Провадження № 11-кп/811/728/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року у м. Львові колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

встановила:

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, та призначено йому покарання: - за ч.4 ст.186 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі; - за ч.4 ст.187 КК України - 8 (вісім) років позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна; - за ч.3 ст.357 КК України - 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією належного йому майна.

У відповідності до положень ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.02.2024 та вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.02.2024 (з урахуванням ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2024) та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Згідно з ч.3 ст.72 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 20400 грн ухвалено виконувати самостійно.

Не погоджуючись з цим вироком, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2025 змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України та відповідно кваліфікувати його дії за ст.186 КК України, змінивши у цій частині призначене покарання.

Вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 необґрунтовано кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України, оскільки в його діях відсутній обов`язковий елемент складу цього злочину- реальна погроза застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я.

Стверджує, що погроза обвинуваченого не була реальною, оскільки ніж не демонструвався. Обвинувачений не мав при собі зброї, а потерпілий не бачив реального предмета. Окрім того, не було застосовано насильство - жодного удару, штовхання, чи тілесних ушкоджень.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи неодноразово раніше судимим, в умовах воєнного стану, строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб Указом Президента №469/2024 від 08.08.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3891-IX від 23.07.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», 02 жовтня 2024 року приблизно о 19 год 15 хв, перебуваючи в торговій залі магазину «Епіцентр-Експрес» ТзОВ «Епіцентр К», що розташований в м. Дрогобич по вул. Грушевського, 9 А, Львівської області, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до стелажу із алкогольними напоями, з полиці якого умисно, повторно, викрав пляшку коньяку «Азнаурі» 3 роки 0,25 л, вартістю 69 гривень 15 коп, який заховав у праву кишеню штанів, після чого підійшов до холодильної вітрини із м`ясними виробами, з полиць якої умисно, повторно, викрав упаковку ковбасок «Салямки Пармезан» с/к в/г 85 г ТМ «Глобино», вартістю 51 гривня 15 коп, та ковбасу «На дровах копчено-запечену», ВИР, вагою 650 г, вартістю 89 гривень 50 коп, які заховав у кишені свого верхнього одягу.

У подальшому, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_6 , не розрахувавшись за вказані товари, намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, однак, його протиправні дії були помічені охоронцем магазину ОСОБА_9 , який намагався його зупинити, переслідуючи з викраденим майном.

Усвідомлюючи, що його протиправні дії є викритими, ОСОБА_6 продовжив відкрито викрадати майно, вибіг із приміщення магазину, відкрито заволодівши вказаним майном, чим спричинив майнову шкоду ТзОВ «Епіцентр К» на загальну суму 209 грн. 80 коп.

Крім цього, ОСОБА_6 06 жовтня 2024 року, приблизно о 22 год 30 хв, перебуваючи поблизу будинку №6 по вул. Івана Мазепи у м. Дрогобичі Львівської області, в умовах воєнного стану, діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, погрожуючи ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосуванням ножа, користуючись його безпорадним станом, здійснив напад та почав вимагати у неповнолітнього потерпілого віддати наявне у нього цінне майно, внаслідок чого ОСОБА_10 , який, сприймаючи вказану загрозу своєму життю та здоров`ю як реальну, не опираючись, самостійно віддав ОСОБА_6 свій мобільний телефон марки «Хіaomi» моделі «RedmiNote 13 MidnightBlack» з об`ємом пам`яті 8/256GВ (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) вартістю 4920 гривень 50 коп, з пластиковим чохлом для телефону марки XiaomiRedmiNote 13 вартістю 183 гривні 50 коп, з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 вартістю 159 гривень 67 коп, та з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_4 вартістю 63 гривень 33 коп, і студентський квиток серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_10 .

Після чого ОСОБА_6 , заволодівши вказаним майном, пішов з місця скоєння злочину, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 5330 гривень.

Крім цього, ОСОБА_6 06 жовтня 2024 року, приблизно о 22 год 30 хв, перебуваючи поблизу будинку №6 по вул. Івана Мазепи у м. Дрогобичі Львівської області, діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, умисно, шляхом нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), в умовах воєнного стану, незаконного заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме, мобільним телефоном марки «Хіaomi» моделі «RedmiNote 13 MidnightBlack» з об`ємом пам`яті 8/256GВ (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) з пластиковим чохлом для телефону марки «XiaomiRedmiNote 13», під яким знаходився студентський квиток серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_10 , виданий директором Дрогобицького механіко-технологічного фахового коледжу, який є важливим особистим документом, та незаконно заволодів шляхом викрадення вказаним студентським квитком, покинувши місце скоєння злочину, та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, навівши аналогічні доводи у судовому засіданні, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні доводи захисника, з огляду на безпідставність таких, та просив залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та правильно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, стверджується показаннями даними в судовому засіданні першої інстанції потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Поряд з цим, вина обвинуваченого підтверджується ще дослідженими у суді письмовими доказами, зокрема: протокол огляду місця події від 09.10.2024 з долученою фототаблицею; протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, від 09.10.2024; протокол огляду предметів від 12.10.2024 з долученими фототаблицею та DVD-диском; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.10.2024; протокол огляду місця події від 08.10.2024 з долученою фототаблицею; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.10.2024; протокол проведення слідчого експерименту від 09.10.2024 з долученим DVD-R диском; висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №4744/24 від 12.10.2024; протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, від 07.10.2024; протоколом огляду предмету від 07.10.2024 з фототаблицею та долученим DVD-R диском, зміст яких детально відтворено у вироку.

Сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, оскільки такі не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Доводи сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України, натомість необхідність кваліфікації вчиненого діяння як грабіж, є безпідставними.

Розбій (ст. 187 КК) належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючись в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Приймаючи рішення про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 які щодо деталей події та механізму вчинених обвинуваченим дій, є послідовними та узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема відеозаписом з камер спостереження. При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що сприйняття потерпілим згаданої вище погрози застосування до нього насильства було настільки реальним, що останній переконаний був у наявності в нападника ножа. Як наслідок, потерпілий самостійно віддав свій мобільний телефон ОСОБА_6 , під чохлом якого знаходився документ, боячись за своє життя та здоров`я.

Окрім того, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений підтвердив той факт, що потерпілий налякався і віддав йому телефон, оскільки він пригрозив хлопцеві, що зараз витягне ножа. Також обвинувачений підтвердив, що таку погрозу він висловив саме з метою залякування потерпілого задля отримання його майна.

Таким чином, судом поза розумним сумнівом встановлено, що обвинувачений висловив вимогу передати майно негайно, погрожуючи при цьому застосуванням насильства так само негайно, і обставини, за яких вона була висловлена, об`єктивно давали підстави потерпілому сприймати її як таку, що дійсно може бути реалізована негайно.

Окрім того, суд обґрунтовано з обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України виключив наступні обставини: «тримаючи у правій руці раніше заготовлений ним предмет, схожий на ніж, який знаходився при ньому, визначивши його знаряддям злочину» та «із застосуванням вказаного предмета, схожого на ніж, а саме, приставляючи вказаний предмет, схожий на ніж, до черевної частини тулубу потерпілого», а також з обвинувачення за ч.3 ст.357 КК України виключено - «із застосуванням раніше заготовленого ним предмету, схожого на ніж».

З врахуванням вищенаведеного, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_6 розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому в умовах воєнного стану.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, на переконання колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, і таке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки такі не спростовують вини обвинуваченого, мають формальний характер, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

За наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: