Дата документу 29.05.2025 Справа № 311/3988/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/3988/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/143/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 29 травня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не працює, неодружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

На підставі ч.1 ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку - 3 (три) роки, не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення експертизи № 7-3044 від 09 листопада 2020 року на суму 1307 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягало у застосуванні закону, який не підлягав застосуванню.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.309 КК України, в межах санкції статті - у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та його відношення до скоєного.

Так, вчинений ОСОБА_6 злочин відносяться до категорії умисних тяжких злочинів (за його вчинення передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років).

Розмір наркотичних засобів, які незаконно придбав, виготовив та зберігав ОСОБА_6 , є особливо великим, що свідчить про стійку залежність ОСОБА_6 від постійного вживання наркотичних засобів та відкрите небажання ним припинити у подальшому злочинну діяльність з незаконного обігу наркотичних засобів, адже ст. 309 КК України є триваючим злочином, а самостійно вжити такий значний обсяг наркотичних засобів ОСОБА_6 за короткий проміжок часу не вдалося б за жодних умов.

Таким чином, ОСОБА_6 свідомо придбавав та зберігав для себе максимально можливий обсяг наркотичних засобів, не зважаючи на обізнаність про тяжкість кримінальної відповідальності за вчинені дії.

Як особа обвинувачений ОСОБА_6 характеризується матеріалами кримінального провадження негативно. Так, ОСОБА_6 до цього вже п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності, з яких двічі за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти незаконного обігу наркотичних засобів.

Зокрема, злочинна діяльність ОСОБА_6 не обмежувалась зберіганням наркотичних засобів для власних потреб, а й була пов`язана зі збутом особливо небезпечних наркотичних засобів та організацією місць (притонів) для вживання наркотичних засобів.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 офіційного місця роботи не має та жодних цілеспрямованих дій працевлаштуватися не вживає, постійного джерела доходів не має, будь-якою суспільно-корисною працею не займається. Зі свого боку ОСОБА_6 також не вживає жодних заходів для лікування своєї наркозалежності.

Вироками судів від 11 жовтня 2007 року, 13 липня 2012 року та 09 серпня 2019 року засудженому ОСОБА_6 надавалась можливість стати на шлях виправлення та за вчинення умисних злочинів (у тому числі пов`язаних з незаконним бігом наркотичних засобів) останній звільнявся від реального відбування призначених покарань із застосуванням ст. 75 КК України.

Проте, такого виду, розміру та порядку відбування покарання для ОСОБА_6 виявилось недостатньо. Належних висновків для себе він не зробив та у подальшому знову скоює дії щодо обігу наркотичних засобів, та ще й в особливо великому розмірі, що свідчить про не достатню дієвість кримінального провадження з призначенням умовного покарання, що не сприяє попередженню вчинення ОСОБА_6 нових наркозлочинів.

Водночас, періодичність вчинення нових умисних злочинів вказує на те, що визнання своєї вини ОСОБА_6 не свідчить про його щире та дієве каяття.

В сукупності ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 нерозривно пов`язаний з наркотичними засобами, а тому без реальної ізоляції його від суспільства та доступу до наркотичних засобів, в межах строку, передбаченого законодавцем в санкції частини 3 статті 309 КК України, досягнення цілей кримінального провадження буде неможливим.

З огляду на викладене, належних та достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України у суду відносно ОСОБА_6 не існувало.

Тобто, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано до ОСОБА_6 положення ст.75 КК України, яка в даному випадку не підлягала застосуванню.

Згідно з вироком суду, в один із днів, в кінці вересня місяця 2020 року, в денний час доби, знаходячись за місцем свого мешкання на території домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, направленим на незаконний обіг наркотичних засобів для подальшого особистого вживання, з вирослих на території заднього подвір`я вказаного домоволодіння дикоростучих рослин коноплі руками зірвав стебла з листям та верхівковими частинами, тим самим незаконно придбав вказаний наркотичний засіб, частину якого помістив для висушування на горище сараю, частину помістив для висушування під стелю сараю та гаражу, а решту, склав до двох картонних коробок в приміщенні гаражу, та незаконно зберігав до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції за наступних обставин.

10 жовтня 2020 року в період часу з 07 години 45 хвилин по 09 годину 33 хвилини, на території домоволодіння, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , в приміщенні гаражу, сараю та на горищі сараю виявлено та вилучено: стебла рослин, на яких є листя та верхівкові частини сіро-зеленого кольору, що знаходяться в двох картонних коробках, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маси якого в перерахунку на висушену речовину склали відповідно 529,3 г та 613,5 г, та стебла рослин, на яких є листя та верхівкові частини сіро-зеленого кольору, які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину склала 2205,3 г, загальною масою канабісу 3348,1 г, що є особливо великим розміром.

Крім цього, у ході вживання ОСОБА_6 особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, виготовлено інший особливо небезпечний наркотичний засіб, який виявлено та вилучено у ході обшуку на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на фрагменті полімерної пляшки та металевому виробі сріблястого кольору, який схожий на головку від торцевого ключа, з нашаруванням на їх поверхнях смолоподібної речовини коричневого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - екстрактом канабісу, маси якого в перерахунку на суху речовину склали 0,4611 г та 0,1918 г, загальною масою екстракту канабісу 0,6529 г. Таким чином, ОСОБА_6 незаконно придбав, виготовив та зберігав зазначені наркотичні засоби без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції зазначених вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.309 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом із цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким, а також відомості щодо особи обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, перебуває на обліку у нарколога, має зареєстроване місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно, працює, є особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин у сукупності та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.

Проте, звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів переконливого обґрунтування для такого звільнення та не в повній мірі врахував фактичні обставини та тяжкість вчиненого правопорушення, а також те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, відбував покарання у виді позбавлення волі як реально, так і звільнявся від його відбування на підставі ст.75 КК України, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

На викладене звернув увагу Верховний Суд в своїй постанові від 21 грудня 2021 року у цьому провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням достатніх підстав немає, про що обґрунтовано зазначає прокурор в апеляційній скарзі.

Застосування положень ст.75 КК України в цьому випадку колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

З урахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст.407, 409, 420 КПК України, з ухваленням нового вироку.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиросердно розкаявся, сприяв органу досудового розслідування та суду у встановлені обставин провадження, є особою з інвалідністю 3 групи, має на утриманні дітей, при цьому одна дитина на цей час є неповнолітньою, під час апеляційного розгляду обвинувачений надав документи, що характеризують його особу, зокрема: сертифікат про проходження обвинуваченим профілактичного наркологічного огляду, довідки про те, що останній став на облік у Запорізькій та Василівській філіях Запорізького обласного центру зайнятості, як шукач роботи, довідку-характеристику, видану начальником Степногірської селищної військової адміністрації, згідно з якою на ОСОБА_6 за час проживання за місцем його мешкання скарг та заяв не надходило.

Викладене на думку колегії суддів, може бути визнано обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто є підставами для застосування положень ст.69 КК України.

Водночас, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк, що є нижчим від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.3 ст.309 КК України, а саме 3 роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України, скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.309 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4