В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/225/25

21 липня 2025 року смт.Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани матеріали кримінального провадження №0000001 та №000028 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магдебург Республіка Німеччина, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, військового пенсіонера, розлученого, перебуває на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , судимого вироком Богородчанського районного суду від 10 січня 2024 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді двохсот годин громадських робіт (покарання відбув, судимість не погашена); вироком Богородчанського районного суду від 14 січня 2025 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді одного року пробаційного нагляду (покарання не відбув),

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України;

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство, а саме допустив умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо своєї матері ОСОБА_4 , що призвело до психологічних та фізичних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої.

Злочини вчинив при таких обставинах.

Орієнтовно з початку 2022 року ОСОБА_6 переїхав з м. Івано-Франківська в с.Манява та став проживати разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в належному їй житловому будинку по АДРЕСА_1 . Відтак вони були пов`язані спільним побутом та у них виникали взаємні права та обов`язки.

Через відмову матері зареєструвати його у своєму будинку на постійне місце проживання, між ними стали виникати сварки та суперечки, які переросли у неприязні взаємини.

Упродовж 2022-2024 років ОСОБА_6 систематично став вчиняти сварки зі своєю матір`ю, під час яких застосовував нецензурну лайку, інші образливі висловлювання, погрожував застосуванням фізичної сили. Такі дії носили характер морального та фізичного знущання. У зв`язку з цим ОСОБА_4 зверталась до відділення поліції №2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в області і за фактами домашнього насильства у 2022-2024 роках Богородчанським районним судом ОСОБА_6 був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП.

Крім того, за вчинення домашнього насильства, вироком Богородчанського районного суду від 10 січня 2024 року ОСОБА_6 був засуджений за ст. 126-1 КК України до покарання у виді двохсот годин громадських робіт. Однак, після відбуття покарання він знову вчиняв домашнє насильство по відношенню до матері і 03.07.2024 року щодо нього було зареєстровано ще одне кримінальне провадження №0000113, за підсумком розгляду якого Богородчанський районний суд 14.01.2025 року постановив вирок за ст.126-1 КК України, яким засудив ОСОБА_6 до покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України. Цим же вироком до ОСОБА_6 застосовано обмежувальний захід, перебачений п.1 ч.1 ст. 91-1 КК України у виді заборони перебування в місці спільного проживання з потерпілою ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 строком на 3 (три) місяці.

Проте, ОСОБА_6 продовжив вчинення домашнього насильства по відношенні до своєї матері ОСОБА_4 .

Зокрема, відповідно до пред`явленого обвинувачення, у період жовтня-грудня 2024 року до відділення поліції № 2 неодноразово (16.10.2024, 17.10.2024, 01.12.2024 та 07.12.2024) надходили повідомлення від ОСОБА_4 про те, що її син ОСОБА_6 , продовжує систематично за місцем спільного проживання у житловому будинку, що по АДРЕСА_1 , умисно та свідомо вчиняти у відношенні до неї психологічне насильство, зокрема висловлювати у її адресу образливі нецензурні слова, погрожувати фізичною розправою. Працівники поліції неодноразово проводили профілактичні бесіди із ОСОБА_6 з метою запобігання протиправної поведінки.

За фактом психологічного насильства, яке виразилось у безпричинному словесному конфлікті, висловлюванні образливих нецензурних слів та погроз фізичною розправою ОСОБА_6 відносно своєї матері, працівниками відділення поліції № 2 складено та скеровано до Богородчанського районного суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, яке мало місце 18.01.2025, за результатами розгляду якого постановою Богородчанського районного суду від 27.01.2025 останнього визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт. (Вказані дії ОСОБА_6 вчинив уже після проголошення 14.01.2025 року вироку суду у попередній справі, про що згадано вище та після реєстрації нового кримінального провадження від 02.01.2025 року №0000001)

Також, 26.01.2025 року близько 15 год., перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 продовжив протиправні діяння, вчинивши ще один епізод домашнього насильства стосовно матері. Зокрема, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство, що виразилося у погрозах фізичною розправою, словесних образах потерпілої, висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, тим самим завдавав їй морального та психологічного тиску, принижував її честь та гідність.

Унаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_4 було завдано психологічних страждань, що призвели переживань за свою безпеку, емоційної невпевненості, відчуття страху, підвищеного стану тривожності, нездатності захистити себе, втрати повноцінного сну та відпочинку, загострення захворювання, гіпертонії, у тому числі, втрати самооцінки, позитивних емоцій та появи негативних переживань, а також фізичних страждань.

20.02.2025 року кримінальне провадження №0000001 скероване з обвинувальним висновком до суду за ст.126-1 КК України.

Однак, ОСОБА_6 не зупинився на цьому і 21.02.2025 близько 14 год.50 хв. вкотре вчинив у відношенні до потерпілої домашнє насильство, яке виразилося в образливих висловлюваннях в її сторону, а також цього разу вдався до фізичного насильства, що виявилось у заодіянні потерпілій тілесних ушкоджень.

Зокрема, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений знову здійснив погрози фізичною розправою, словесні образи потерпілої, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, завдав морального та психологічного тиску, принижував її честь та гідність, а також під час конфлікту, наніс руками удари, завдавши потерпілій тілесних ушкоджень.

Так, ОСОБА_6 , відчуваючи свою перевагу перед потерпілою у фізичній силі, розуміючи, що мати в силу своїх вікових вад, є фізично більш уразливою, слабкою, схильною до легкого травмування, умисно наніс кілька ударів в ділянку голови та правої руки, в результаті яких ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянках голови та синець в ділянці правої руки.

Унаслідок систематичних, протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_4 знову було завдано психологічних страждань, що призвели до побоювання за свою безпеку, емоційної невпевненості, відчуття страху, підвищеного стану тривожності, нездатності захистити себе, втрати повноцінного сну та відпочинку, загострення захворювання, гіпертонії, у тому числі, втрати самооцінки, позитивних емоцій та появи негативних переживань, а також фізичних страждань.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо своєї матері ОСОБА_4 , що призвело до її психологічних та фізичних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав частково та пояснив, що після завершення ним військової служби та виходу на пенсію за вислугою років, у зв`язку із особистими проблемами у сімейних стосунках, вирішив перебратись проживати із м. Івано-Франківська до с.Манява та жити у будинку батьків. Мати з даного приводу йому спершу не перечила. Однак, коли він попросив зареєструвати його у житлі на постійне проживання, то вона у цьому відмовила. Згодом, він просив погодити видачу сільською радою йому довідки про підтвердження фактичного місця його постійного проживання у її будинку для можливості подати таку до органів ПФУ. Однак, мати також щодо такої можливості заперечила. На цьому ґрунті між ними виникли непорозуміння, і час від часу вони конфліктували. Оскільки мати має складний характер, хоче все контролювати та диктувати свої умови, а також стала обмовляти його в селі поміж односельцями, то між ними стали виникати сварки та непорозуміння. Визнає, що періодично, зазвичай, як перебуває у стані сп`яніння, то допускає моральне насильство щодо матері, обзиває її нецензурною лайкою та вчиняє подібні дії в ході сварки. Однак факт фізичного насильства щодо потерпілої заперечив. Вказав, що під час конфлікту 21.02.2025 року, коли він пішов до кухні в будинок аби приготувати собі їсти, вона стала його звідти проганяти. Тоді він дійсно її шарпнув та відштовхнув, від чого вона упала. Однак факт заподіяння умисних тілесних ушкоджень у спосіб нанесення ударів по голові заперечив. Вказав також, що має намір вибратись з будинку матері, однак ще не підшукав належного жила. Просив призначити йому покарання у виді громадських робіт, оскільки вважає його достатнім та справедливим за скоєне.

Крім часткового визнання вини самим обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доводиться дослідженими судом доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні, пояснила що її син, обвинувачений ОСОБА_6 , декілька років тому без її на те згоди перебрався проживати до неї. Спершу вона до цього поставилась з розумінням. Однак, протягом останніх трьох років він створив неможливі для неї умови проживання у своєму будинку. Він зловживає спиртним, у стані сп`яніння поводиться агресивно, дорікає їй, що вона не хоче переписати йому будинок, зареєструвати його в ньому, через це вчиняє постійні сварки, під час яких ображає, обзиває її, а також погрожує розправою. Інколи такі конфлікти вчиняє також у тверезому стані, тому вона живе у постійному страху, бо боїться реалізації таких погроз. Стосовно вчинення по відношенню до неї фізичного насильства пояснила, що така ситуація мала місце один раз, у лютому цього року, коли ОСОБА_6 під час чергового конфлікту вдарив її рукою по голові та по плечах, а коли вона від отриманих ударів упала на землю, то схопив її та декілька разів ударив головою до підлоги. Після вчинення того діяння, конфлікти продовжуються, однак до фізичного насильства ОСОБА_6 більше не вдавався. Проте вона боїться залишатись з ним у одному будинку, адже незважаючи на неодноразові факти притягнення його до відповіальності, він продовжує насильницькі дії щодо неї. Стосовно призначення покарання висловила єдине побажання аби обвинувачений залишив її житло.

Крім показань учасників провадження, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, доводиться іншими письмовими доказами по справі, які були предметом дослідження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до висновку, що складений за результатами комплексного психологічного дослідження ОСОБА_4 , проведеного практичним психологом ЦНСП ОСОБА_7 встановлено, що у потерпілої присутня висока тривожність, виражена ригідність, психологічний стан зростаючого емоційно-вольового напруження, що виникає в конфліктній ситуації. Соціальна адаптованість низька, властивою є невпевненість у собі, внутрішній конфлікт, має місце фрустрація, депресивний стан, апатія. Спостерігається стурбованість власною безпекою та внутрішній неспокій, спричинений постійним погрозами з боку сина, які мають психо-травмуючий вплив на потерпілу, провокують страх за власне життя та здоров`я та призводять до виснаження, відсутності спокійного сну та апетиту. Потерпіла перебуває у пригніченому емоційному стані.

Відповідно до матеріалів перевірки заяви, зареєстрованої в журналі ЄО 1657 за зверненням ОСОБА_4 встановлено, що 16.10.2024 року до поліції поступило звернення від ОСОБА_4 про конфлікт із сином під час якого він погрожував фізичною розправою та виражався у її сторону нецензурною лайкою. На виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» із ОСОБА_6 проведено профілактичну бесіду поліцейським офіцером громади та внесений тимчасовий заборонений припис, проведено оцінку ризиків.

Згідно матеріалів перевірки заяви, зареєстрованої в журналі ЄО 1687 за зверненням ОСОБА_4 встановлено, що 17.10.2024 року до поліції знову поступило звернення від ОСОБА_4 про конфлікт і сином, під час якого він в черговий раз погрожував фізичною розправою та виражався у її сторону нецензурною лайкою. На виконання вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» із ОСОБА_6 проведено профілактичну бесіду поліцейським офіцером громади та проведено оцінку ризиків.

01.12.2024 року до ВП №2 (смт.Богородчани) звернулась із заявою ОСОБА_4 (журнал ЄО 4494) про конфлікт і сином, під час якого він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, погрожував фізичною розправою та виражався у її сторону нецензурною лайкою.

07.12.2024 року отримано протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, яке мало місце 06.12.2024 року близько 23 год.30 хв. за аналогічних обставин.

Згідно матеріалів перевірки заяви, зареєстрованої в журналі ЄО 76 за зверненням ОСОБА_4 від 21.01.2025 року встановлено, що до поліції знову поступило звернення від ОСОБА_4 про конфлікт із сином, який мав місце 18.01.2025 року під час якого він в черговий раз погрожував фізичною розправою та виганяв її з будинку, ображав. На виконання вимог Закону Укрїни «Про запобігання та протидію домашньому насильству» із ОСОБА_6 проведено профілактичну бесіду поліцейським офіцером громади та проведено оцінку ризиків, складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.3 ст.172-2 КУпАП. З дослідженої постанови Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2025 року судова справа №338/105/25, встановлено, що ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 60 годин громадських робіт. Постанова суду набрала законної сили.

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 24.02.2025 року отримано заяву ОСОБА_4 про те, що 21.02.2025 року її син ОСОБА_6 вчинив щодо неї фізичне насильство та заподіяв їй тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №92 від 24.02.2025 року у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження - садна в ділянка голови, синець в ділянці правої руки, які утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитись як при нанесенні ударів такими предметами у вказані ділянки тіла так і при ударах цими ділянками тіла до твердих предметів, можуть відповідати терміну вказаному в постанові і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Надаючи оцінку показанням потерпілої ОСОБА_4 щодо вчинення відносно неї домашнього насильства, що завдає їй фізичних та психологічних страждань, то її показання суд вважає логічними, послідовними, вони узгоджуються з дослідженими письмовими доказами та частково з показаннями обвинуваченого.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_6 у тій частині, де він заперечував факт умисного заподіяння ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, оскільки вони були суперечливі, та спростовуються не лише показаннями потерпілої, але і висновком судово-медичної експертизи.

На думку суду сукупність досліджених в ході судового розгляду доказів, в тому числі і непрямих, дає можливість суду поза розумним сумнівом, зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю доведена. Систематичність як ознака даного кримінально-карного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій, кожна з яких сама по собі може створювати враження незначного пправопорушення, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набуває ознак римінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст.126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя). Факт попереднього неодноразового притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП не лише не виключає наявності складу кримінального правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи, врезультаті яких досягається настання конкретних наслідків, які законодавцем визначені як більш тяжкі.

Тому, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої особи.

При призначенні покарання суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 12 КК України, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до нетяжкого злочину.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд не встановив.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України суд визнає рецидив, тобто вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, а також вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує особу обвинуваченого, який добре характеризується за місцем проживання, проте є раніше судимим. Також суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, думку потерпілої та відзначає, що стягнення, які застосовувались до ОСОБА_6 раніше за вчинення адміністративних правопорушень пов`язаних із домашнім насильством у виді штрафу, громадських робіт та адміністративного арешту, а також покарання, які призначались попередньо викроками судів за наслідками засудження обвинуваченого по ст.126-1 КК України у виді громадських робіт та пробаційного нагляду, не досягли мети покарання - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Тому, суд прийшов до висновку, що для досягнення мети покарання, визначеної ч.2 ст.50 КК України, обвинуваченому слід произначити покарання у виді обмеження волі.

Вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України, суд враховує, що захист від домашнього насильства є соціально важливим завданням. З урахуванням обставин, встановлених судом, з огляду на системний характер протиправних дій з боку обвинуваченого, а також враховуючи високий ризик вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства, суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 обмежувального заходу у вигляді проходження програми для кривдників та заборони перебування в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, на максимально визначений ч. 3 ст. 91-1 КК України строк.

Суд також при призначенні покарання враховує, що вироком Богородчанського районного суду від 14.01.2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, яке він не відбув. Тому, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити за правилами, визначеним ст.71, 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців з поміщенням до кримінально-виконавчої установи, приєднавши частково до призначеного покарання за даним вироком невідбуту частину покарання, визначеного вироком Богородчанського районного суду від 14.01.2025 року з розрахунку одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду, у відповідності до п.5 ч.1 ст.72 КК України.

Відповідно до п.1 та 5 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства та направлення для проходження програми для кривдників. Визначені заходи застосувати строком на 3 місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання та з часу поміщення особи до кримінально-виконавчої установи.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя