Справа № 453/169/23
Провадження № 1-і/456/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника потерпілого ОСОБА_3 про стягнення судових витрат

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

представника потерпілого: ОСОБА_5 , -

встановив:

До провадження суду надійшло вищезазначене клопотання, уточнивши в судовому засіданні вимоги в частині особи, в користь якої необхідно стягнути грошові кошти, в якому адвокат ОСОБА_5 , діючи в інтересах потерпілої особи «Релігійної громади Української греко-католицької церкви в с.Коростів Сколівського району Львівської області» інтереси якої представляє ОСОБА_3 , просив стягнути з ОСОБА_6 на користь«Релігійної громади Української греко-католицької церкви в с.Коростів Сколівського району Львівської області» процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 66702 грн. 00 коп та гонорара успіху в сумі 4000 грн. 00 коп.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 19.05.2025 року клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000013 від 08.01.2022 року, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України, по факту підпалу дзвіниці церкви св.Параскеви Тирнівської, що знаходиться по вул. Лесі Українки, 81, в с. Коростів, Сколівського району, Львівської області, що мало місце близько 07:00 год. 08.01.2022 року, таке клопотання задоволено та вирішено застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 примусові заходи медичного характеру.

Приписами ст.118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати, серед іншого складаються із витрат на правову допомогу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно положень ч.1 ст. 503 НПН України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно положень ст. 506 КПК України особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.

Аналіз положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, дає підстави стверджувати, що у разі прийняття судом ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, суд, з урахуванням вимог ст.ст. 118 та 124 КПК України стягує з особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат ухвалою суду.

Між ОСОБА_3 та Адвокатом ОСОБА_5 укладено договір про надання правничої допомоги № 01/22 від 01.02.2022 року та додаток №1 до нього. Згідно додатку №1 від 01.02.2022 року, між сторонами договірних відносини погоджено вартість його послуг на таких умовах: в розмірі 1200 гривень за одну годину фактично виконаної роботи: 1500 гривень за участь Адвоката в судовому засіданні; 3000 гривень участь Адвоката в судовому засіданні апеляційної інстанції; 6000 гривень за участь Адвоката в суді касаційної інстанції; витрати на транспортні послуги в розмірі 9 гривень за один кілометр дороги, яку Адвокат подолав належним йому автомобілем в інтересах Клієнта. За досягнення Адвокатом позитивного результату для Клієнта, Клієнт оплачує Адвокату додатково винагороду (гонорар успіху) в розмірі 4000 гривень.

Послуги Адвокатом надано якісно, ефективно і в повному обсязі, з позитивним для ОСОБА_3 результатом- ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.05.2025 року у справі №453/169/23. Про виконану роботу Адвокатом і про оплату послуг Клієнтом 11.03.2024 року складено Акт виконаних робіт на загальну суму 66702 грн., (шістдесят шість тисяч сімсот дві) гривень.

Зауваження чи скарги до адвоката, з боку клієнта, щодо наданих адвокатських послуг, відсутні.

Інші витрати, що були понесені потерпілим після складання акту від 11.03.2024 року, будуть надані суду додатково.

У постанові Великої Палати Верховного Суду (далі ВП ВС) від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20) ВП ВС зроблено висновок, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Згідно з п.4 ч.І ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного вище Закону).

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 підтримав заявлене клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила вимоги клопотання та вказала, що дане провадження завершене по суті, всі питання вирішені, відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_3 заявляв, що парафія церкви не має претензій до ОСОБА_6 , цивільний позов заявляти не буде оскільки, він є інвалідом 3 групи, дані вимоги слід вирішувати відповідно до вимог ЦПК України тому, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явилася однак, подала клопотання згідно якого заперечувала проти його задоволення, зазначивши, що під час розгляду кримінального провадження питання про стягнення витрат на правову допомогу на розгляд суду не ставилося та вважає, що Відповідно до ст. 124 КПК України встановлено:

1. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь, потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні виграти. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КПК України, суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою, що визначено ст. 126 KПК України.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року справа №598/1781/17 провадження № 13-47кс2О встановлено висновок суду про те,що КПКне обмежує процесуальну форму вирішений питання щодо розподілу процесуальнихвитрат, у тому числі витратна правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь- якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.Нормами КІІК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішитипитання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374КПК). Оскільки ст.126 КІІК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою ВП ВСробить висновок, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Отже, відповідно до вимог КПК України Суд повинен вирішити питання розподілу процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінальній о провадження но суті, у випадку цього кримінального провадження ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру або окремою ухвалою..

Нормами КПК встановлено, то. ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374КПК України). Оскільки ст.126 КПК України визначено, то означене питання може бути вирішено й ухвалоюсуду, робимо висновок, що у випадку заявления учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат/

Під час судового розгляду потерпілим та його представником не було подано відповідного клопотання, що стосувалося відшкодування правової допомоги з урахуванням критеріїв дійсних адвокатських (представницьких) витрат, їх необхідності та розумності, не заявлявся цивільний позов. Під час виступу у судовому засідання ОСОБА_3 наголосив, шо цивільний позов не заявлявся і не заявлятиметься і від ОСОБА_6 нічого громада не потребує, оскільки всі розуміють, шо останній є інвалідом 3-їгрупи і отримує мінімальну пенсію.

Аналізуючи норми КПК України вважає, шо клопотання потерпілого повинно було бути подане саме на етапі судового розгляду, а не після ухвалення остаточного рішення. Інститут ухвалення додаткового судового рішення передбачений саме цивільним процесуальним кодексом, у чинному кримінальному процесуальному кодексі такі рішення відсутні, а відтак слід відмовити в задоволенні даного клопотання.

Інші учасник судового провадження в судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду від 19.05.2025 застосовано до ОСОБА_6 надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Питання про стягнення витрат на правову допомогу не вирішувалось.

Відповідно до положень ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу є видом процесуальних витрат.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 зробила висновок, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

З наведеного слідує, що кримінальний процесуальний закон не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК Українисуд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Разом із тим, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 462/6473/16-ц питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правиламиКПК України. Процесуальні витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Надаючи оцінку доводам адвоката ОСОБА_5 , суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, як одного із видів процесуальних витрат у кримінальному провадженні, з огляду на відсутність правових підстав для застосування норм ЦПК України, суд керується положеннями КПК України, якими не встановлено граничного строку для звернення до суду з таким клопотанням, а тому відповідно й строк давності не застосовується.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що під час судового розгляду кримінального провадження представником потерпілого не порушувалося питання про стягнення з ОСОБА_6 понесених потерпілим у зв`язку з наданням йому правової допомоги витрат, а тому відсутні підстави для їх стягнення на цей час, судом оцінюється критично, так як такі доводи адвоката не ґрунтується на положеннях КПК України та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Судом достовірно встановлено, що потерпіла сторона на підставі укладеного договору про надання правової допомоги в кримінальному провадженні від 01.02.2022 за №012/22 користувалась послугами адвоката ОСОБА_5 , який представляв її інтереси в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. Відповідно до додатку №1 до вказаного договору встановлено суми витрат, які потерпіла сторона виплачує адвокату за його послуги.

Відповідно до Акту виконаних робіт (надання правничої допомоги) від 11.03.2024 загальна сума витрат становить 66702 грн. 00 коп..

Відповідно до квитанції від 11.03.2024, ОСОБА_3 здійснено оплату послуг за надання правничої допомоги адвокатом ОСОБА_5 у сумі 66702 грн. 00 коп..

Згідно ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

З долученої довідки від 19.06.2025 за №426 виданої управлінням соціального захисту населення вбачається, що ОСОБА_6 отримує соціальну допомогу, тобто має самостійний дохід.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення частково в частині стягнення підтверджених витрат однак, слід відмовити в задоволенні вимоги про стягнення гонорару успіху в сумі 4000 грн. за недоведеністю вимог та стягнути зазначені витрати в користь «Релігійної громади Української греко-католицької церкви в с.Коростів Сколівського району Львівської області» , а не особисто ОСОБА_3 оскільки, згідно матеріалів кримінального провадження саме дана юридична особа є потерпілою стороною, а не ОСОБА_3 особисто.

Керуючись ст. ст. 118 - 126, 537, 539 КПК України суд, -

ухвалив:

Клопотання задоволити частково.

Стягнути зОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , на користь «Релігійної громади Української греко-католицької церкви в с.Коростів Сколівського району Львівської області» (82630, с.Коростів Сколівського району Львівської області) витрати на правову допомогу в розмірі 64702 (шістдесят чотири тисячі сімсот дві) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 09.00 14.07.2025.

Суддя ОСОБА_1