печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000506 від 25.04.2024, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000506 від 25.04.2024 про арешт майна, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною у розпорядженні, відчуженні, користуванні, а саме: земельну ділянку площею 0.2984 га, кадастровий номер :02:000:0594, цільове призначення: 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, за адресою: Львівська область, Яворівський район, Бірківська сільська рада.

Клопотання обґрунтовано тим, що Офісом Генерального прокурора розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000506 від 25.04.2024 за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, у кримінальному провадженні перевіряються обставини можливого незаконного заволодіння землями промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, зокрема у межах проектованої концесійної автодороги Краковець - Львів - Броди - Рівне та «Північної об`їзної міста Львова», у межах с. Бірки Яворівського району Львівської області.

Зокрема встановлено, що 30.03.2021 року державним реєстратором Новояричівської селищної ради Львівської області зареєстроване речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0689, площею 1,9 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на фізичну особу - ОСОБА_5 , 1991 р.н., на підставі виданого наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №1035-УБД від 30.03.2021.

Однак згідно з наявною інформацією у Державного підприємства «Державний інститут проектування міст «Містопроект», за результатами проведеного співставлення містобудівної документації Генерального плану с.Бірки і площ земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:000:0713, :03:000:0734, :03:000:0735, :03:000:0731, :03:000:0736 (які утворені шляхом поділу та об`єднання із земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0689), встановлено, що вищевказані земельні ділянки перебувають у межами «червоних ліній» проектованої концесійної автодороги. При цьому зазначена земельна ділянка згідно з Розпорядженням КМУ від 02.06.2003 № 386-р могла передбачатися для використання у Проекті будівництва частини вказаної автодороги «Львів-Краківець».

У подальшому під час розслідування встановлено обставини, які можуть свідчити про незаконну передачу Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області у приватну власність іншої земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0594, яку як і земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0689, площею 1,9 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, придбано тими ж особами, що і земельна ділянка :03:000:0689.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні № 0000506 від 25.04.2024 земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0594 визнано речовим доказом.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0594, належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

На переконання сторони обвинувачення, наявні матеріали кримінального провадження на цій стадії кримінального провадження достатньо доводять: мету накладення арешту на майно, яка полягає у забезпеченні збереження речових доказів, конфіскації майна та спеціальної конфіскації; відповідність закону, а саме вимогам п .п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України зазначеної мети накладення арешту (забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна та спеціальної конфіскації), тобто правові підстави арешту (п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України); необхідність такого втручання у права і свободи, як арешт майна у даному випадку, яка обумовлена виконанням завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (ч. 1 ст.173 КПК України); наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, які полягають в існуванні обґрунтованої вірогідності приховування, перетворення, відчуження майнових об`єктів, про арешт яких сторона обвинувачення подає клопотання (ч. 1 ст. 173 КПК України); розумність та співрозмірність арешту майна із виконанням завдань кримінального провадження, оскільки йдеться про обрання такого його способу, який буде полягати у забороні розпорядження, користування та відчуження майнових об`єктів.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином.

Слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності прокурора та власника майна на підставі ч. 1 ст. 172 КПК України.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання та дослідивши його матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 10 ст. 171 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 171 КПК України).

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, прокурором не доведено, що майно, на яке останній просить слідчого судді накласти арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або місять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того у матеріалах клопотання відсутні будь-які дані, на підставі яких можна зробити висновок, що вказана земельна ділянка одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудове розслідування кримінальному провадженні № 000506 від 25.04.2024 здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження не повідомлено, а тому підстави для накладення арешту з метою конфіскації майна у слідчого судді відсутні.

Також, ні в матеріалах клопотання, ні під час судового розгляду прокурором не доведено існування ризиків, які б обґрунтували такий рівень втручання у право власності особи, яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні.

В даному випадку, слідчий суддя звертає увагу, що визнання майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту на таке майно.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що прокурор у судове засідання не з`явився, ніяких додаткових пояснень та доказів на підтвердження обґрунтування клопотання не надав, а відтак прокурором не доведено наявності правових підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

В той же час таке обмеження права власності не є співмірним і пропорційним завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора першого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000506 від 25.04.2024 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1