ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7644/18
провадження № 1-кп/753/163/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000067 від 26.04.2018 р. за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , приблизно на початку травня 2003 року, перебуваючи на посаді заступника директора, головного редактора карт, начальника КВ «Науково-дослідного інституту геодезії та картографії», за попередньою змовою з ОСОБА_8 (який засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ст. 75 КК України до трьох років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки, надалі - ОСОБА_8 ), маючи намір шляхом обману заволодіти грошима ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , умисно з корисливих спонукань, використовуючи авторитет займаної ним посади, ввів їх в оману, що він перебуваючи на вищевказаній посаді складе проект відведення їм земельних ділянок з подальшою їх приватизацією в житловому масиві Бортничі по вул. Червоноармійській, 1 А, 1 Б, 1 В, 1 Г, 1 Д, АДРЕСА_1 , так, ввівши ОСОБА_6 в оману, разом з ОСОБА_8 , заволоділи їх грошовими коштами в сумі по 6000 (шість тисяч) грн. від кожного потерпілого, а всього 12000 (дванадцять тисяч) грн., якими вони разом з ОСОБА_8 розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілим матеріального збитку на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_3 повторно, приблизно в середині травня 2003 року, перебуваючи на посаді заступника директора, головного редактора карт, начальника КВ «Науково-дослідного інституту геодезії та картографії» ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи намір шляхом обману заволодіти грошовими коштами ОСОБА_10 , умисно, з корисливих спонукань, використовуючи авторитет займаної ним посади, ввів останнього в оману, що він, перебуваючи на вищевказаній посаді, спільно з ОСОБА_8 , оформить землевпорядну документацію щодо відведення йому земельної ділянки на лузі біля житлового масиву Бортничі м. Києва, та посприяє відведенню даної земельної ділянки з подальшою її приватизацією. Однак, вказаних дій не виконав, та шляхом обману, разом з ОСОБА_8 , заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 в сумі 1700 гривень, якими вони надалі розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_3 повторно, приблизно в травні 2003 року, перебуваючи на посаді заступника директора, головного редактора карт, начальника КВ «Науково-дослідного інституту геодезії та картографії» ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи намір шляхом обману заволодіти грошима ОСОБА_11 , умисно з корисливих спонукань, використовуючи авторитет займаної ним посади, ввів її в оману, що він перебуваючи на вищевказаній посаді, спільно з ОСОБА_8 , оформить землевпорядну документацію щодо відведення ОСОБА_11 земельних ділянок на лузі біля житлового масиву Бортничі м. Києва, та посприяє їх відведенню та приватизації. Однак, вказаних дій не виконав, та шляхом обману, разом з ОСОБА_8 , заволодів грошовими коштами в сумі 1800 гривень які належать ОСОБА_11 , якими надалі вони розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину не визнав, повідомивши, що ніякої попередньої змови з ОСОБА_8 у нього не було, наміру заволодіти грошима потерпілих він не мав, ніякої землевпорядної документації не оформлював і нікого в оману не вводив. Пояснив, що працював заступником директора Інституту геодезії та картографії. Виконання таких робіт не входило до кола його посадових обов`язків та обов`язків його підлеглих, що працювали у картографічному відділі НДІГК. Він має статус наукового співробітника і мав право здійснювати консультативну діяльність поза межами своєї основної діяльності та отримувати за це гонорар. Він дійсно виїздив на ділянку до ОСОБА_6 , неодноразово її вимірював за гроші. Пояснив, що це була допомога ОСОБА_8 , який хотів допомогти сусідам, і ОСОБА_3 мав зробити тільки обміри шести земельних ділянок. ОСОБА_3 думав, що ОСОБА_8 помічник народного депутата, та останній просив ОСОБА_3 допомоги. Обвинувачений був з ОСОБА_8 раніше знайомим, однак не знає звідки у нього його номер телефону і розмова з ним його налякала, він шукав знайомих, щоб допомогти ОСОБА_8 , однак знайомі відмовлялися допомогти і він вирішив поділити ділянки самостійно. Він відмовив ОСОБА_6 у допомозі у приватизації земельної ділянки, оскільки не має таких повноважень. Документи дійсно робив, однак діяв як приватна особа та мав право малювати плани земельних ділянок і зроблені ним виміри можна було використати для приватизації земельних ділянок. На думку ОСОБА_3 , те, що просив його конкретно зробити ОСОБА_8 - виконати обміри та виготовити план-схеми ділянок, відноситься до категорії розмічувальних робіт і фактично зробити ескізні проекти. Ніяких намірів стосовно «сприяння» чи то виділенню чи то приватизації земельних ділянок у нього не було. Основне, що цікавило його - це зробити правильні розрахунки та креслення, які б надавали змогу зацікавленій особі сформулювати клопотання про розміри та конфігурацію земельної ділянки, в набутті прав стосовно якої потерпілі були зацікавлені. Фактично він вважав себе консультантом у ОСОБА_12 у професійних картографічних питаннях. Повідомив, що окрім потерпілого ОСОБА_6 він більше ні з ким з потерпілих не спілкувався. В суді потерпілі його оговорили. Дали неправдиві свідчення. В задоволенні цивільних позовів просив відмовити.

Разом з тим, вина обвинуваченого ОСОБА_3 в повній мірі підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що у 2003 році отримав можливість мати земельну ділянку для власного будівництва. Дану земельну ділянку, йому необхідно було приватизувати згідно чинного законодавства. Процедура приватизації земельної ділянки на той час йому не була відома. Його товариш ОСОБА_13 розповів йому, що у нього є знайомий ОСОБА_8 , який підтримує тісні зв`язки з посадовими особами інституту геодезії і картографії, які можуть допомогти в приватизації земельної ділянки. Після того ОСОБА_13 у 2003 року, познайомив його з ОСОБА_8 , щоб він допоміг йому в приватизації земельної ділянки. Знайомство з ОСОБА_14 відбулось біля його будинку, де також була присутня і його знайома сусідка ОСОБА_15 .. В присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_8 розповів про можливість швидкої приватизації земельної ділянки, що її також зацікавило, так як у неї була земля по сусідству з його ділянкою. В бесіді він повідомив ОСОБА_8 , що у нього є земельна ділянка в житловому масиві Бортничі м. Києва, що йому необхідно було приватизувати, і звісно було б добре зробити це в найкоротші терміни. Він запитав у ОСОБА_8 про те, чи зможе він допомогти йому в приватизації земельної ділянки. На його запитання, ОСОБА_8 відповів, що він зможе йому допомогти приватизувати його земельну ділянку, так як у нього є знайомий в Інституті геодезії і картографії, а саме ОСОБА_3 , який працює заступником директора вказаного інституту. При першій зустрічі він не повірив ОСОБА_8 , що він має певні знання з приводу оформлення необхідних паперів та має зв`язки з колом осіб, що зможуть посприяти при оформленні паперів. Наступного дня він поїхав до інституту геодезії та картографії з метою переконатись, чи дійсно там працюють у інституті ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , та чи дійсно можуть допомогти з приватизацією земельних ділянок. Під час перебування у інституті потерпілий впевнився, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 дійсно там працюють, мають власні кабінети, що ОСОБА_3 дійсно працює заступником директора даного інституту і інститут займається обміром земельних ділянок для подальшого оформлення приватизації земельних ділянок. ОСОБА_3 надав йому свій контактний номер. Пересвідчившись, що ОСОБА_3 може посприяти з вирішенням питання саме приватизації, він зателефонував ОСОБА_8 , та пояснив, що згодний. Наступного дня на його земельну ділянку, що знаходиться за адресою м. Київ, Червоноармійська, 1В приїхали на автомобілі ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та два чоловіки з вимірювальною технікою. ОСОБА_3 пояснив, що він працює заступником начальника інституту геодезії та картографії, а ці два чоловіки працюють в даному інституті топографами. З собою вони привезли лінійки, рулетки та якийсь топографічний пристрій на тринозі. ОСОБА_3 та два чоловіки, яких він представив топографами інституту провели необхідні заміри, використовуючи все обладнання, що привезли з собою. Обмірявши дані ділянки ОСОБА_3 пояснив, що обмір шести ділянок коштує 800 гривень. Він разом з ОСОБА_17 заплатили ОСОБА_3 гроші в сумі 800 гривень, а саме він та ОСОБА_17 передали ОСОБА_3 гроші. ОСОБА_3 пояснив, що він може посприяти в приватизації даних земельних ділянок і озвучив альтернативні варіанти щодо отримання документів. Відразу суму, яку потрібно буде заплатити ОСОБА_3 за приватизацію земельних ділянок вони не обговорювали. Для чого потрібні були заміри, які виконував ОСОБА_3 , йому на той час відомо не було. Він був впевнений, що ОСОБА_3 виконує необхідну роботу для приватизації земельної ділянки. ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_3 , після виготовлення ОСОБА_3 план-схем, до ділянок обмір яких він проводив, разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_17 він їздив до різних державних установ, але документи видані ОСОБА_3 на приватизацію землі не приймали. Після чого він сам їздив з пакетом документів щодо земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_17 та якось забув їх у таксі.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що у травні 2003 року познайомила з ОСОБА_3 з метою приватизації земельної ділянки. Під час розмови ОСОБА_3 запевнив останню про можливість досягнення кінцевого результату. Враховуючи його посаду, сумнівів у досягненні кінцевого результату у неї не виникало. Надалі здійснювався виїзд на земельні ділянки 3-4 рази, збиралися документи. У Київзем декілька разів наголошувалися, що документи складені невірно. Надалі документи були втрачені та ОСОБА_3 повідомив, що необхідно 10 тисяч доларів США для оформлення та вона зрозуміла, що їх обманули. Заміри були платні, надавали гроші у сумі 400 грн, 250 грн, 100 доларів США. Вона всього за весь період співпраці з ОСОБА_8 і ОСОБА_3 з вирішення питань приватизації її земельної ділянки передала їм грошові кошти саме для приватизації, підтвердила обставини, зазначені ОСОБА_6 щодо способів введення в оману.

Потерпіла ОСОБА_11 пояснила суду, що травні 2004 року зустріла ОСОБА_8 у Бортничах, він запропонував цеглу, яка була у використанні та запропонував купити земельну ділянку на лузі. Надалі ОСОБА_8 показав земельну ділянку зі стовбиками та сказав, що будуть займатися знаючі люди. Разом вони поїхали до інституту геодезії та картографії, ОСОБА_8 та знали, з ним привіталися, де у кабінеті ОСОБА_3 , після того як ОСОБА_8 привітався з ОСОБА_3 , ОСОБА_8 повідомив, що він ОСОБА_3 буде займатися питаннями з землею. ОСОБА_3 сказав, що буде заміряти ділянку. Впевнили, що все буде законно. Надалі були надані ОСОБА_8 400 грн на бензин для виїзду ОСОБА_3 на машині для обміру ділянки. Дізналася, що ОСОБА_3 її обміряв, одна ділянка №24. Поїхали з ОСОБА_8 у Київзем для оформлення документів, де ОСОБА_8 сказав, що він нештатний працівник Київзем та інституту картографії. У Київземі сказали, що документи готові і залишився виключно підпис. Поверталися у інститут картографії декілька разів. ОСОБА_11 дала ОСОБА_8 ще 1500 грн за перший внесок, де будуть наділяти земельну ділянку. ОСОБА_8 сказав, що готові документи не підписують, показавши що документи дійсно є, що необхідно 5000 грн, щоб документи підписав Трюхан. Квитанції ОСОБА_11 не брала. Надалі телефоном ОСОБА_8 повідомив, що документи зникли і ОСОБА_11 звернулася до поліції щодо дій ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ОСОБА_3 особисто давали 400 грн у руки за обміри. Всього віддала ОСОБА_3 та ОСОБА_8 6800 грн. Була впевнена, що ОСОБА_3 може допомогти у вирішенні питання. Розмір ділянки №24, яка запропонована 10 соток, витрати мають бути до 10 тисяч доларів.

Потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що також спілкувався з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 щодо отримання земельної ділянки у власність. Зокрема, у 2003 році він був свідком того, що інша людина (Федьків) оформляла з ОСОБА_8 документи на земельну ділянку, ОСОБА_8 сказав, що все законно. Сказав, що треба 1000 грн, дав 600 грн, потім ще давав 400 грн. Були з ОСОБА_8 і в Борисполі і в інших місцях, Київзем. Були у ОСОБА_3 на роботі, піднімалися з ОСОБА_8 по сходах, до кабінету, де Трюхан сказав, що пізніше зустрінуться для обмірів. Надалі на машині приїхали, забрали ОСОБА_3 , поїхали на ділянку на обмір, там були стовпчики, будівельні блоки. ОСОБА_10 був пізніше з жінкою, щоб показати земельну ділянку і стовпчиків на земельній ділянці вже не було. Трюхав виділив ділянку, а у ОСОБА_8 були всі документи, ОСОБА_10 їх бачив. Знав з газет, що киянам давали землю, 10 соток землі. ОСОБА_3 давалися гроші за обмір у машині десь 400 грн, багато давав ОСОБА_8 . Сподівався на завершення приватизації, ОСОБА_3 це обіцяв, обмір був необхідний для приватизації. Розумів, що це все серйозно через те, що вони ходили у серйозні установи, типу інституту геодезії та картографії, не обізнаний у способах набуття права власності на ділянку, думав, що йому дійсно допоможуть. ОСОБА_8 давав гроші за оформлення документів, права власності, бачив документи на земельну ділянку. ОСОБА_8 повідомив про втрату документів та надалі звернувся до поліції. У результаті хотів отримати у власність земельну ділянку. Просто поміряти ділянку цілі не було. Реально вірив у приватизацію, бо бачив документи.

Крім зазначених вище показань потерпілих, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, стороною обвинувачення надано на підтвердження винуватості ОСОБА_3 наступні письмові докази:

-даними, які містяться в протоколі очної ставки від 20.10.2005, відповідно до якого слідчий СВ Дарницького РУ ГУ МВС України ОСОБА_18 провів очну ставку між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 . Так, при проведення процесуальної дії встановлено, що їх познайомив ОСОБА_16 . Крім того, потерпілий зазначив, що ОСОБА_8 запропонував допомогти в приватизації земельної ділянки та познайомив його з ОСОБА_3 , який проводив заміри земельної ділянки, за що отримав грошові кошти. Дані показання потерпілого підтвердив ОСОБА_8 (т. 3 а.с. 108-109);

-відомостями, які зафіксовані у протоколі очної ставки від 20.10.2005, відповідно до якого слідчий СВ Дарницького РУ ГУ МВС України ОСОБА_18 провів очну ставку між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 . Так, при проведення процесуальної дії встановлено, що їх познайомив колега потерпілого. Крім того, потерпілий зазначив, що ОСОБА_8 запропонував допомогти в приватизації земельної ділянки та познайомив його з ОСОБА_3 , який проводив заміри земельної ділянки, за що отримав грошові кошти. Дані показання потерпілого підтвердив ОСОБА_8 (т. 3 а.с. 110-111);

-даними, які відображенні у протоколі очної ставки від 16.09.2005, відповідно до якого слідчий СВ Дарницького РУ ГУ МВС України ОСОБА_18 провів очну ставку між потерпілим ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_3 . Так, при проведення процесуальної дії встановлено, що учасники знайомі між собою. Потерпілий повідомив, що його знайомий ОСОБА_19 познайомив його з ОСОБА_20 , який зможе допомогти з приватизаціє земельної ділянки. ОСОБА_21 познайомив потерпілого з ОСОБА_3 , який представився заступником директора Інституту геодезії та картографії. ОСОБА_3 разом з іншими чоловіками заміряли земельну ділянку, за що потерпілий передав ОСОБА_3 грошові кошти. Через декілька днів потерпілий приїхав до Інститут, де ОСОБА_3 повідомив, що потрібно повторно провести обмір земельної ділянки і вони поїхали на місце. ОСОБА_3 з помічником повторно заміряв земельну ділянку, за що отримав від потерпілого грошові кошти у сумі 800 грн. Після чого, ОСОБА_3 видав ОСОБА_6 план-схеми земельних ділянок та запевнив потерпілого, що на підставі даних документів можна приватизувати земельну ділянку. Разом з тим, ОСОБА_3 частково заперечив, що показань ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 115-119);

-відомостями, які містяться у протоколі очної ставки від 29.10.2005, відповідно до якого слідчий СВ Дарницького РУ ГУ МВС України ОСОБА_18 провів очну ставку між потерпілим ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 . Так, при проведення процесуальної дії встановлено, що учасники знайомі між собою. Потерпіла пояснила, що познайомилася з ОСОБА_8 , який погодився допомогти з приватизацією земельної ділянки. ОСОБА_8 в свою чергу познайомив потерпілу з ОСОБА_3 , який провів заміри земельної ділянки та отримав за це грошові кошти у сумі 800 грн. Крім того, ОСОБА_3 запевнив потерпілу, що він виготовить документи, на підставі яких можна приватизувати ділянку. Через деякий час ОСОБА_3 повторно заміряв ділянку, за що отримав 500 грн. Через деякий час потерпіла отримала від ОСОБА_3 пакет документів на бланках інститут та з підписами та печатками, разом з тим їх не прийняли в Київземі. ОСОБА_3 доопрацював документи та видав їх повторно, разом з тим їх знову не прийняли. Разом з тим, ОСОБА_3 заперечив показання потерпілої, при цьому підтвердив, що три рази вимірював земельну ділянку та отримав грошові кошти за план-схеми (т. 3 а.с. 120-123);

-відомостями, які містяться у протоколі очної ставки від 20.09.2005, відповідно до якого слідчий СВ Дарницького РУ ГУ МВС України ОСОБА_18 провів очну ставку між потерпілим ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_3 . Так, при проведення процесуальної дії встановлено, що потерпілий впізнав ОСОБА_3 . Крім того, потерпілий зазначив, що ОСОБА_8 запропонував допомогти в приватизації земельної ділянки та познайомив його з ОСОБА_3 , який проводив заміри земельної ділянки, за що отримав грошові кошти. Дані показання потерпілого підтвердив ОСОБА_8 (т. 3 а.с. 124-126);

-даними, які відображенні у протоколі очної ставки від 20.09.2005, відповідно до якого слідчий СВ Дарницького РУ ГУ МВС України ОСОБА_18 провів очну ставку між потерпілим ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_3 . Так, при проведення процесуальної дії встановлено, що потерпіла впізнала ОСОБА_3 як працівника інституту, який проводив заміри земельної ділянки. Потерпіла зазначила, що її з ОСОБА_3 познайомив ОСОБА_8 , який запропонував допомогти з приватизацією землі. ОСОБА_3 зробив заміри земельної ділянки, а кошти вона передавала через ОСОБА_8 , який почав уникати її та вона зрозуміла, що її обманули (т.3 а.с.127-129)

-відомостями, які містяться у протоколі очної ставки від 27.10.2005, відповідно до якого слідчий СВ Дарницького РУ ГУ МВС України ОСОБА_18 провів очну ставку між підозрюваним ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_8 . Так, при проведення процесуальної дії встановлено, що ОСОБА_8 познайомився з ОСОБА_3 в Інституті геодезії, куди звернувся щоб приватизувати землю. ОСОБА_3 повідомив йому, що наданий час не може цього зробити і сказав щоб той підійшов пізніше. Через декілька днів ОСОБА_8 приїхав до інститут разом з ОСОБА_16 , якому потрібно було виміряти ділянку. ОСОБА_3 погодився заміряти земельну ділянку за грошові кошти у сумі 500 грн, що і зробив того ж дня. Через деякий час до ОСОБА_8 звернулися інші потерпілі з питанням приватизації земельної ділянки яким ОСОБА_3 зробив заміри. Всі питання щодо заміру земельних ділянок, ОСОБА_3 вирішував за участю ОСОБА_8 , який повідомляв, що потерпілим необхідно приватизувати земельні ділянки.

Крім того, в судовому засіданні дослідженні матеріали справи №1-8/11 по обвинуваченню ОСОБА_8 в скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.190, ч.1 ст.309 КК України та ОСОБА_3 в скоєнні злочинів передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190 КК України.

Так, відповідно до протоколу відтворення обстановки і обставин події від 18.09.2007, слідчий Дарницького РУ ГУ МВС України ОСОБА_22 по вул. Левадна в м. Києві, в присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_10 , провів відтворення обстановки і обставин події. Так, підчас слідчої дії потерпілий ОСОБА_10 добровільно розказав та на місці показав межі земельної ділянки, що йому обміряв ОСОБА_3 з метою подальшого виділення для приватизації (справа №1-8/11, т. 5, а.с. 171-175).

Крім того, відповідно до висновку судової експертизи землевпорядної документації від 19.10.2007 надані на експертизу плани земельних ділянок, які виготовлені ОСОБА_3 , не є документами необхідними для приватизації земельних ділянок (справа №1-8/11, т. 6, а.с. 57-60).

Зазначені вище докази, суд визнає достовірними, належними і допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99, 104, 223, 240 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто докази підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як то час, місце, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, осіб, що їх вчинили, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів у порядку встановленому КПК України.

Оцінюючи позицію сторони захисту про те, що ОСОБА_3 не вводив в оману потерпілих з метою заволодіння їх коштами та між ним та ОСОБА_8 не було попередньої змови, суд дійшов до наступного.

Так, відповідно до обвинувального акта, визначено спосіб вчинення ОСОБА_3 шахрайства саме шляхом обману.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридично значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо або несвідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством.

Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Суб`єктивна сторона злочину проявляється у внутрішній стороні суспільно небезпечного діяння, яка характеризує психічне ставлення особи до вчинюваного ним суспільно небезпечного діяння та його наслідків. Вона виражається у вині в формі умислу або необережності, а також у мотиві і цілі, які в сукупності відображають зв`язок волі і свідомості особи з суспільно небезпечним діянням, яке вона вчиняє, і його наслідками.

Судом встановлено, що при зверненні потерпілих до ОСОБА_3 як до особи, яка займає відповідну посаду у певній організації, останній не роз`яснив порядок звернення та умови виконання робіт, порядок їх сплати. Обвинувачений ОСОБА_3 не укладав з потерпілими договори про надання послуг щодо виконання певних робіт, а саме обміру земельних ділянок, та складання відповідних документів, які надають право на приватизацію.

ОСОБА_3 , розуміючи, що не є компетентною особою у виготовленні документів, тобто не мав відповідно кваліфікації у виготовленні таких документів і не займався таким до цього, в результаті чого робив у документах помилки, тобто свідомо вводячи потерпілих в оману навіть щодо виготовлення документів, взяв з останніх плату за вказану послугу, однак на стадії знайомства мав відмовити потерпілим у реалізації послуги щодо приватизації земельних ділянок, навіть без роз`яснень вимог законодавства.

У діях ОСОБА_3 присутній пасивний характер обману оскільки він умисно приховав юридично значиму інформацію щодо порядку приватизації земельної ділянки.

Крім того, у діях ОСОБА_3 присутній активний характер обману оскільки він за грошові кошти здійснив заміри земельних ділянок та надав потерпілим відповідну документацію, при цьому запевнивши їх, що на підставі виготовлених ним документів можливо приватизувати земельні ділянки, чим ввів їх в оману.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_3 розкрита суб`єктивна сторона в формі прямого умислу, оскільки обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний, протиправний характер свого діяння в спосіб умисного з корисливих спонукань, використовуючи авторитет займаної ним посади, ввів в оману потерпілих, що він перебуваючи на посаді заступника директора Інститут геодезії та картографії складе проект відведення земельних ділянок з подальшою їх приватизацією, маючи на меті отримання ним від потерпілих грошових коштів, знаючи про причинний зв`язок між його суспільно небезпечним діянням і наслідками у виді отримання грошових коштів, передбачав і бажав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у формі отримання матеріальних благ.

Також слід зазначити, що твердження сторони захисту про відсутність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину є безпідставними.

Про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники. Попередня змова може мати місце не лише в усній або письмовій формах, а й за допомогою конклюдентних дій, зокрема, безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин.

Із матеріалів провадження видно, що дії ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з самого початку були узгодженими та послідовними. Кожен із них окремо, але з урахуванням обізнаності іншого та за спільним корисливим умислом, який спрямований на заволодіння грошима потерпілих, умисно з корисливих спонукань, ОСОБА_3 , використовуючи авторитет займаної ним посади, ввів в оману потерпілих, щодо складання проектів відведення земельних ділянок з подальшою їх приватизацією, разом з ОСОБА_8 , заволоділи грошовими коштами, якими вони разом з ОСОБА_8 розпорядилися на власний розсуд.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченої доведена в повному обсязі, підтверджується сукупністю досліджених доказів, які визнані судом належними та допустимими.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України (у редакції станом на час вчинення злочину) є злочином середньої тяжкості; конкретні обставини кримінального провадження; його ставлення до вчиненого; процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження; дані про його особу, зокрема: одружений, має вищу освіту, не перебуває під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, за місце роботи та проживання характеризується позитивно; не судимий; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини.

Так, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також даних про його особу, суд призначає ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції станом на день вчинення злочину) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_3 своєї згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності не надав, тому в даному випадку суд повинен постановити вирок.

Враховуючи те, що з дня вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (травень 2003 року), минуло п`ять років, він підлягає звільненню від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Згідно висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку, що ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, визнає обвинуваченого ОСОБА_3 виним у вчиненні злочину та, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Верховний Суд у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 462/5779/15-к (номер провадження 51-8147км18) зробив правовий висновок, згідно якого, якщо в кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов, то у такому випадку він є обов`язковим предметом судового розгляду. Кримінальним процесуальним законом передбачені підстави для залишення цивільного позову без розгляду, а саме: у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення (стаття 129 КПК України), у випадку нез`явлення у судове засідання цивільного позивача, його представника чи законного представника, крім випадків, коли від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності (стаття 326 КПК України). З будь-яких інших підстав суд не має права залишити позов без розгляду при постановленні обвинувального вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_10 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 15 705 грн 71 коп. та моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Потерпіла ОСОБА_11 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 16 628 грн 91 коп. та моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Також, потерпіла ОСОБА_7 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 55 429 грн 71 коп. та моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Крім того, потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 55 429 грн 71 коп. та моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, та коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

У даному кримінальному провадженні є встановленим, що обвинувачений ОСОБА_3 , заволодіння майном шляхом обману ОСОБА_10 у сумі 1700 грн, ОСОБА_11 1800 грн, ОСОБА_6 у сумі 6000 грн та ОСОБА_7 у сумі 6000 грн, чим спричинив останнім шкоду у вказаному розмірі.

Разом з тим, потерпілими не надано суду детального розрахунку пені, інфляційних збитків та суми відсотків за користування грошовими коштами, а тому цивільні позови в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілі перенесли ряд негативних емоцій у виді психологічного стресу та доклали додаткових зусиль для відновлення й організацію звичайного способу свого життя, який було порушено внаслідок дій обвинуваченого.

Таким чином, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілих по 10 000 грн. кожному. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з душевними та психологічними стражданнями, які перенесли потерпілі внаслідок вчинення щодо них кримінального правопорушення і саме така сума не призведе до безпідставного збагачення та підлягає стягненню з обвинуваченого на їх користь.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Розглянувши доводи клопотання сторони захисту, яке фактично зводиться до скарги на бездіяльність органу досудового розслідування і прокурора, які не скасували і не змінили ОСОБА_3 запобіжний захід та арешт майна, розпочавши дане кримінальне провадження за правилами діючого Кримінального процесуального кодексу України, і як наслідок обмеживши ОСОБА_3 в його конституційному праві на свободу пересування, суд зазначає наступне.

Так, з відповіді управління інформаційно-аналітичної підтримки від 14.04.2020 року № 1003/125/31/2/01-2020 прокурору ОСОБА_23 видно, що за даними інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» ЄІС МВС України громадянин ОСОБА_3 є особою, якому: 05.12.2005 року Дарницьким управлінням поліції ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 190 та ч.2 ст. 364 КК України в редакції 2001 року, кримінальна справа №1-2005-002-7782 від 02.11.2005. Обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з 05.12.2005; 05.12.2007 Дарницьким управлінням поліції ГУНП у м. Києві пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 190 та ч.2 ст. 364 КК України 2001 року, кримінальна справа №1-2007-002-12616 від 30.10.2007; 25.04.2018 Дарницьким управлінням поліції ГУНП у м.Києві оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України 2001 року по кримінальному провадженню №0000067 від 13.05.2015. Справу направлено до суду з обвинувальним актом. Відповідно до ІПНП за даними УІАП ГУНП в м. Києві вказаний громадянин перебуває на обліку за категорією «підсудний» по кримінальному провадженню №0000067 від 13.05.2015, яке 27.04.2018 скеровано до суду Відомостей про прийняті рішення до МВС України не надходило. Довідка Ф-6 про наслідки судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 до УАП не надходило. (а.п.33 т.8).

У відповіді Головного сервісного центру МВС від 20.03.2020 за №7284 міститься інформація по те, що за обліковими даними РСЦ МВС м. Києва відносно транспортного засобу NISSAN Primera, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 діє обмеження у виді арешту (Дарницьке РУ м. Києва від 04.11.2005). (а.п.30 т.8).

ОСОБА_3 у 2017 році звертався до Київської місцевої прокуратури №2 з клопотанням в якому просив скасувати обрані органом досудового розслідування стосовно нього заходи забезпечення кримінального провадження: накладення арешту на автомобіль, відсторонення від посади та запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 постановою від 05.01.2017 року а також прокурор ОСОБА_24 постановою від 02.08.2017 відмовили у задоволенні такого клопотання, оскільки існувала необхідність проведення слідчих дій з метою уточнення можливих обставин подій злочинів і прийнятті процесуальних рішень у кримінальному провадженні. При цьому у вказаних постановах прокурори навели ґрунтовні мотиви прийняття такого рішення.

Відповідно до п.9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності Кримінальним процесуальним кодексом України в редакції 2012 року, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади були застосовані до дня набрання чинності КПК України в редакції 2012 року і дія цих обмежень прав і свобод особи, щодо якої вони застосовані, триває і після набрання чинності цим Кодексом. Їх дія закінчується терміном, обставиною чи подією, з якими процесуальний закон, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, пов`язував їх зміну, скасування чи припинення. Таким чином, порядок зміни, скасування чи припинення заходів забезпечення передбачає дотримання процесуальної форми, встановленої КПК України в редакції 1960 року. Відповідно до ст. 126, 147 КПК України в редакції 1960 року, накладення арешту на майно, відсторонення від посади скасовується постановою слідчого коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно матеріалів кримінального провадження, наданих показів в суді ОСОБА_3 від посади був відсторонений лише на стадії досудового слідства. Під час судового розгляду обіймав посаду Заступника директора НДІ геодезії і картографії, отже права його не були порушені.

В постановах від 05.01.2017, 02.08.2017 прокурори надали роз`яснення ОСОБА_3 звернутися з клопотаннями про скасування запобіжного заходу, відсторонення від посади та зняття арешту до слідчого у кримінальному провадженні. (а.п.45-56 т.8)

Розглядаючи доводи скарги сторони захисту судом прийнято до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2021 року з якого вбачається, що до Суду зі скаргами за пунктом 1 статті 6 та статті 13 Конвенції звернувся ОСОБА_3 щодо надмірної тривалості кримінального провадження та відсутності будь-яких ефективних засобів правового захисту у національному законодавстві і тривале перебування під зобов`язанням про невиїзд, які були повідомлені Уряду України. Скарга, заснована на тих самих фактах, була також повідомлена відповідно до статті 2 Протоколу №4 до Конвенції.

Суд отримав заяви про дружнє врегулювання, підписані сторонами, згідно з якими заявник погоджувався відмовитися від будь-яких подальших претензій проти України щодо фактів, що стали підставою для подання ним заяви, за умови зобов`язання Уряду виплатити йому суму, деталізовано в таблиці, що додається (7000 євро) Ця сума буде конвертована у валюту держави-відповідача за курсом на день платежу та підлягатиме сплаті протягом трьох місяців з дати повідомлення про рішення Суду. У разі несплати цієї суми протягом вищезазначеного тримісячного періоду Уряд зобов`язується сплатити на неї прості відсотки зі сплином цього періоду до моменту розрахунку за ставкою, яка дорівнює граничній кредитній ставці Європейського Союзу. Центральний банк протягом періоду дефолту плюс три відсоткові пункти.

Оплата становитиме остаточне вирішення справи. (21-22 т.8)

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_25 ухвалено постанову від 27.05.2021 (ВП№65317839) про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що Рішення Суду фактично в повному обсязі згідно з виконавчим документом виконано. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 24.05.2021 №100 в розмірі 234359,30 (еквівалент 7000 євро) та виконавче провадження з примусового виконання закінчено.(а.п.129-132 т.8).

Таким чином Держава повністю виконала свої зобов`язання, взяті заявою про дружнє врегулювання.

Відповідно до вимог ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд серед іншого має вирішити питання пов`язане із заходами забезпечення кримінального провадження.

За даними матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом №0000067 від 13.05.2015 , який надійшов до суду 26.04.2018, обвинуваченому ОСОБА_3 не обиралися і не застосовувалися будь-які заходи забезпечення.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на час розгляду даного кримінального провадження судом в Головному сервісному центрі МВС від 20.03.2020 за №7284 міститься інформація по те, що за обліковими даними РСЦ МВС м. Києва відносно транспортного засобу NISSAN Primera, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 діє обмеження у виді арешту (Дарницьке РУ м. Києва від 04.11.2005). Крім того, за даними інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» ЄІС МВС України громадянину ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з 05.12.2005.

Суд вважає за необхідне вказані обмеження скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 128, 129, 368-371, 373-374, 395, 615 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції станом на день вчинення злочину) та ч. 5 ст.74 КК України, звільнити ОСОБА_3 від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду у сумі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 6000 (шість тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 6000 (шість тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Скасувати арешт, накладений 04.11.2005 Дарницьким РУ м.Києва на транспортний засіб NISSAN Primera, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Скасувати запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, обраний ОСОБА_3 постановою слідчого СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві 09.09.2005 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ