Справа № 185/8522/25
Провадження 1-кс/185/645/25
У Х В А Л А

04 серпня 2025 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, заявлене у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001323 від 02.08.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, вилучене 02.08.2025 року в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: водолазку чорного кольору, штани чорно-червоного кольору (дві пари), пару чорних шкарпеток, кепку зеленого кольору (камуфляжну), мобільний телефон марки «Самсунг» (ІМЕІ1: НОМЕР_1 ), мобільний телефон марки «Редмі» (ІМЕІ1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з SIM-карткою НОМЕР_4 ), бинт білого кольору.

Суть клопотання полягає у необхідності накладення арешту на вказане майно шляхом заборони на його відчуження, розпорядження та користування з метою забезпечення кримінального провадження, зокрема збереження речових доказів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 02.08.2025 року приблизно о 05:20 год. ОСОБА_5 , діючи на ґрунті неприязних відносин до сусідів, облив легкозаймистою рідиною та підпалив автомобіль марки ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 , чим заподіяв майнову шкоду. Крім того, ОСОБА_5 грубо порушив громадський порядок, розбив віконне скло житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та кинув у вікно піротехнічний вибуховий пристрій (страйкбольну гранату), яка вибухнула.

Вказані дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 194, ч. 4 ст. 296 КК України, а відомості внесено до ЄРДР за № 0001323 від 02.08.2025 року. Кримінальні провадження за № 0001323 та № 0001324 об`єднані під єдиним номером 0001323.

02.08.2025 року під час затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України проведено обшук, у ході якого вилучено зазначене майно, яке постановою слідчого від 02.08.2025 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки воно може містити відомості, що будуть використані для встановлення обставин подій.

До клопотання додано витяг з ЄРДР за № 0001323 від 02.08.2025 року та копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_7 клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний - власник майна ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_8 проти задоволення клопотання не заперечували.

Дослідивши матеріали клопотання, з`ясувавши думку слідчого, ОСОБА_5 та його захисника, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно п.1 та п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У цьому випадку вилучене майно, а саме водолазка чорного кольору, штани чорно-червоного кольору (дві пари), пара чорних шкарпеток, кепка зеленого кольору (камуфляжна), мобільні телефони марки «Самсунг» та «Редмі», бинт білого кольору, відповідає ознакам речових доказів, оскільки може містити сліди кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 4 ст. 296 КК України, та було вилучено під час затримання ОСОБА_5 02.08.2025 року в порядку ст. 208 КПК України, що підтверджується матеріалами клопотання.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна надалі може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, передбаченим ст. 2 КПК України.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. В той же час обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96), та будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява № 8793/79).

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що для забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, на нього необхідно накласти арешт.

В даному випадку належить обмежити права власності ОСОБА_9 в частині користування, розпорядження майном та його відчуження з метою запобігання його зміні чи знищенню, оскільки право користування визначає можливість добування корисних властивостей речей для задоволення потреб власника чи інших осіб, розпорядження майном це можливість його власника визначати долю такого майна, що зокрема полягає в можливості зміни фізичної сутності майна аж до його повного знищення або шляхом відмови від права на майно, а право відчуження полягає у можливості переходу прав власності від однієї особи до іншої.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167,170-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 02.08.2025 року в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

водолазку чорного кольору, поміщену до паперового конверту; штани чорно-червоного кольору (дві пари), поміщені до паперового конверту; пару чорних шкарпеток, поміщену до паперового конверту; кепку зеленого кольору (камуфляжну), поміщену до паперового конверту; мобільний телефон марки «Самсунг», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , поміщений до сейф-пакету № PSP 1378072; мобільний телефон марки «Редмі», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з SIM-карткою НОМЕР_4 , поміщений до сейф-пакету № PSP 1378075; бинт білого кольору, поміщений до паперового конверту,

шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Вилучене майно зберігати відповідно до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1