У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/5298/25

№ 1-кп/183/1862/25

09 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості по якому внесені 02.04.2025 року до ЄРДР за № 0000229, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 обґрунтувавши тим, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, 30.03.2024 приблизно о 20 годині 00 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, разом із потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходились поблизу магазину «Оксана», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Спаське, вулиця Козинця, будинок83-Б, де вживали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_3 та

ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, взяв у ліву руку скляну пляшку з-під алкоголю «MARENGO», об`ємом 1 л., та знаходячись в безпосередній близькості, попереду ОСОБА_6 , наніс йому один удар вказаною пляшкою по потилиці внаслідок чого останній впав на землю та втратив свідомість. Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_3 взявся обома руками за голову потерпілого та наніс йому ще два удари коліном лівої ноги в голову.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, лінійного перелому потиличної кістки з переходом на основу черепа, гематоми м`яких тканин потиличної ділянки, забійних ран в тім`яній області праворуч та ліворуч, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

29.05.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

30.05.2025ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб, тобто до 29 липня 2025 року включно з визначенням застави у кримінальному провадженні у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181680 гривень.

На думку сторони обвинувачення вина ОСОБА_3 , підтверджується зібраними по кримінальному провадженню матеріалами, описаними у реєстрі матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту.

31.05.2025, досудове розслідування закінчено, обвинувальний акт скеровано до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до положень ч. З ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

На підставі викладеного у сторони обвинувачення виникла необхідність у зверненні до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу

ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що зберігаються ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, саме спробам:

-переховуватися від суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_3 , обвинувачується у спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, за яке законом, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, тому є підстави вважати, що останній розуміючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, з метою уникнення відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення може почати переховуватись від суду.

Невідворотність покарання за злочин вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду;

-незаконно впливати на потерпілого та свідків. Даний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 є давнім знайомим потерпілого ОСОБА_6 та свідків у кримінальному провадженні. Використовуючи довірливі відносини з ними ОСОБА_3 може здійснювати психологічний вплив на них з метою зміни ними показань та уникнення таким чином кримінальної відповідальності;

- вчинити інше кримінальне правопорушення. Про наявність вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_3 , не має законного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання, тож не виключено, що у разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може вчинити нове, умисне кримінальне правопорушення. Окрім цього про наявність вказаного ризику свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_3 маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, перебуваючи на іспитовому терміні належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Враховуючи вищевикладене, сторона обвинувачення приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доцільним та інший - більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам вказаним в клопотанні.

В зв`язку з чим прокурор просить продовжити застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді трима ння під вартою строком на 60 днів, з визначення розміру застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Потерпілий, представник потерпілого, кожен окремо, підтримали заявлене клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив змінити раніше обраний його підзахисному запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу

ОСОБА_3 суд враховує, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання.

Також, суд вважає наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_3 є давнім знайомим потерпілого ОСОБА_6 та свідків у кримінальному провадженні. Використовуючи довірливі відносини з ними ОСОБА_3 може здійснювати психологічний вплив на них з метою зміни ними показань та уникнення таким чином кримінальної відповідальності.

Крім того, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 , не має законного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання, тож не виключено, що у разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може вчинити нове, умисне кримінальне правопорушення. Окрім цього про наявність вказаного ризику свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_3 маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, перебуваючи на іспитовому терміні належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення.

Суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати обвинуваченому найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.

Крім того, у відповідності з ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування обвинуваченому

ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави, суд вважає, що достатньо підстав для його задоволення.

Крім того, розглядаючи клопотання захисника обвинуваченого адвоката

ОСОБА_5 про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-317 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 листопада 2025 року включно.

Визначити розмір застави у відношенні ОСОБА_3 у виді 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн.

У разі внесення обвинуваченим ОСОБА_3 застави, покласти на останнього строком на два місяці наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання,

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну раніше обраного запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1