Справа № 487/1065/25
Провадження № 1-кс/487/1836/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001669 від 05.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням, у якому просила накласти арешт на майно, вилучене у ході обшуку 13.03.2025, саме: автомобіль марки КІА К5 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та ключі від нього.

Клопотання мотивовано тим, що вилучене у ході проведення обшуку майно є засобом скоєння кримінального правопорушення та може буде використано у якості речового доказу по кримінальному провадженню. Враховуючи, що вилучене у ході проведення обшуку майно може містити відомості, які можуть містити докази вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України є необхідність накладення арешту на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку.

Слідчий до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, надав до суду заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні клопотання та повернути законному власнику вилучений автомобіль, посилаючись на те, що власник автомобілю не має відношення до кримінального провадження, авто не є знаряддям вчинення злочину. Крім того власник автомобілю є інвалідом другої групи і для нього як людини похилого віку так річ як автомобіль є дуже цінною та втрата цього автомобіль може негативно вплинути на його матеріальне становище. В ході обшуку автомобіля нічого не було виявлено та вилучено, що свідчить про недостатність підстав вважати, що транспортний засіб може містити сліди вчинення злочину.

Власник майна ОСОБА_6 надав до суду заяву, у якій просив повернути належний йому транспортний засіб.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0001669 від 05.11.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Процесуальне курівництво у вказаному провадженні здійснюється Окружною прокуратурою м. Миколаєва.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.11.2024 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшов рапорт старшого оперуповноваженого УБН ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 про те, що в ході виконання оперативно-технічних заходів було отримано інформацію , що 04.11.2024 о 15:02 невстановлені чоловік та жінка розмістили "схованку "закладку" імовірно з наркотичним засобом по вул. Озерна у м. Миколаїв.

Також у клопотанні зазначено, що в ході досудового розслідування проведеними слідчими діями та оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що до збуту наркотичних засобів може бути причетна ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який спільно із ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 використовує автомобіль КІА К5 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 .

При цьому за версією органу досудового розслідування, вилучене у ході проведення обшуку майно є засобом скоєння кримінального правопорушення та буде використано у якості речового доказу по кримінальному провадженню.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання власником автомобілю КІА К5 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 є ОСОБА_6 відповідно до реєстраційної картки та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

13.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва за участю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 було проведено обшук автомобіля КІА К5 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , у ході проведення якого було вилучено вказаний автомобіль та ключі від нього.

Постановою начальника відділення СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 від 13.03.2025 року вищевказаний транспортний засіб було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, можна зробити висновок, що вилучений транспортний засіб КІА К5 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , відповідає критеріям зазначеним у ст. 167 КПК України.

В свою чергу, прокурор вважаючи вказаний транспортний засіб знаряддям вчинення кримінального правопорушення та речовим доказом у кримінальному провадженні, просить накласти арешт на вказане майно.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Правовий порядок застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження , як арешт майна визначено Главою17 КПК України.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до положень ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За положеннями статті 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, та має застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження.

За положеннями статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом своїх переконань.

З урахуванням вищезазначених обставин, зокрема що під час обшуку вказаного транспортного засобу в ньому не було виявлено будь-яких наркотичних засобів чи психотропних речовин, слідчий суддя вважає, що прокурором, жодним чином не зазначено, з урахуванням яких обставин орган досудового слідства дійшов висновку, що транспортним засобом марки КІА К5, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснювалось перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин для їх подальшого збуту.

Враховуючи суть кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором належним чином необґрунтовано підстави та мета, застосування запобіжного заходу у вигляді арешту майна відповідно до положень статті 170 КПК України, як і не обґрунтовано наявність підстав вважати що вказаний транспортний засіб може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням зазначеного, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, може мати негативні наслідки для власника вилученого майна.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001669 від 05.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України про накладення арешту на транспортний засіб КІА К5, д.н.з. НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1