язку з чим немає необхідності у повторному дослідженні всіх письмових доказів кримінального провадження.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені захистом обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судового рішення, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що судовий розгляд в суді першої інстанції відбувався без участі потерпілого, апеляційним судом встановленонаступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; брати участь у судовому провадженні; брати участь у безпосередній перевірці доказів; підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно матеріалів провадження, після визначення 29.03.2024 року складу суду (а.с. 14), судові засідання призначались на 18.04.2024 року, 13.05.2024 року, 05.06.2024 року, 10.06.2024 року, 14.06.2024 року, 25.06.2024 року, 15.07.2024 року, 06.09.2024 року, 03.10.2024 року, 04.10.2024 року, 07.10.2024 року.

В судовому засіданні від 10.06.2024 року головуючим суддею поставлено питання про проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілого, проти чого сторона захисту не заперечувала (а.с. 30).

Згідно ч.1 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Так, згідно матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_8 , про дату, час та місце проведення судового провадження неодноразово викликався судом у встановленому законом порядку за наявними у розпорядженні суду контактами, які надані стороною обвинувачення. Водночас, за наявним в матеріалах кримінального провадження мобільним телефоном судові виклики надсилались за допомогою підсистеми «Електронний суд» шляхом надсилання смс-повідомлень з офіційної адреси суду та доставлені адресату.

Відповідно до вимог ст. 325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або відкладення судового розгляду.

Таким чином, з урахуванням того, що судом вичерпані всі процесуальні можливості задля виклику потерпілого у судове засіданні, а також враховуючи, що позиція потерпілого не є вирішальною у даному кримінальному провадженні та висновок суду щодо доведеності обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України зроблений на підставі безпосередньо досліджених доказів, суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи без участі потерпілого.

При цьому, посилання обвинуваченої на необхідність направлення судової повістки потерпілому відповідно до положень ч.7 ст. 135 КПК України, не є релевантними та не можуть бути застосовані до даного провадження.

Оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції відповідно до приписів ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинила нетяжкий злочин, раніше не судима, має статус ФОП. Таким чином, беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, суд 1-ої інстанції прийшов до переконання, що перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, тому необхідно призначити покарання у вигляді штрафу.

Визначаючи обвинуваченій покарання суд 1-ої інстанції врахував характер та мотиви допущених обвинуваченою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень, тому прийшов до висновку, що з метою виправлення обвинуваченої та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами, що, на думку апеляційного суду, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже апеляційний суд вважає вирок суду законним та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду 1-ої інстанції щодо неї підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 406, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2024року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4