справа № 166/1539/25
провадження № 1-кс/166/704/25
УХВАЛА

08 вересня 2025 року сел. Ратне

Слідчий суддя Ратнівського районного суду Волинської області ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на незаконне затримання в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 25 серпня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 332 КК України,

установив:

Захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із скаргою на незаконне затримання, яку мотивує тим, що у межах кримінального провадження, відомості про яке внесено 25 серпня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 332 КК України, 06 вересня 2025 року затримано ОСОБА_6 на підставі п.п.1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, про що 07 вересня 2025 року складено протокол затримання.

Жодних інших фактичних та дійсних підстав затримання ОСОБА_7 у протоколі вказано не було, а лише здійснено абстрактне покликання на положення процесуального законодавства.

У ході конфіденційного побачення з клієнтом, останній повідомив, що при здійсненні фактичного його затримання невідомі йому працівники правоохоронних органів, ймовірно, оперативні працівники УСБУ у Волинській області, безпричинно застосували до нього фізичну силу та прийоми рукопашного бою, в результаті чого він отримав тілесні ушкодження, без жодного документування вилучили належний йому мобільний телефон, який намагались перед цим розблокувати шляхом подолання системи логічного та біометричного захисту, заламуючи та викручуючи йому пальці обох рук, що в результаті їм вдалось, здійснивши втручання в приватне спілкування без санкції суду. Окрім того, клієнт вказав, що йому не було роз`яснено його прав і обов`язків при затриманні до моменту складення протоколу; він, як фактично затриманий, однак без фіксування у відповідному протоколі про затримання, був присутнім під час проведення огляду місця події, де до того ж була швидка медична допомога, яку він просив надати у зв`язку із отриманими травмами, однак цього зроблено не було; його не доставляли до найближчого відділення органу досудового розслідування відділку поліції в м.Звягель; час його фактичного затримання, що зазначає слідчий, не відповідає дійсному, оскільки таке насправді відбулось не пізніше 17 години 00 хвилин; жоден з присутніх на місці працівників правоохоронних органів йому не пояснив, за що він затриманий, та який злочин йому інкримінують; слідчим не було забезпечено негайного фіксування заподіяних тілесних ушкоджень та надання невідкладної медичної допомоги.

Крім цього, вказав, що було порушено положення ст. 213 КПК України внаслідок несвоєчасного оповіщення відповідного центру про затримання ОСОБА_6 .

Просить визнати незаконним затримання 06 вересня 2025 року підозрюваного ОСОБА_6 , на підставі п.п.1-2 ч. 1 ст. 208 КПК України, забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_6 шляхом призначення судово-медичної експертизи, доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених у скарзі.

Захисник скаргу підтримав із мотивів, зазначених у ній.

Підозрюваний підтримав скаргу захисника, пояснив, що він власним автомобілем рухався до м. Києва разом із одним пасажиром, у м. Звягель біля автомобіля його затримали правоохоронці, безпідставно заламали руки за спину, поклали на землю, заподіявши тілесні ушкодження. Його завели в службовий мікроавтобус, де психологічно тиснули на нього, змушуючи зізнатися в тому, чого не скоював. У нього вилучили телефон, доступ до якого отримали шляхом примусового прикладання пальців його рук до телефону для ідентифікації. Згодом у м. Ковелі цей телефон намагалися узаконити як вилучений під час особистого обшуку, однак він заперечив. У м. Звягель до місця затримання за викликом перехожих прибула карета швидкої допомоги, однак його звернення надати йому медичну допомогу правоохоронці проігнорували. Згодом його освідували у Ковельській районній лікарні, де обробили рани, на госпіталізації він не наполягав. Просить скаргу задовольнити.

Прокурор та слідчий проти задоволення скарги заперечили. Слідчий пояснив, що фактично ОСОБА_6 був затриманий у час, зазначений у протоколі про затримання, про що додатково свідчить знімок екрана із бази даних про фіксацію руху автомобіля із номерним знаком НОМЕР_1 на вул. Шевченка о 17 год 42 хв. Затримання ОСОБА_6 відбулося у рамках кримінального провадження, унесеного до ЄРДР 25 серпня 2025 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, зважаючи на наявність підстав припускати причетність ОСОБА_6 до вказаного злочину на основі матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій та показань свідка ОСОБА_8 . Незначні тілесні ушкодження у вигляді саден ОСОБА_6 отримав у ході затримання, оскільки останній упав на дорожнє покриття. Медичну допомогу (накладання пластира на місця саден) надали правоохоронці, ОСОБА_6 на наданні кваліфікованої медичної допомоги не наполягав. Пояснив, що помилково зазначив у протоколі затримання місцем затримання Рівненську область замість Житомирської, на території якої, а саме у м.Звягель, був затриманий ОСОБА_6 , а також реєстраційний номер автомобіля АІ22АІ замість НОМЕР_1 .

Прокурор пояснив, що предмет скарги не стосується питань вилучення мобільного телефона, на його думку, захисник, таким чином намагається домогтися визнання доказів недопустимими. Порушень під час затримання не вбачає, просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали скарги та надані слідчим документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 4 ст.208, п. 6 ч. 3 ст.42 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Положеннями ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

За правилами ст. 211 КПК України затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ВП № 2 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000047 від 25.08.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Із протоколу затримання від 07.09.25 вбачається, що слідчий ОСОБА_4 у вищевказаному кримінальному провадженні здійснив у порядку п. п. 1, 2 ч.1 ст. 208 КПК України затримання ОСОБА_6 , указавши у протоколі час його фактичного затримання 18 год 04 хв 06 вересня 2025 року.

У цій справі сторона захисту стверджує, що ОСОБА_6 був затриманий 06 вересня 2025 року не пізніше 17 години і в подальшому перебував у статусі затриманої особи в значенні статті 209 КПК, таким чином, протокол затримання не відображає дійсних обставин затримання ОСОБА_6 .

Слідчий суддя не погоджується із цим доводом сторони захисту з огляду на установлені на підставі наданого слідчим знімку екрана із бази даних про фіксацію руху автомобіля із номерним знаком НОМЕР_1 на вул. Шевченка о 17 год 42 хв. ОСОБА_6 у цьому автомобілі впізнав свій автомобіль. Відтак, очевидною є неможливість затримання ОСОБА_6 не пізніше 17 години за версією сторони захисту.

Сторона обвинувачення спростувала доводи захисника про безпідставність затримання ОСОБА_6 . Так, затримання останнього проведеного у межах кримінального провадження, відомості про яке уже були внесені до ЄРДР. Про причетність до вчинення злочину в цьому провадженні свідчать показання свідка ОСОБА_8 від 25.08.25 про намір незаконно перетнути державний кордон та звернення з цією метою до невідомої йому особи в додатку «телеграм» за грошову винагороду в розмірі 10500 доларів США. Така підстава затримання згодом підтвердилася показаннями свідків ОСОБА_8 від 08.09.25 та ОСОБА_9 від 07.09.25 про повідомлений невідомою особою алгоритм дій для незаконного перетину державного кордону за грошову винагороду та подальше затримання ОСОБА_6 ; протоколом огляду місця події від 07.09.25, в ході якого вилучено, зокрема грошові кошти в розмірі 10500 доларів США; протоколом добровільної видачі речей ОСОБА_9 , серед яких предмети, пов`язані із перетином кордону.

Загалом ці обставини свідчать про наявність у слідчого підстав уважати причетним ОСОБА_6 до вчинення злочину. Закон не ставить перед уповноваженими особами вимоги вже в момент затримання переконатися поза розумним сумнівом у тому, що особа, яка він підозрюється у вчиненні злочину, насправді його вчинила. Для цього існують наступні стадії кримінального провадження, під час яких обґрунтованість підозри може бути підтверджена або спростована.

На час розгляду скарги, тобто в межах законних строків утримання затриманої особи, ОСОБА_10 повідомлено про підозру, до суду скеровано клопотання про обрання запобіжного заходу.

Таким чином, під час розгляду скарги не було здобуто відомостей та доказів, які б свідчили про порушення передбачених законом прав особи при затриманні ОСОБА_6 .

Із цих же підстав, а саме затримання ОСОБА_6 в уже зареєстрованому раніше кримінальному провадженні, що підслідне Ковельському РУП ГУНП у Волинській області, суд порушення ст. 210 КПК, що полягає в недоставленні затриманого до найближчого відділу поліції, не вбачає.

Доводи захисника про проведення огляду місця події, вилучення мобільного телефона з порушенням норм закону вирішить суд під час судового розгляду та оцінки доказів на предмет їх допустимості. Вказані питання не є предметом цього розгляду.

Згідно з позицією Верховного Суду в постанові від 27.05.19 (справа №766/22242/17) положення ст. 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення. Вказаний механік не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження.

Щодо тверджень захисника про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 під час затримання, наявність яких підтверджується доданою фототаблицею та не заперечується слідчим, слідчий суддя виходить із такого.

Відповідно до ч.6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

З огляду на небезпідставне покликання підозрюваного на застосування щодо нього насильства під час затримання працівниками правоохоронних органів Волинської області ураховуючи наявність на тілі підозрюваного тілесних ушкоджень, слідчий суддя уважає за необхідне доручити теруправлінню ДБР у м. Львові провести перевірку повідомлених ОСОБА_6 обставин застосування щодо нього фізичного насильства під час затримання.

Клопотання захисника про призначення слідчим суддею судово-медичної експертизи ОСОБА_6 до задоволення не підлягає з огляду на призначення такої експертизи слідчою ОСОБА_11 постановою від 08.09.25.

Керуючись ст.ст. 206, 208, 209 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на незаконне затримання задовольнити частково.

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у місті Львові провести перевірку повідомленого підозрюваним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , факту застосування до нього працівниками правоохоронних органів фізичного насильства під час його затримання 06 вересня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000047 від 25.08.2025.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження у суді.

Повний текст ухвали буде проголошено 09 серпня 2025 року о 16 год 40 хв.

Слідчий суддя

Ратнівського районного суду ОСОБА_1