19 вересня 2025 року м.Запоріжжя
Прокурором було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» із визначенням застави у вигляді 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, в обґрунтування клопотання прокурор зазначила про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
Обґрунтовуючи клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КК України, які обумовлюють необхідність продовження обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушеннях, за які Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а тому, побоюючись покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, останній може переховуватись від суду, що є ризиком передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КК України.
Також, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема на тих, з якими обвинувачений знайомий особисто, та, перебуваючи на свободі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на таких свідків з метою зміни їх показань, що є ризиком передбаченим п.3 ч.1 ст.177 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, оскільки він є особою, раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, на шлях виправлення не став, для себе відповідних висновків не зробив, обвинувачується у вчиненні ряду нових кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин та, враховуючи викладене, в подальшому може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки, в ході досудового розслідування було встановлено, що останній є раніше судимою особою, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого, що вказує про те, що перебуваючи на свободі, останній, з метою отримання коштів для існування та забезпечення життя, вже вчинив кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин для власного існування, а тому існує велика вірогідність, що ОСОБА_4 буде продовжувати вчиняти інші злочини, оскільки припинення його протиправної діяльності стало можливим лише за втручання правоохоронних органів, що є ризиком передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КК України.
Крім того прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 володіє певними соціальними зв`язками, що не виключає або суттєво не зменшує ризик втечі, не слугує достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки з урахуванням обставин вказаного кримінального провадження, і жодним чином не свідчить на користь того, що обрання більш м`якого запобіжного заходу зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням зазначеного прокурор просить суд його клопотання задовольнити та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора оскільки ризики на які посилається прокурор є недоведеними та враховуючи тривале перебування ОСОБА_4 під вартою просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт.
Разом з цим, захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_6 , в інтересах останнього було подано клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування клопотання зазначено про те, що на думку сторони захисту подальше перебування обвинуваченого під вартою є не обґрунтованим. Стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Досудове розслідування по кримінальному провадженню завершено, і слідчий, вважаючи, що зібрані всі можливі та достатні докази винуватості ОСОБА_4 , і вичерпані всі можливості щодо отримання інших доказів, за погодженням із прокурором склав обвинувальний акт та направив його до суду. Таким чином, стороною обвинувачення допитані всі свідки, які попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих відомостей, проведені необхідні експертизи та виконані інші необхідні слідчі та процесуальні дії. Тобто, станом на теперішній час всі докази знаходяться у сторони обвинувачення і доступ до них поза процесуальний шлях неможливо. Якщо уявити, що у людини є мета спотворити або знищити доказ по справі, то без участі правоохоронців цього не можливо зробити. Таких намірів у ОСОБА_4 немає і доказів цього стороною обвинувачення не надано. Доказів того, що ОСОБА_4 буде ухилятись стороною обвинувачення суду не надано. ОСОБА_4 вважає себе невинуватою особою, незважаючи на наявність в інших судах на розгляді ще двух кримінальних справ, ОСОБА_4 , як ніхто інший зацікавлений у їх розгляді, щоб довести свою невинуватість. Цей фактор підтверджує те, що він немає на меті ухилятись від суду. У 2022 році ОСОБА_4 добровільно пройшов лікування від наркотичної залежності, що підтверджується довідкою з київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія». Під час повномаштабного вторгнення зайнявся волонтерською діяльністю і ввійшов до складу громадської організації «Пора». До затримання працював представником постачальника у міжнародній інвестиційно-будівельній компанії ТОВ «Агробудхолдинг». Має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де характеризується позитивно та допомагає вимушено переміщеним особам. Всі ці дії характеризують ОСОБА_4 як соціально відповідальну особу з чіткою громадянською позицією. Крім того, за станом свого здоров`я ОСОБА_4 хворіє грижею шлунка з витіканням язва дванадцятипалої кішки і потребує оперативного втручання. Зазначена операція в умовах слідчого ізолятора не можлива, в ізоляторі відсутня операційна зала, у зв`язку із чим подальше тримання під вартою погіршує стан здоров`я ОСОБА_4 і зменшує його шанси на одужання, що є порушенням його конституційних прав. Крім того, на теперішні час зміцніли соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_4 13.06.2025 року він уклав шлюб з ОСОБА_7 , яка є військовослужбовцем ЗСУ.
У зв`язку з вищезазначеним, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 просить суд змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 підтримали подане адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 клопотання та просили суд його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту.
Крім того, обвинуваченим ОСОБА_4 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою для зарахування до лав ЗСУ.
У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав подане ним клопотання та просив суд його задовольнити, оскільки бажає проходити військову службу та захищати Україну.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просив суд вирішити дане клопотання на розсуд суду.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 оскільки останнім порушена процедура для подання відповідного клопотання, зокрема він повинен звертатися з таким клопотанням до прокурора, а не до суду.
Крім того, обвинуваченим ОСОБА_4 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави.
Так, в обґрунтування клопотання зазначено про те, що ризики на які посилається прокурор є недоведеними. Разом з цим він має постійне місце мешкання, є волонтером ГО «Пора», одружений на військовій, яка потребує операції, є донором крові, має позитивну характеристику, а також сам потребує лікування, а також враховуючи тривалий термін перебування під вартою просить суд його клопотання задовольнити.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримав подане ОСОБА_4 клопотання та просив суд його задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту.
Розглянувши заявлені клопотання суд дійшов до наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 вересня 2024 року у справі ЄУН 334/7449/24, провадження 1-кс/334/2551/24, до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 листопада 2025 року включно із одночасним визначенням розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 листопада 2024 року у справі ЄУН 334/7449/24, провадження 1-кс/334/2551/24 до ОСОБА_4 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 грудня 2025 року включно.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2024 року у справі ЄУН 334/7449/24, провадження 1-кс/334/3118/24, до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 лютого 2025 року включно із одночасним визначенням розміру застави.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 було задоволено частково. Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 грудня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 03 лютого 2025 року включно, змінено, зменшивши розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В решті ухвалу слідчого судді залишено без змін.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 січня 2025 року, разом з доданими до неї матеріалами, було повернуто особі яка її подала у зв`язку з невідповідності її вимогам ст.396 КПК України.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_8 було залишено без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2025 року, якою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2025 року включно, залишено без змін.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За змістом ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та за яке законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
На даний час у кримінальному провадженні триває стадія дослідження письмових доказів сторони обвинувачення.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання та продовження на досудовому розслідуванні та у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, вплив на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, не змінилися та продовжують існувати і на цей час.
Щодо клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у зв`язку з бажанням вступити до лав ЗСУ суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
З таким клопотанням прокурор до суду не звертався, а бажання особи вступити до лав ЗСУ не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, але судом враховується.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу за клопотанням прокурора, за клопотанням ОСОБА_4 та клопотання адвоката ОСОБА_6 поданого в інтересах ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляду вищезазначених клопотань суд виходить з того, що на даний момент існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно ст.29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Зокрема, у справі «Волосюк проти України» («SergeyVolosyuk v. Ukraine», рішення від 12 березня 2009 р.). Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку» (п. 51).
Разом з цим, виходячи з аналізу правових норм кримінального процесуального законодавства України, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченими, покладених на них процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Суд при вирішенні даного питання, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, та того, що він обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, які є тяжкими злочинами, враховує, що термін тримання під вартою ОСОБА_4 становить більше одинадцяти з половиною місяців, судовий розгляд триває, ОСОБА_4 є особою працездатного віку, до затримання офіційно був працевлаштований, що підтверджується довідкою з місця роботи. Разом з цим, у наявній в матеріалах справи довідці зазначено про те, що ОСОБА_4 відповідно до наказу №877/12 від 19.12.2021 був прийнятий на посаду «Представника постачальника» у міжнародній інвестаційно-будівельній компанії ТОВ «Агробудхолдинг» де працює по теперішній час, проте довідка не має дати видачі, що позбавляє суд можливості встановити до якого момент ОСОБА_4 був офіційно працевлаштований та як задовго до затримання працював. Крім того, ОСОБА_4 є волонтером громадської організації «ПОРА» на безоплатній основі, пройшов лікування від наркотичної залежності у 2022 році, має постійне місця проживання, позитивно характеризується за місцем мешкання. 13.06.2025 ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_7 , яка є військовослужбовцем ЗСУ. Також суд враховує наявну в матеріалах справи копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з якої вбачається, що з 14.02.2024 по 24.02.2024 ОСОБА_4 перебував на лікуванні у КНП «ЗЦПМ-СД №1» м.Запоріжжя та йому встановлено діагноз: грижа желудка с витіканням язва дванадцятипалої кишки та рекомендовано зробити протягом року операцію.
Також суд враховує той факт, що ОСОБА_4 бажає вступити до лав ЗСУ та боронити Україну.
У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).
Домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби (ч. 1 ст. 181 КПК України). Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).
У разі застосування до обвинуваченого запобіжного захожу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд може покласти на обвинуваченого певні обов`язки, зокрема: прибувати на виклик до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю (ст. 194 КПК України).
Електронний засіб контролю дає змогу відслідковувати та фіксувати місцезнаходження обвинуваченого. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого (ч. 6 ст. 195 КПК України).
Виходячи з викладеного, враховуючи підстави та тривалість утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність будь-яких порушень обов`язків, як обвинуваченого, суд вважає, що наявні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
При цьому, суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого існує у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, строком на два місяці, який дозволить запобігти встановленим ризикам, отже, вказаний запобіжний захід відповідатиме меті його застосування.
Враховуючи вищевикладене, клопотання ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, підлягає задоволенню, а клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 177, 181, 194, 202, 331, 376 КПК України КПК України, суд, -
У задоволені клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Змінити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово на два місяці, строком до 19.11.2025.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:
- прибувати на виклик до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- носити електронний засіб контролю.
Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду та негайно доставити до місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Встановити строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу до 19.11.2025 року включно.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 вересня 2025 року.

Повний текст ухвали виготовлено 22 вересня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1