Справа № 572/4171/25
Провадження № 1-кп/572/482/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року

Сарненський районний суд Рівненської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни кримінальне провадження № 0000364 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України , одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючого неофіційно, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», дію якого неодноразово продовжено, зокрема Указом Президента України №58/2023 від 06 лютого 2023 року, який затверджено Законом України №2915-1Х від 07 лютого 2023 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, пунктів 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Консти туції України оголошено та проводиться загальна мобілізація.

Так, ОСОБА_4 , згідно довідки №69/665 від 03.04.2023 військово-лікарської комісії пройшов медичний огляд ВЛК Сарненської ІДРЛ 03.04.2023 (далі - ВЛК), за результатами якого визнаний обмежено придатним до проходження військової служби.

В подальшому, 24.04.2023 ОСОБА_4 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , належним чином, під особистий підпис, отримав повістку на призов по мобілізації із зобов`язанням прибути на 18 год. 00 хв. 25.04.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що по АДРЕСА_2 , для відправки в складі команди військової частини НОМЕР_1 для несення військової служби під час мобілізації.

Незважаючи на це, ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, а також обмежено придатним до проходження військової служби, знаючи зміст повістки від 24.04.2023, будучи попередженим про необхідність явки до

ІНФОРМАЦІЯ_3 на 18 год. 00 хв. 25.04.2023, а також про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, маючи прямий умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усупереч ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Закону України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», відповідно до якого оголошується та проводиться заіальпа мобілізація протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом з 24.02.2022, строк проведення якої надалі неодноразово продовжувався, зокрема Указом Президента України №5 8/2023 від 06 лютого 2023 року, який затверджено Законом України №2915-ІХ від 07 лютого 2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», яким строк проведення загальної мобілізації в Україні продовжується з 19.02.2023 на 90 діб, не маючи відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, та будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшої відправки для проходження військової служби під час мобілізації у складі команди військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з оголошенням мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації, маючи об`єктивну можливість, без поважних причин та правових підстав, з метою ухилення від призову за мобілізацією в Збройні Сили України не прибув на відправку на військову службу під час мобілізації у вищевказане місце та час, чим порушив порядок комплектування Збройних Сил України та ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ухилившись в такий спосіб від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті, просив суд здійснювати розгляд з урахуванням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Йому роз`яснено та зрозуміло неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини в апеляційному порядку.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав обвинувальний акт, просив суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, вирішити долю речових доказів. Прокурор не оспорював фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку роз`яснено та зрозуміла.

Положенням ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За приписами ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України є: повне визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим за ст. 336 КК України, повідомлення ним фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України і виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання, згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого, який одружений, має двох неповнолітніх дітей , раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його особисте ставлення до вчиненого діяння, наявності позитивної характеристики, на утриманні перебувають батьки пенсіонери, які проживають спільною сім`єю за однією адресою

Також при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд виходить із наділених дискреційних повноважень, які визнаються і Європейським судом з прав людини (рішення ЄСПЛ від 12.01.2012 у справі «Довженко проти України»), наданих державою щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-владною діяльністю з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові ККС ВС від 18 лютого 2025 року, справа №226/1856/23.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

При цьому, судом враховуються положення ч.ч. 2,3 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Конституційний суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року, справа N 1-33/2004 зазначив, що: «Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України( 254к/96-ВР ) в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України( 254к/96-ВР ).

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України( 254к/96-ВР )».

Отже, за загальним правилом призначення кримінальних покарань особі, що вчинила правопорушення вперше, має позитивні характеристики та відсутність обтяжуючих обставин, не призначається реальне позбавлення волі, а надається можливість спокутувати провину, шляхом встановлення іспитового строку. Більш того, законодавець не встановлює обмежень у застосуванні ст. 75 КК України при кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 336 КК України у порівнянні із корупційними кримінальними правопорушеннями згідно з ч. 4ст. 75 КК України.

Враховуючи наведене, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення та під час кримінального провадження, з урахуванням його позитивної характеристики, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства та вважає необхідним призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, при цьому застосувавши положення ст.75,76 КК України, шляхом звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком і покладанням відповідних обов`язків.

Суд переконаний, що саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Речові докази по справі залишити в матеріалах справи

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов відсутній.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки на час іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: оригінал повістки на призов по мобілізації на ім`я ОСОБА_4 , оригінал поіменного списку військовозобов`язаних СарненськогоРТЦК та СП направлених призовом по мобілізації до в/ч НОМЕР_1 , довідки ВЛК на імя ОСОБА_4 , оригінал картки та медичного огляду на імя ОСОБА_4 залишити при матеріалах кримінального провадження.

Початок іспитового строку відраховувати з дня ухвалення вироку суду.

Документи кримінального провадження зберігати в суді.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в Рівненський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд Рівненської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: