Справа № 185/7/25
Провадження № 1-кп/185/2/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в умовах дії воєнного стану в залі суду в м. Павлоград матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001111 від 25 липня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Ситниця, Маневицького району, Волинської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, на посаді головного сержанта роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення, військової частини НОМЕР_1 у званні молодший сержант, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 (в режимі ВКЗ),

потерпілої ОСОБА_11 (в режимі ВКЗ),

представника

потерпілої ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В:

Молодший сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на особливий період, військової частини НОМЕР_1 , на посаді головного сержанта роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення, у військовому званні «молодший сержант», 25 липня 2024 року о 01 год. 06 хв., в нічний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Navara», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух по крайній лівій смузі руху проїзної частини вулиці Дніпровська, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, у м. Павлоград Дніпропетровської області з боку м. Дніпро у напрямку м. Донецьк, в порушення вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 1.3., 1.5., 2.3.6)., 18.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до яких:

п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими».

п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п. 2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі».

п. 18.1.: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», діючи необережно, проявляючи кримінально-протиправну самовпевненість, не маючи будь яких перешкод технічного і фізичного характеру, рухаючись зі швидкість близько 50 км/год, не врахував дорожньої обстановки, не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не розцінив дорожню ситуацію як небезпечну в незалежності від наявності на пішохідному переході пішоходів, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух далі, тим самим створивши небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на нерегульований пішохідний перехід позначений знаком 5.38.1 Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід», розташований поблизу мийки «Бриз» по вул. Дніпровській 124Г в м. Павлоград, де у крайній лівій смузі руху, у зоні дії раніше зазначеного дорожнього знаку, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який у темпі шагу перетинав вул. Дніпровську зліва направо відносно руху транспортного засобу, в результаті чого останньому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді політравми, відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІІ ступеню, субдуральні гематоми обох боків, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток склепіння та основи черепу, забоїв та саден голови, перелому С6-С7 (компресійний), множинні переломи кісток тазу, саден обличчя, правого ліктьового та лівого колінного суглобів і тулуба, від яких ІНФОРМАЦІЯ_5 пішохід ОСОБА_14 помер у реанімаційному відділенні КП «Дніпровська обласна клінічна лікарні ім. I.І. Мечникова ДОР» за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, площа Соборна 14.

Дії ОСОБА_3 кваліфікованоза ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та суду показав, що 25 липня 2024 року біля 01.00 години він відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 переміщували військову техніку з пункту ОСОБА_15 в пункт «Б». Це відбувалося вже третю добу тому, що необхідно було швидко перемістити військову техніку, яку вони переміщували в темну пору доби під час комендантської години. Рухаючись колоною автомобілів з м. Дніпра в сторону м. Краматорськ, він керував автомобілем «Нісан Наваро», замикаючи цю колону. Рухаючись за 50-100 метрів до останньої машини, в`їжджаючи в м. Павлоград на вул. Дніпровська, рухаючись з моста з повороту, дорога була не освітлена, світилася лише мийка «Бриз». На мийці були люди на тротуарі. Він дивився на ту частину дороги. З лівої сторони з неосвітленої частини дороги з`явилося 2 силуети людей, які в швидкісному русі перебігали проїзну частину в сторону мийки «Бриз». Один силует зупинився, а інший пришвидшив свій рух. Він загальмував, але все одно зачепив його правою частиною свого автомобіля. Від цього чоловіка відкинуло в правий бік в сторону мийки і він впав на бардюрний камінь. Він зупинився і пішов до потерпілого. Перевірив пульс, він був наявний, потерпілий ще дихав і від нього був запах алкоголю. Він крикнув, щоб викликали швидку. Жінка на мийці викликала швидку, але мимо їхала якась швидка, яку він зупинив і вони забрали потерпілого. Це все було на протязі 10-20 хвилини. Він дочекався поліцію, ВСП та слідчого, який склав протокол ДТП, який він підписав. Потім він поїхав далі по службі. На всі виклики слідчого він з`являвся. З мамою потерпілого та дружиною він підтримував контакт. Допомагав слідству. Він був тверезий. Він сплатив потерпілій ОСОБА_16 400 000 гривень. Потерпіла ОСОБА_17 не прохала відшкодування. В скоєному розкаявся.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 показала, що з обвинуваченим у відносинах не перебуває. Вона є дружиною померлого ОСОБА_14 . Її чоловік був військовим і проходив ВЛК в м. Павлограді, повинен був зателефонувати до 01.00 години. Однак, він їй не зателефонував. На початку 05.00 години 25 липня 2024 року їй зателефонував слідчий і повідомив, що сталося ДТП і чоловіка забрали в реанімацію до лікарні. Вона купила квиток, щоб їхати в м. Павлоград, а приїхала в м. Дніпро, так як чоловіка вже перевезли з м. Павлограда в м. Дніпро в лікарню ім. Мечникова. Вона була з чоловіком 3-4 дні. Потім вона поїхала додому. 04 серпня 2024 року їй зателефонували з лікарні і повідомили, що він помер. 12 серпня 2024 року вона поховала свого чоловіка. Вона не має претензій до обвинуваченого, він сплатив їй моральну шкоду в сумі 400 000 гривень. Просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_18 в судове засідання не з`явилася, про час та місце була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд даного кримінального провадження без її участі.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

За згодою учасників кримінального провадження, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і обмежився допитом потерпілої та обвинуваченого, і дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого, документів стосовно речових доказів та процесуальних витрат. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції нема.

Враховуючи показання потерпілої та обвинуваченого та їх бажання не досліджувати інші докази по справі, суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення вважає доведеною повністю.

Дії ОСОБА_3 суд вважає правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне усунення заподіяної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

За місцем проживання та служби обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

На підставі ст. 65 КК України суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті за інкриміноване йому кримінальне правопорушення. Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений вчинив неумисний тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, є діючим військовослужбовцем, який нагороджений подяками та грамотами за сумлінне виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, визнав вину повністю, добровільно усунув заподіяну шкоду, має на утриманні двох малолітніх дітей, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання і покарання йому можливо призначити з застосуванням положень ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України з застосовуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у зв`язку з тим, що ДТП сталося на пішохідному переході, оскільки саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався і підстав для його обрання не має.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Накладений арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на автомобіль «Nissan Navara», реєстраційний номер НОМЕР_3 , він-код: НОМЕР_4 , який було вилучено 25 липня 2024 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 124Г, відповідно до ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року скасувати.

У справі маються судові витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу на суму 2271 грн. 84 коп., судової автотехнічної експертизи на суму 2387 грн. 70 коп., на загальну суму 4 659 грн. 54 коп., які підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання стосовно речових доказів у справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт шляхом зняття заборони на відчуження, розпорядження та користування на автомобіль «Nissan Navara», реєстраційний номер НОМЕР_3 , він-код: НОМЕР_4 , який було вилучено 25 липня 2024 року під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 124Г, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 4 659 грн. 54 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Речові докази: автомобіль «Nissan Navara», реєстраційний номер НОМЕР_2 , він-код: НОМЕР_4 , який переданий ОСОБА_3 залишити у його користуванні; CD-R диск з записом з камери відеоспостереження за 25 липня 2024 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1