Справа № 199/7032/25
УХВАЛА

28.08.2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представників потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000388 від 02.03.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, яке підтримали представники потерпілого, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який спливає 04.09.2025 року, строком на 60 днів.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор посилався на встановлені у кримінальному провадженні обставини, передбачені ч.1 ст. 178 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки, що дає підстави вважати можливим переховування обвинуваченого від суду. В обгрунтування вказаного ризику прокурор також посилався на те, що після вчинення кримінального правпорушення обвинувачений поїхав з місця проживання на траснпортному засобі під керуванням свідка ОСОБА_8 та був затриманий працівниками поліції в місті під час комендантської години.

Ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що на теперішній час не виявлено та не вилучено знаряддя злочину сокира. ОСОБА_5 , якому має бути відомо про місце її знаходження, слідству вказану інформацію не повідомив, що може свідчити про його намір приховати та знищити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Таким чином, незважаючи на те, що встановлені при обранні запобіжного заходу ризики на теперішній час зменшилися, зокрема в частині незаконного впливу на свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України), які вже були допитані судом, сторона обвинувачення ввважає, що жоден більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у звязку з чим проти задоволення клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу прокурор та представники потерпіолого заперечували.

Обвинувачений проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, посилаючись на те, що він не має наміру ухилятися від суду та перешкоджати судовому розгляду, підтримав клопотання захисника про зміну йому вказаного запобіжного заходу на більш м`який, посилаючись на те, що він має роботу, постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки. Пояснив, що коли його затримали працівники поліції, він їхав до міської клінічної лікарні № 6.

Захисник обвинуваченого проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, посилаючись на те, що раніше встановлені ризики на теперішній час зменшилися, оскільки судом вже були допитані свідки сторони обвинувачення. Також, ОСОБА_5 своєчасно оновив свої дані в застосунку Резерв-плюс, що зменшує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КК України. Щодо ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, то він прокурором не доведений, оскільки на обвинуваченого не покладається збір доказів у кримінальному провадженні, в тому числі відшукання знаряддя злочину сокири. Враховуючи такі обставини та відомості про особу обвинуваченого, захисник заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не повязаний з триманням під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявлених клопотань, приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу, крім наявності ризиків, враховується обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Згідно з ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років. Також, суд враховує наявність встановлених ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 177 КПК України, ризики чого були встановлені при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовженні.

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), згідно з якою при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед яких «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26 червня 2001 року (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25 квітня 2000 року (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим, небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. Тяжкість покарання є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

За таких обставин, враховуючи обсяг та обставини пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , а також ту обставину, що на теперішній час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) обвинуваченого, суд приходить до висновку, що є достатні підстави вважати реальною наявність мети продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для запобігання спробам ухилення обвинуваченим від суду та перешкоджанню кримінальному провадженню, ризики чого нікуди не зникли, є реальними та дійсними.

При цьому, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд відповідно до приписів ст. 183 КПК України враховує зменшення раніше встанволених ризиків та наявність позитивних даних, які характеризують особу обвинуваченого та заслуговують на увагу, проте вважає ці обставини такими, що не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Таким чином, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру, обставин та тяжкості діяння, яке йому інкримінується. Відомостей про те, що за станом здоров`я до обвинуваченого не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою матеріали справи не містять.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочину, який спричинив загибель людини, відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

За таких обставин, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, суд приходить до висновку про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання сторони захисту про його зміну на інший більш м`який запобіжний захід слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 194, 331, 369-372 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити. В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26.10.2025 року включно, без визначення застави.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1