Провадження №11-сс/801/778/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно матеріалів кримінального провадження № 0006576 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2025 року ОСОБА_7 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого відділення відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто з 10 вересня 2025 року по 08 листопада 2025 року.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що в судовому засіданні прокурором доведено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а застосування менш суворих запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних рішень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

прокурором не доведено обставини для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

слідчий суддя не урахував належним чином відомості про особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, визнає вину та щиро розкаюється у скоєному.

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді у повній мірі не відповідає.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Вінницького районного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0006576, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

В межах указаного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, у тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10 грудня 2019 року) указав, що:

«Особа може бути затримана, відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції, лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом.

Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або, навіть, притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом з тим, «обґрунтованість» підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у пункті 1 (с) статті 5. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої пунктом 1 (с) статті 5.

Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень».

Зі змісту оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З клопотання слідчого та матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у разі доведення його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, тяжкості покарання за злочини по якому оголошено підозру, а саме те, що злочин вчинено під час воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, особи підозрюваного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З оскаржуваної ухвали слідує, що приймаючи рішення про відсутність підстав для визначення застави, слідчий суддя не умотивував свого рішення.

Установлено, що підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий.

З урахуванням указаних обставин, до підозрюваного можливо визначити розмір застави, який належним чином гарантуватиме виконання ним процесуальних обов`язків, з одночасним покладенням на нього відповідних обов`язків, встановлених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Щодо розміру застави апеляційний суд виходить такого.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною четвертою статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлений у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застава в жодному разі не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного (обвинуваченого).

Розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою вона може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану.

Відтак необхідно виокремити обставини, які ураховуються при обранні запобіжного заходу у вигляді застави та визначенні її розміру, серед яких: спосіб життя наприклад, періодичність перетину кордону, наявність у підозрюваного соціальних зв`язків поза межами країни тощо; сім`я та особи на утриманні для призначення застави суд обов`язково повинен урахувати наявність на утриманні непрацездатних осіб або дітей; наявність або відсутність у підозрюваного постійного місця роботи або законних джерел доходу (розмір офіційної заробітної плати, надходження від дивідендів, депозити в банках тощо); житло наявність у підозрюваного власного житла або такого, яке він законно орендує.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Застосовані загальні принципи щодо обґрунтування тримання підозрюваного під вартою та визначення розміру застави наведені, зокрема, в рішенні у справі «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року, де йдеться про те, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти. Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» суд вважав, що, зосереджуючись на розмірі шкоди, не здійснивши ретельної оцінки всіх відповідних факторів, у тому числі її спроможність сплатити визначений розмір застави, і відсутність задовільного пояснення, чому застава була визначена у такому надзвичайно великому розмірі, національні суди не дотрималися зобов`язання навести відповідне та достатнє обґрунтування для своїх рішень про визначення розміру застави, як вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , особи підозрюваного, його майнового стану, достатнім розміром застави для забезпечення завдань кримінального провадження може бути сума у виді 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 грн, яка буде співмірною з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та у разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку апеляційного суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для нього, членів його сім`ї та близьких родичів.

Отже, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, суспільної небезпечності, тяжкості імовірного покарання за вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особи підозрюваного, рішення суду щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 302 800 грн відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження.

Також з метою забезпечення кримінального провадження апеляційний суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого, застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2025 року скасувати.

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_9 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання, тобто до 06:44 год 08 листопада 2025 року, в межах строку досудового розслідування.

Визначити заставу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень, за умови внесення якої підозрюваний може бути звільнений з-під варти.

У разі внесення застави підозрюваним або іншим заставодавцем відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та роботи;

утримуватися від спілкування з особами, які являються свідками у цьому кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити в межах строку досудового розслідування до 08 листопада 2025 року.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4