Справа № 227/1615/23
В И Р О К

іменем України

29 липня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000233, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Добропілля, Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, холостого, працюючого гірником підземним на шахті «Добропільська», РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указу Президента України N?69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України оголошена та проводиться загальна мобілізація.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 статті І Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизні, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних, проходити медичний огляд, проходити військову службу і виконувати військовий обов`язок у запас, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час: громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися військових частин або на збірні пункти ІНФОРМАЦІЯ_3 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях начальників ІНФОРМАЦІЯ_3, де вони перебувають на військовому обліку, громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Згідно ч. 1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, винні у порушенні правил військового обліку громадян України, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Громадянин ОСОБА_4 05 жовтня 2004 року рішенням призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час згідно ст. 30 «в» Наказу МО України N? 207 від 1999 року (вади зору), і на цій підставі був звільнений від призову на строкову військову службу та зарахований в запас з передачею на військовий облік військовозобов`язаних. 10 травня 2023 року з метою визначення призначення на особливий період військовозобов`язаний солдат запасу ОСОБА_4 був направлений на проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновків якої від 11 травня 2023 року відповідності до Наказу МО України N? 402 від 2008 року був визнаний придатним до військової служби у воєнний час. Станом на 19 травня 2023 року ОСОБА_4 не перебував на спеціальному обліку, як заброньований на час мобілізації, та не мав права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно зі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

11 травня 2023 року, приблизно о 14 год. 10 хв., в службовому кабінеті №? 10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 вручено повістку про явку на 19 травня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки на мобілізацію і подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України. ОСОБА_4 в подальшому не прибув у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією, а саме о 08 год. 00 хв. 19 травня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 , ухилившись від призову на військову службу за мобілізацією.

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно з метою ухилення від призову за мобілізацією на особливий період, без поважних причин, маючи можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 1, 10, 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України N?69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» не прибув в указаний час до місця призову.

ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав в повному обсязі свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та підтвердив обставини його вчинення, зазначені в обвинувальному акті. Від надання показів відмовився.

Крім визнання своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_4 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

З копії паспорта громадянина України вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином України.

За повідомленням про кримінальне правопорушення від 14 червня 2023 року від начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 та доданим до нього рапортом начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , 11 травня 2023 року о 14:10 год. в кабінеті № 10 ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаний солдат запасу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності працівника ЗСУ ОСОБА_11 , капітана ОСОБА_12 , підполковника ОСОБА_13 отримав повістку про прибуття для відправки до військової частини НОМЕР_2 (навчальний центр Національної гвардії України) і подальшого призову за мобілізацією, про що зазначив у розписці про отримання повістки. В подальшому не прибув у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією (о 08:00 год. 19 травня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 ), ухилившись таким чином від призову на військову службу за мобілізацією. У телефонному режимі повідомив, що має право на відстрочку від призову за мобілізацією у зв`язку з тим, що доглядає за тяжкохворою бабусею, але підтверджуючих документів на надав. На момент вручення повістки (11 травня 2023 року) та на дату прибуття по повстці (19 травня 2023 року) згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» у військовозобов`язаного ОСОБА_4 були відсутні підстави для надання відстрочки від призову за мобілізацією. Рішенням військово-лікарської комісії ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби.

Відповідно до роз`яснення до облікової картки до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 солдата запасу ОСОБА_14 , останній 05 жовтня 2004 року рішенням призовної комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 був визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час згідно ст. 30 «в» Наказу МО України № 207 від 1999 року (вади зору) і на цій підставі був звільнений від призову на строкову військову службу та зарахований в запас з передачею на військовий облік військовозобов`язаних. 10 травня 2023 року з метою визначення призначення на особливий період військовозобов`язаний солдат запасу ОСОБА_4 був направлений на проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновків якої від 11 травня 2023 року у відповідності до Наказу МО України № 402 від 2008 року був визнаний придатним до військової служби у воєнний час. Станом на 19 травня 2023 року ОСОБА_4 не перебував на спеціальному обліку як заброньований на час мобілізації та не мав права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

До матеріалів кримінального провадження долучено копію тимчасового посвідчення № 693 на ім`я ОСОБА_4 від 23 серпня 2018 року, за яким останній визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним до військової служби у воєнний час.

10 травня 2023 року ОСОБА_4 направлено на медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією відповідного направлення.

Відповідно до копії довідки військово-лікарської комісії від 11 травня 2023 року, ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби у воєнний час.

До матеріалів кримінального провадження долучено мобілізаційне розпорядження ОСОБА_4 з`явитися 19 травня 2023 року о 08:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з копією журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним, призначеним у команди по ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказане мобілізаційне розпорядження вручене ОСОБА_4 11 травня 2023 року.

З корінця повістки про відправку вбачається, що за вказаною повісткою ОСОБА_4 був зобов`язаний з`явитися 19 травня 2023 року о 08:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 .

За копією Журналу обліку видачі та вручення повісток військовозобов`язаним про призов на військову службу під час мобілізації, зазначена повістка вручена ОСОБА_4 під підпис.

Згідно з листом доведення вимог законодавства України з питань оборони, 03 січня 2017 року ОСОБА_4 під підпис ознайомлений зі змістом ст. 336 КК України.

Відповідно до копії Журналу ознайомлення з вимогами статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» та статтею 336 КК України, зміст зазначений нормативно-правових актів доведений ОСОБА_4 під підпис 11 травня 2023 року.

Надаючи оцінку допустимості досліджених судом доказів, суд виходить з того, що сторона захисту не посилалася на недопустимість певних доказів і докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 визнаються допустимими, оскільки отримані уповноваженими особами, з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі і судом не встановлено суттєвих процедурних недоліків, які б «зруйнували» чи звузили права обвинуваченого, або ж обмежили його в можливостях їх ефективного використання.

Надаючи оцінку сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та одночасно оцінюючи достовірність таких доказів, суд виходить з того, що стороною захисту не оспорюється та обставина, що громадянин України ОСОБА_4 11 травня 2023 року о 14:10 год. в кабінеті № 10 ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав повістку про прибуття для відправки до військової частини НОМЕР_2 (навчальний центр Національної гвардії України) і подальшого призову за мобілізацією, про що зазначив у розписці про отримання повістки. В подальшому не прибув у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією (о 08:00 год. 19 травня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 ).

Окрім визнання обвинуваченим, зазначена обставина підтверджується оціненими в сукупності:

- повідомленням про кримінальне правопорушення від 14 червня 2023 року;

- роз`ясненням до облікової картки до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3

- мобілізаційний розпорядженням;

- копією журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним;

- корінцем повістки про відправку;

- копією Журналу обліку видачі та вручення повісток військовозобов`язаним про призов на військову службу під час мобілізації.

Станом на 11 та 19 травня 2023 року ОСОБА_4 за станом здоров`я був придатним до військової служби у воєнний час, що підтверджується висновком військово-лікарської комісії від 11 травня 2023 року, який ОСОБА_4 у встановлено порядку на оскаржувався.

Суду не надавалися докази того, що ОСОБА_4 звертався до будь-якого підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації і що щодо останнього ухвалювалося рішення про надання такої відстрочки.

Більше того, з роз`яснення до облікової картки до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 солдата запасу ОСОБА_14 вбачається, що станом на 19 травня 2023 року ОСОБА_4 не перебував на спеціальному обліку як заброньований на час мобілізації та не мав права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Самостійне визначення ОСОБА_14 наявності підстав для відстрочки через догляд за тяжкохворою бабусею, на підтвердження чого до матеріалів кримінального провадження долучено копії документів про стан здоров`я та ступінь родинних зв`язків, за відсутності відповідного рішення ІНФОРМАЦІЯ_3, не є визначеною законом підставою для неприбуття за повсткою до місця призову за мобілізацією.

Наявність у ОСОБА_4 бронювання від призову на військову службу під час мобілізації на час розгляду справі в суді на правомірність діянь останнього в травні 2023 року жодним чином не впливає та не визначена законом як підстава для звільнення від кримінальної відповідальності.

Обставини непереборної сили, які б могли завадити ОСОБА_14 прибути у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією, дослідженими судом доказами не встановлені.

Таким чином, вищенаведені фактичні обставини поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є умисним нетяжким злочином, вчиненим під час широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України і введеного воєнного стану, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого.

Останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, працевлаштований та має постійне джерело доходу, має бабусю похилого віку, яка потребує стороннього догляду, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває.

У якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , в обвинувальному акті зазначено щире каяття.

Суд виходить з того щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Обвинувачений в суді свою провину визнав повністю, однак навіть після початку кримінального провадження не намагався виправити ситуацію та звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 з приводу його фактичної мобілізації а також просив суд не позбавляти його волі, що свідчить про відсутність критичної оцінки обвинуваченим вчиненого та відсутність готовності понести за це покарання. Таким чином, декларативне визнання обвинуваченим своєї вини визнається судом обумовленим страхом за свою подальшу долю, а не щирим жалем за вчинене.

З огляду на викладене, така обставина, як щире каяття, визнається судом недоведеною.

На інші обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , як і на обставини, що його обтяжують, сторони не посилаються і такі обставини судом не встановлені.

На виконання вимог абз. 17 ч. 1 ст. 368 КПК України суд приймає до відома досудову доповідь, складену відділом № 15 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, за якою орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК України, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, судом не встановлені.

Суд також вважає, що зазначене покарання має відбуватися лише реально, оскільки передбачені ст. 75 КК України підстави для ухвалення судом рішення про звільнення від такого покарання з випробуванням судом не встановлені. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення, тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.

За наведених обставин суд не погоджується позицією органу пробації щодо виду покарання для обвинуваченого, оскільки саме таке покарання на переконання суду буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід до обвинуваченого станом на час ухвалення вироку не застосовується і клопотання про обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявлялося.

Докази на здійснення учасниками провадження процесуальних витрат, які б підлягали розподілу в порядку ст. 124 КПК України, суду не надавалися.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_15 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання обраховувати з часу фактичного затримання ОСОБА_4 на виконання вироку.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

29.07.2025