02.09.2025 Єдиний унікальний номер 205/9300/25
1-кп/205/1063/25
Новокодацький районний суд міста Дніпра
Провадження № 1-кп/205/1063/25 Справа № 205/9300/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000699 від 06 березня 2025 року стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. чапкіно рф, громадянин України, пенсіонер, має середню спеціальну освіту, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

06.03.2025 о 14:20 годин, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «HYUNDAI», моделі «HD7855-01», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на правах власності ОСОБА_6 , 1969 року народження, рухався в Новокодацькому районі міста Дніпра по провулку Івана Сохача від вул. Нова в напрямку вул. Футбольна.

Під час руху водій ОСОБА_3 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не закріпив відповідні елементи кріплення задніх дверей автомобіля марки «HYUNDAI», моделі «HD7855-01», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив мимовільне відчинення задньої правої двері під час руху по проїзній частині в районі перехрестя провулку Івана Сохача та вул. Славна та такими своїми діями вчинив травмування пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався по узбіччю провулку Івана Сохача праворуч за напрямком руху автомобіля марки «HYUNDAI», моделі «HD7855-01», реєстраційний номер НОМЕР_2 в бік вул. Футбольна.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, пневмоцефалії, втисненого перелому передньої стінки лобної (фронтальної) пазухи, переломів осередків гратчастої кістки з переходом на внутрішні стінки орбіт справа та зліва, перелому кісток носу з явища гемосинусу пазух, стану після носової кровотечі, забійної рани в міжбрівній ділянці, забійної рани та підшкірної гематоми потиличній ділянці, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3-б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень».

Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено: п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов?язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» порушення якого находиться в причинно-наслідковому зв?язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Правова кваліфікація дій обвинуваченого.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Позиції учасників судового провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та суду пояснив, що дійсно він, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаному місці та у вказаний час не був уважним, не закріпив належним чином елементи задніх дверей, що призвело до відчинення задньої двері автомобілю та травмування потерпілого. Додатково зазначив, що він одразу зупинився, надав першу медичну допомогу, викликав співробітників поліції та швидку. У скоєному щиро кається, дуже жалкує про вчинене, відшкодував спричинену шкоду у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив покази, надані обвинуваченим ОСОБА_3 та додатково зазначив, що будь-яких претензій матеріального та/або морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки останній відшкодував заподіяну шкоду у повному обсязі, просив суд про призначення покарання без реального його відбування.

Мотиви суду щодо доведеності обвинувачення.

Положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі зазначеної норми процесуального закону, повинен роз`яснити суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій (Постанова ККС ВС від 03.08.2023 у справі №281/181/21).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та потерпілий не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються та вважає за необхідне обмежитись дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Так, суд, допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суд про обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, знайшла своє підтвердження у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належать до категорії необережних тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_3 раніше не судимий, визнав свою провину у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдану шкоду, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, є пенсіонером, за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК, суд відносить щире каяття, яке ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд... при призначенні покарання у виді... позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям (абзац четвертий підпункту 4.2).

За вказаних вище обставин, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття обвинуваченим ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого ним злочину, а мета покарання може бути досягнута без ізоляції його від суспільства, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.

При вирішенні питання щодо необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, є пенсіонером, його діяльність не пов`язана з керуванням транспортними засобами, а тому, суд вважає за доцільне призначення такого додаткового покарання.

Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи необережний характер вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, однак із здійсненням контролю за поведінкою обвинуваченого з боку органів з питань пробації, у зв`язку з чим, суд призначає покарання, передбачене санкцією статті та з застосуванням положень ст. 75 КК з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування залучався експерт для проведення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 витрати на їх проведення на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішуються судом в порядку ст. 100 КПК.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 7, 128, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

На підстав ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №878-25 від 16 квітня 2025 року у розмірі 11 874 гривні 24 копійки.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладені ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2025 року скасувати.

Речові докази, якими визнано автомобіль «HYUNDAI», моделі «HD7855-01», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 на праві приватної власності та який зберігається на території спеціального майданчику ГУНП в Дніпропетровській області для тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, буд. 22 повернути ОСОБА_6 за належністю.

Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Копії вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1