Справа № 159/1217/25
Провадження № 1-кп/159/336/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайоний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно)

потерпілого ОСОБА_4 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000172 від 01.02.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з спеціальною професійною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

у с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_5 в порушення пунктів 2.3б), 2.9а), 10.1,12.1 Правил дорожнього руху, 31.01.2025 приблизно о 18 годині 20 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись ґрунтовою дорогою від села Красноволя в напрямку села Журавлине Ковельського району Волинської області, проявив безпечність і неуважність, не урахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість і на заокругленій ділянці дороги виїхав праворуч за межі проїзної частини дороги в кювет, де автомобіль перекинувся.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля військовослужбовець ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді закритого багатоуламкового перелому верхньої третини правої стегнової кістки, які за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають в прямому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_5 вимог п.2.3 б), а.2.9а) 10.1, п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України вiд 10.10.2001 року № 1306.

Так, відповідно до вимог п.2.3 (б) ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її змiну; п.2.9а) ПДР - заборонено керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння; п.10.1 ПДР - перед будь-якою зміною напрямку руху водiй повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати йог рух та безпечно керувати.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

Під час судового розгляду справи суду надана укладена між обвинуваченим ОСОБА_5 і потерпілим ОСОБА_4 угода про примирення від 19.04.2025.

За умовами угоди обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим в обсязі пред`явленого обвинувачення, добровільно відшкодував потерпілому шкоду в обсязі витрат на час укладення угоди, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, продовжує проходити військову службу. Потерпілий засвідчив відсутність до обвинуваченого претензій майнового характеру. Сторони узгодили покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає 51 000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

В судовому засіданні обвинувачений і потерпілий підтвердили добровільність укладення угоди і викладені в ній обставини.

Відповідно вимог ч.3 ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд заслухав думку прокурора, вивчив надані матеріали і дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.468, ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення..

Суд встановив, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який відповідно до наведеної у ст.12 КК України класифікації відноситься до нетяжких злочинів.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані в разі затвердження угоди судом, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

На переконання суду, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу та Кримінального кодексу України, інтересам сторін та суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для примирення.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає положенням статей 50,65,69 КК України.

Відповідно до статей 50, 65 КК України суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з тим, щоб особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» індивідуалізація покарання у даній категорії справ досягається зокрема не лише з урахуванням наслідків, що настали, але й характеру та мотиву допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

ОСОБА_5 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії нетяжких злочинів, однак має значну суспільну небезпечність, оскільки мало місце керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, обвинувачений є не судимою особою, діючим військовослужбовцем, має міцні соціальні зв`язки, визнав вину, проявив щире каяття, засвідчив критичне ставлення до вчиненого, що є обставинами, які пом`якшують покарання, відсутні обставини, які обтяжують покарання, тому виправданим є призначення основного покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Як визначено ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Законодавством не встановлена заборона на застосування ч.1 ст.69 КК України до злочинів, передбачених ч.1 ст.286-1 КК України.

Врахувавши обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого, в їх сукупності, а саме те, що ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся, усвідомив незаконність вчинених дій, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану майнову шкоду, зважаючи при цьому на відсутність обтяжуючих обставин та позицію потерпілого, приймаючи до уваги конкретні обставини вчинення злочину та ті Правила дорожнього руху, порушення яких призвело до ДТП та його наслідків, враховуючи проходження обвинуваченим військової служби, суд вважає можливим призначити основне покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК, тобто більш м`яке ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 286-1 Кримінального кодексу, а саме у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.

Що стосується додаткового покарання за ч.1 ст.286-1 КК у виді позбавлення права керування транспортним засобом, то з огляду на обставини справи його призначення є обов`язковим.

На переконання суду поєднання основного покарання у виді штрафу та додаткового покарання у виді позбавлення права керування є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності.

Суд покладає на обвинуваченого відповідно до приписів ст.124 КПК України процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-25/1759-ІТ від 13.02.2025 в розмірі 6367,20 грн.

Долю речових доказів вирішує в порядку ст.100 КПК, скасовує заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, цивільний позов не заявлений.

Керуючись статтями 375, 468, 469, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити, укладену між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 угоду про примирення від 19.04.2025 у кримінальному провадженні №0000172 від 01.02.2025.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_5 доход держави процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-25/1759-ІТ від 13.02.2025 в розмірі 6367,20 грн.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути обвинуваченому ОСОБА_5 . Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 07.02.2025 на цей транспортний засіб.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

ГоловуючийОСОБА_1