КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4700/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

власника майна: ОСОБА_6 ,

власника майна: ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ПП "ДИЗАЙНБУД" на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000991 від 27.06.2024 в справі клопотанням прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Київ ОСОБА_8 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Київ ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді із клопотанням в рамках кримінального провадження № 0000991 від 27.06.2024 про арешт нерухомого майна.

Просив накласти арешт на нежитлової будівлі-складу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ПП "ДИЗАЙНБУД" (), з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує загроза їх відчуження.

В обґрунтування клопотання зазначав, що у провадженні ВД Дарницького УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000991 від 27.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, діючи на території м. Києва, виготовляли технічну документацію від імені суб`єктів господарювання, які мають для цього відповідну кваліфікацію, до якої були внесені неправдиві дані щодо фактичного стану об`єктів нерухомості (технічного стану, часу в якій вони були побудовані, їх введення в експлуатацію, відповідність будівельним вимогам та іншим нормам законодавства тощо), тим самим здійснювали підроблення офіційних документів, які видаються підприємством, яке має право видавати такі документи і які надають право для подальшого введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, а також подальшої реєстрації права власності на ці об`єкти, з метою використання їх підроблювачем чи іншою особою.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 31.01.2019 державним реєстратором КП "Реєстратор" м. Київ ОСОБА_9 , за ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстровано право власності на нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна стало: довідка, серія та номер: НЖ-2018-21-12, від 21.12.2018, видавник: ТОВ "ЕЮБ" ГРИВНА ПЛЮС".

В подальшому вищевказаний об`єкт нерухомого майна передано до статутного капіталу ПП "ДИЗАЙНБУД".

Засновник ТОВ «Експертно Юридичне Бюро «Гривна-плюс» ОСОБА_11 повідомив, що в 1997 році заснував ТОВ «ЕЮБ «Гривна-плюс», фінансова діяльність підприємства велась до 2014 року в м. Луганську. В травні 2014 року він переїхав до м. Києва у зв`язку із воєнним конфліктом і до теперішнього часу мешкає в м. Києві. В 2014 році він звільнив усіх працівників та вказане підприємство ніякої діяльності не здійснювало та з цього часу ТОВ «ЕЮБ «Гривна-плюс» не виготовляло будь яких технічних паспортів, висновків щодо технічної можливості поділу об`єктів майна або будь яких інших документів щодо об`єктів нерухомого майна.

Згідно інформації, викладеної в довідці НЖ-2018-21-12, від 21.12.2018, видавник: видавник: ТОВ "ЕЮБ" ГРИВНА ПЛЮС", нежитлова будівля-склад літ. «Б», за адресою: АДРЕСА_1, побудована до 1992 року господарським способом.

ОСОБА_11 зазачив, що вказаний факт спростовується проведеними оглядами аерофотознімків земельної ділянки кадастровий номер :85:242:0055 за адресою: АДРЕСА_1 в програмному забезпеченні «Google Earth Pro». Згідно даного огляду до 2008 року вказана земельна ділянка була вільна від будь якої забудови.

Постановою прокурора від 09.05.2025 об`єкт нерухомого майна-нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, визнано речовим доказом у вказаному вище кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000991 від 27.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт арешт на нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ПП "ДИЗАЙНБУД" (), із забороною здійснювати будь-які реєстраційні дії, відчужувати даний об`єкт нерухомого майна будь-яким особам, товариствам, установам, організаціям, підприємствам та фізичним особам або вчиняти будь які правочини із зазначеним нерухомим майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ПП "ДИЗАЙНБУД", подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дарницькоїокружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000991 від 27.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчий суддя дійшов помилкових висновків про наявність підстав для накладення арешту. Вважає таке рішення помилковим та неправомірним.

Всупереч вимогам статей 61, 170, 171, 173 КПК України слідчий суддя не з`ясував наявності правових підстав для звернення із клопотання про арешт майна, не перевірив відповідність клопотання вимогам закону, доцільності мети накладення арешту на майно, наявність ризиків вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, співмірність розміру шкоди, завданої заявнику кримінальним правопорушенням, із вартістю арештованого майна, а також не врахував наслідків арешту майна для третіх осіб.

Зі змісту ухвали вбачається, що у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно мав з`ясувати правові підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, врахувати його наслідки для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності ПП "ДИЗАЙНБУД" завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи власників майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останні просили задовольнити з наведених в ній підстав, заперечення представника прокурора, стосовно задоволення апеляційної скарги, яку останній вважав необґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що ВД Дарницького УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000991 від 27.06.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, діючи на території м. Києва, виготовляли технічну документацію від імені суб`єктів господарювання, які мають для цього відповідну кваліфікацію, до якої були внесені неправдиві дані щодо фактичного стану об`єктів нерухомості (технічного стану, часу в якій вони були побудовані, їх введення в експлуатацію, відповідність будівельним вимогам та іншим нормам законодавства тощо), тим самим здійснювали підроблення офіційних документів, які видаються підприємством, яке має право видавати такі документи і які надають право для подальшого введення в експлуатацію об`єктів нерухомості, а також подальшої реєстрації права власності на ці об`єкти, з метою використання їх підроблювачем чи іншою особою.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 31.01.2019 державним реєстратором КП "Реєстратор" м. Київ ОСОБА_9 , за ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстровано право власності на нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна стало: довідка, серія та номер: НЖ-2018-21-12, від 21.12.2018, видавник: ТОВ "ЕЮБ" ГРИВНА ПЛЮС".

В подальшому вищевказаний об`єкт нерухомого майна передано до статутного капіталу ПП "ДИЗАЙНБУД".

Засновник ТОВ «Експертно Юридичне Бюро «Гривна-плюс» ОСОБА_11 повідомив, що в 1997 році заснував ТОВ «ЕЮБ «Гривна-плюс», фінансова діяльність підприємства велась до 2014 року в м. Луганську. В травні 2014 року він переїхав до м. Києва у зв`язку із воєнним конфліктом і до теперішнього часу мешкає в м. Києві. В 2014 році він звільнив усіх працівників та вказане підприємство ніякої діяльності не здійснювало та з цього часу ТОВ «ЕЮБ «Гривна-плюс» не виготовляло будь яких технічних паспортів, висновків щодо технічної можливості поділу об`єктів майна або будь яких інших документів щодо об`єктів нерухомого майна.

Згідно інформації, викладеної в довідці НЖ-2018-21-12, від 21.12.2018, видавник: видавник: ТОВ "ЕЮБ" ГРИВНА ПЛЮС", нежитлова будівля-склад літ. «Б», за адресою: АДРЕСА_1, побудована до 1992 року господарським способом.

ОСОБА_11 зазачив, що вказаний факт спростовується проведеними оглядами аерофотознімків земельної ділянки кадастровий номер :85:242:0055 за адресою: АДРЕСА_1 в програмному забезпеченні «Google Earth Pro». Згідно даного огляду до 2008 року вказана земельна ділянка була вільна від будь якої забудови.

Постановою прокурора від 09.05.2025 об`єкт нерухомого майна- нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, визнано речовим доказом у вказаному вище кримінальному провадженні.

12.05.2025 прокурор Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000991 від 27.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України., а саме на нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ПП "ДИЗАЙНБУД" ()

Постановою прокурора від 09.05.2025 об`єкт нерухомого майна-нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, визнано речовим доказом у вказаному вище кримінальному провадженні..

Завданням арешту майна слідчий послався на необхідність запобігання можливості його відчуження.

Метою арешту майна слідчий вказав на п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме: з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки існує загроза їх відчуження.

12.05.2025 ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна- нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за № 0000991 від 27.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, слідчий суддя, встановив, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 та ч.ч. 1,2,4 ст. 358 КК України та про необхідність накладення арешту на нежитлову будівлю-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ПП "ДИЗАЙНБУД" (ЄДРПОУ 3130

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, посилаючись у клопотанні, що нерухоме майно відповідає критеріям зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України для його арешту, слідчий, прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку. Між тим, жодних доказів того, що нежитлова будівля-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ПП "ДИЗАЙНБУД" (), є предметом та доказом розслідуваних кримінальних правопорушень, в матеріалах судового провадження не міститься. Не приведені такі докази і в клопотанні слідчого, що свідчить про голослівність зазначених тверджень останнього.

Прокурор мав ретельно перевірити, чи зібрані органами досудового розслідування вагомі докази дають право на втручання у права ПП "ДИЗАЙНБУД", з метою забезпечення кримінального провадження, в даному випадку накладення арешту на майно.

Однак, клопотання прокурора в контексті мотивування необхідності накладення арешту на нежитлова будівля-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, що на праві приватної власності належить ПП "ДИЗАЙНБУД" () є безпідставним та за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Разом з цим, слідчий суддя накладаючи арешт на майно не встановив обставин за якими мета викладена у клопотанні слідчого, а саме накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів підтверджується та співвідноситься з матеріалами справи, отже на час розгляду клопотання прокурора у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.

Долучена до клопотання прокурора постанова про визнання майна речовим доказом від 09.05.2025 року є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що об`єкт нерухомого майна- нежитлова будівля-склад (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), за адресою: АДРЕСА_1, що на праві приватної власності належить ПП "ДИЗАЙНБУД" ()відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, отже є формальною.

Так, хоча в клопотанні прокурор вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і належної мети накладення арешту на майно. Тому колегія суддів вважає, що існування правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону, є недоведеною як в клопотанні прокурора з доданими до нього матеріалами, так і в ухвалі слідчого судді.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях. .

Більш того, у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, а це, в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Крім того слід зазначити, що відповідно до вимог ч.ч. 1, 2ст. 172 КПК України, клопотання прокурора про арешт майна розглядається за участю власника майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Клопотання прокурора може бути розглянуто без повідомлення власника майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Така необхідність завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Зокрема відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження в разі повідомлення про наміри накласти арешт на майно може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.

В будь-якому випадку прокурор повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власників майна та/або їх представників, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що розгляд клопотання слідчого було проведено з порушенням права власника майна та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження на захист.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, а саме нежитлове приміщення є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту, однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Інжиніринг» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3