Справа № 351/1659/24
Провадження № 11-кп/4808/275/25
Категорія ст. 286 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Снятинського районного суду Івано Франківської області від 28 березня 2025 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 286 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає вирок суду Снятинського районного суду від 28.03.2025 року в частині призначення ОСОБА_9 покарання у виді 3 років позбавлення волі явно несправедливим через його суворість. Таке покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України та особі обвинуваченого. Висновки суду про неможливість застосування при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_9 вимог ст.ст. 75,76 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, суд не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання та навчання. ОСОБА_9 скоїв необережний тяжкий злочин, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв органу досудового розслідування у встановлені дійсних обставин дорожньо транспортної пригоди, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілим.

Окрім цього, судом не враховано належним чином позицію потерпілих, які до обвинуваченого претензій не мають та просили його суворо не карати, позитивну характеристику з Івано Франківської єпархії УГКЦ від 28.06.2024 року та Івано Франківського фахового коледжу технології і бізнесу, висновок органу пробації, позицію прокурора, який в суді першої інстанції просив призначити ОСОБА_9 покарання без ізоляції від суспільства.

Враховуючи всі вище перелічені обставини, які у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України, суд першої інстанції мав достатні підстави для застосування щодо його підзахисного вимоги ст. 75,76 КК України.

Просить вирок Снятинського районного суду від 28 березня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 в частині покарання змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного судом основного покарання за ст. 286 ч.3 КК України у виді позбавлення волі на іспитовий строк 3 роки.

Вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України та призначено йому із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи, в сумі 10980,56 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило загибель кількох осіб потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за наступних обставин.

Так, 25.06.2024 біля 15:08 годин в світлу пору доби, суху погоду, на ділянці автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці-Мамалига», що по вул. Солянича у с. Устя Снятинські ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, обвинувачений -водій ОСОБА_9 , керуючи спеціалізованим вантажним фургоном RENAULT MASTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 60…70 км/год, що значно перевищувала максимально-допустиму швидкість для даної ділянки дороги 50 км/год, у напрямку м. Стрий. На передній осі вказаного автомобіля RENAULT MASTER були встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора, що впливає на погіршення гальмівних властивостей транспортного засобу та збереження курсової стійкості автомобіля в процесі гальмування. Дана ділянка дороги по напрямку руху автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_9 , має спуск та заокруглення у ліву сторону. В цей час попереду, у попутному напрямку, рухались пішоходи ОСОБА_10 , 1962 року народження та ОСОБА_11 , 1973 року народження, які йшли правим ґрунтовим узбіччям. Водій ОСОБА_9 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись із перевищенням максимально-допустимої швидкості не справився з керуванням, унаслідок чого виїхав на праве узбіччя, де допустив перекидання автомобіля на праву сторону під час якого відбувся наїзд на вказаних пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_9 порушив вимоги Правил дорожного руху України, а саме:

-п. 1.5., у відповідності до якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-1.10. в частині визначення поняття «узбіччя» - виділений конструктивно, або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів;

-п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожного руху водій зобов?язаний:

-б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

-д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

-п. 10.1., який зобов?язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

-п. 12.1., у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-п. 12.4., в якому зазначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

-п. 31.1., згідно якого технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосується безпеки дорожного руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

-п. 31.4.5. Колеса і шини: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

У результаті порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у вигляді розтрощення голови, та поєднаних травм хребта множинних переломів ребер, розтрощення кісток черепа, відсутність мозкової тканини, множинних переломів тіл грудного відділу хребта, розриву спинного мозку, множинних переломів ребер від яких на місці події наступила її смерть; а пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді розтрощення голови, та поєднаних трав хребта, ребер, грудної клітки: розтрощення голови, відсутність мозкової тканини, переломи тіл хребців в грудному відділі з повним розривом спинного мозку, множинних переломів ребер від яких на місці події наступила її смерть.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання обвинуваченому, застосувавши щодо нього вимоги ст. 75 КК України;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції від 28.03.2025 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів кримінального провадження під час призначення ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції у повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України, та дані про особу обвинуваченого у тому числі і ті, на які покликається захисник у поданій апеляційній скарзі.

Так, при призначенні ОСОБА_9 покарання місцевим судом враховано, характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, а саме смерть потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, форму вини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим спричиненої злочином шкоди у повному обсязі.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, судом першої інстанції при призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 було враховано думку потерпілих, які претензій до нього не мають та просили його суворо не карати.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, а навпаки врахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суд, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Так, судом першої інстанції враховано посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка є позитивною, проте суд не міг залишити поза увагою той факт, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 були направленні на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху, оскільки обвинувачений нехтуючи суспільною безпекою, керуючи транспортним засобом джерелом підвищеної небезпеки, проявляючи протиправну недбалість та злочинну самовпевненість, не врахував дорожньої обстановки, не вжив належних і своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого вчинив дорожньо - транспортну пригоду, яка призвела до настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

На думку апеляційного суду, захисником в апеляційній скарзі не наведено нових обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання, передбаченого санкцією статті інкримінованої ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання.

Призначене покарання із застосування ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання із застосування ст. 75 КК України.

У відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Таким чином апеляційні доводи сторони захисту не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині призначення покарання, не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як необґрунтовану. Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Снятинського районного суду від 28 березня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.3 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5