УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року

м. Київ

справа № 592/1278/21

провадження № 51-2254 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_4 засуджено цим вироком і вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 червня 2022 року у виді 3 років позбавлення волі, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Вирішено питання щодо накладеного арешту, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно та у незаконному заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно.

За обставин детально наведених у вироку, 09 жовтня 2020 року близько 14:00 год, ОСОБА_4 перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Набережна річки Стрілки, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, в тому числі і потерпіла ОСОБА_5 , підійшовши до неї ззаду та із зовнішньої кишені куртки, яка знаходилась на потерпілій, таємно, викрав мобільний телефон «Meizu M6 Note 3/16» з карткою пам`яті «Kingston» об`ємом пам`яті 32 Gb, яка знаходилась в телефоні, а також сім-карткою «ВФ Україна» з прив`язаним номером « НОМЕР_1 », вартість яких відповідно до висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-20/15589-ТВ від 07 грудня 2022 року складає 2 033 грн мобільного телефону та флеш-карти «Kingston» вартістю 95 грн, а всього на загальну суму 2 128 грн. Із місця правопорушення ОСОБА_4 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 20 грудня 2020 року ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку № 38 по вул. Металургів у м. Суми, у невстановлений досудовим слідством час, вирішив заволодіти транспортним засобом «BMW 323 CI», 2000 року випуску, номерний знак « НОМЕР_2 », ідентикафіційний номер - « НОМЕР_3 », що фактично належить ОСОБА_6 та знаходився біля вказаного будинку. Того ж дня близько 15:30 год, ОСОБА_4 шляхом використання мобільного телефону та сім-картки ПрАТ «ВФ Україна» з прив`язаним до неї номером « НОМЕР_4 » викликав евакуатор. Надалі, близько 16:00 год евакуатор, не довідуючись про злочинний намір ОСОБА_4 , виконуючи вказівку останнього, завантажив вказаний автомобіль та перевіз його до автогаражного кооперативу «Вікторія», що зареєстрований та фактично знаходиться по вул. Лисенка, 18 у м. Суми. Із місця вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 зник та автомобілем «BMW 323 CI», 2000 року випуску, номерний знак « НОМЕР_2 » розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди, яка згідно висновку автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/119-21/195-АВ від 14 січня 2021 складає 63 199 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та постановити нове рішення, яким його виправдати. Обґрунтовуючи свої вимоги стверджує про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд взяв до уваги лише частину показань свідків та потерпілого, які були на користь обвинувачення, відкинувши обставини, які викликають сумніви. Також засуджений зазначає, що у суді не допитані потерпілий та прямі свідки. Вказує, що суд послався на частину показань потерпілого і свідків, однак вони не були допитані у суді. Вважає, що суди безпідставно не застосували за ч. 2 ст. 185 КК Закон № 3886-IX.

Мотиви Суду

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

Отже, доводи касаційної скарги, які зводяться до неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, з огляду на викладені вище положення процесуального закону, не можуть бути предметом перевірки в касаційному порядку.

Завданням суду першої інстанції є оцінка доказів, на підставі яких він вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення (пункти 1 - 3 ч. 1 ст. 368 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається зі змісту вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Виконуючи законодавчі положення, суд першої інстанції допитав ОСОБА_4 , який по епізоду за ч. 2 ст. 185 КК свою вину визнав повністю, не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, зазначивши, що він таємно, викрав у потерпілої ОСОБА_5 мобільний телефон «Meizu M6 Note 3/16». Даний мобільний телефон здав до ломбарду.

Також на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні цього кримінального правопорушення, суд послався на фактичні дані, які містяться у письмових доказах, зміст, яких наведено у вироку, зокрема висновку експерта № СЕ-19/119-20/15589-ТВ від 07 грудня 2022 року, яким визначена вартість викраденого мобільного телефону «Meizu M6 Note 3/16», яка складає 2 033,95 грн та флеш-карти торговельної марки «Kingston» вартістю 95 грн.

Разом із тим, ОСОБА_4 , будучи безпосередньо допитаним судом, заперечив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 289 КК та стверджував, що він знає потерпілого ОСОБА_7 . 20 грудня 2020 року потерпілий попрохав його перегнати автомобіль на евакуаторі, що він і зробив. Якби потерпілий його не попрохав, то автомобіль на евакуаторі він не забирав би.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 вини, висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, суд дійшов на підставі аналізу:

- показань свідка ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні розповіла, що вона добре знає ОСОБА_4 , мала з ним стосунки. 20 грудня 2020 року він брав у неї телефон, з її картки перераховував гроші за послуги евакуатора. Пізніше вона дізналась, що він угнав автомобіль з вул. Металургів у м. Суми, тому він розраховувався її карткою, якою він користувався і також її мобільним телефоном;

- показань свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні розповів, що дійсно був здійснений виклик евакуатора у грудні 2020 року з вул. Металургів у м. Суми, телефонував чоловік, а гроші сплачувала жінка з картки десь приблизно 800 грн і водій ОСОБА_10 перевіз автомобіль за допомогою евакуатора до автогаражу на АДРЕСА_1. Як повідомили, у автомобіля щось сталося з кермом;

- показань свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні пояснив, що 19 або 20 грудня 2020 року він перебував разом з товаришем у автогаражах по АДРЕСА_2, де розпивали спиртні напої десь у темну пору доби, коли вже вони збиралися до дому, до них підійшли двоє чоловіків і попрохали залишити автомобіль біля його гаражу. Чи був автомобіль на евакуаторі, чи ні, він не пам`ятає, але сказали, що десь через дві-три доби заберуть і за це розрахуються, на що він погодився. На наступний день прийшли працівники поліції і розповіли про угон автомобіля.

Крім того, місцевий суд послався на фактичні дані, які містяться у письмових доказах, зміст яких детально наведено у вироку, зокрема протоколі огляду місця події від 21 грудня 2020 року, під час якого потерпілий ОСОБА_12 показав де знаходився автомобіль «BMW 323 CI» чорного кольору з державними номерами « НОМЕР_2 », та при цьому видав працівникам поліції ключі від автомобіля та технічний паспорт.

Таким чином, безпосередньо допитавши ОСОБА_4 , свідків, дослідивши наявні у справі документи, місцевий суд умотивовано визнав, що вони згідно зі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку, а їх сукупність дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_4 в інкримінованих злочинах та правильно кваліфікувати його дії за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 286 КК.

Апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , ретельно перевірив доводи, викладені в ній, які за своєю суттю аналогічні доводам касаційної скарги, стосуються неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи у частині визнання його винним за ч. 2 ст. 286 КК та обґрунтовано спростував їх, виклавши в ухвалі мотиви прийнятого рішення. Оскільки в апеляційній скарзі правильність кваліфікації дій за ч. 2 ст. 185 КК не оскаржувалась, законність вироку суду першої інстанції колегією суддів в цій частині не перевірялась.

Спростовуючи доводи ОСОБА_4 про те, що розгляд справи відбувся без потерпілого ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи міститься заява останнього від 24 лютого 2022 року з проханням проводити усі судові засідання без його участі. Також у цій заяві він висловив свою позицію, що у призначенні ОСОБА_4 міри покарання покладається на розсуд суду.

Таким чином, дослідивши матеріали провадження, в межах апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК, суд обґрунтовано зазначив, що під час апеляційного розгляду не було здобуто доказів та не встановлено обставин, за яких би дане провадження підлягало б закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу вказаного кримінального правопорушення, чи у зв`язку недоведеністю його вини, про що просили обвинувачений та його захисник у судовому засіданні.

Покарання призначене ОСОБА_4 є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.

Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Стверджуючи у касаційній скарзі про неповноту судового розгляду, з огляду на те, що судом не було допитано свідків, засуджений не конкретизує яких саме свідків та які обставини були відомі свідкам і могли суттєво вплинути на прийняття рішення, не зазначає чи заявляв він клопотання щодо їх допиту як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, не обґрунтовує будь-яких порушень судами норм процесуального права у цій частині.

Водночас, колегія суддів вкотре зазначає, що суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перегляді судових рішень Суд виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

На думку колегії суддів, судами попередніх інстанцій дотримано вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду вказаного кримінального провадження.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК вчинене ОСОБА_4 09 жовтня 2020 року, а вартість викраденого майна складає 2 128 грн. Із урахуванням положеннями п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України і ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886- IX, така вартість є більшою ніж 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян, тобто вказане діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК, з огляду на що, доводи ОСОБА_4 у частині незастосування судами Закону № 3886-IX є безпідставними.

Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2023 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3