Справа № 738/534/25
№ провадження 1-кп/738/64/2025
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2025 року за №0000060, про обвинувачення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Верба, Коропського (нині Новгород-Сіверського) району Чернігівської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючий, не одружений, із загальною середньою освітою, маючий на утриманні малолітню дитину, не маючий державних пільг та нагород, не є депутатом , військовозобов`язаний, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Відповідно до Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 1126-VII від 17.03.2014, в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. з 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався, у тому числі Указом Президента України від 28.10.2024 № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 4024-ІХ від 29.10.2024, - з 05 год. 30 хв. 10.11.2024 строком на 90 діб.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, в Україні оголошено проведення загальної мобілізації протягом 90 діб, яка неодноразово продовжувалася, у тому числі на підставі Указу Президента України №741/2024 від 28.10.2024, затвердженим Законом України № 4025-IX від 29.10.2024 - з 10.11.2024 строком на 90 діб.

ОСОБА_2 27.12.2024 згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до облікової картки від №956 взято на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), присвоєно військове звання рядовий і військово-облікову спеціальність робітник підсобний.

Згідно з довідки військово-лікарської комісії №769 від 30.12.2024 ОСОБА_2 , на підставі статті 15 «Б» графи II розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби Наказу МОЗ України № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Встановивши відсутність обставин, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які надавали б військовозобов`язаному ОСОБА_2 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, 30.12.2024 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_3 , вручено повістку про обов`язок з`явитися на 07 год. 00 хв. 06.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , для подальшої відправки до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 , будучи військовозобов`язаним та придатним до відповідної військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, не маючи згідно зі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 для подальшого відправлення до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) для проходження військової служби у зв`язку з оголошенням мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України за мобілізацією, без поважних на те причин, з метою ухилення від призову, маючи можливість прибути, умисно не прибув у вказаний у повістці час та дату на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 для його призову за мобілізацією в Збройні Сили України, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Укази Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», № 741/2024 від 28.10.2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затверджені відповідними Законами України, тим самим умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації за статтею 336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Позиції сторін кримінального провадження.

Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті від 06 березня 2025 року.

За змістом обвинувального акту, який підтримала прокурор, остання вважала установленим те, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 336 КК України.

Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, зазначила, що обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено, та просила призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням не визнав, відмовився від виступу у судових дебатах та від останнього слова.

Захисник у судових дебатах просив виправдати ОСОБА_2 за відсутністю складу кримінального правопорушення в його діях, посилаючись на те, що докази зібрані з порушенням прав обвинуваченого, а тому є недопустимими.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України.

Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_2 під час судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, посилаючись на те, що ніколи не служив та не тримав зброю у руках, має на утриманні малолітню дитину, а тому відмовляється від проходження військової служби. ОСОБА_2 показав, що точної дати та часу не пам`ятає, він декілька разів був доставлений працівниками поліції та ТЦК до ІНФОРМАЦІЯ_5 , його двічі у супроводі працівників ТЦК возили у м. Чернігів для проходження ВЛК, за висновком якої він визнаний придатним до військової служби, але з цим висновком він не погоджується, оскільки має незадовільний стан здоров`я, декілька років тому лікувався у психоневрологічній лікарні у м. Чернігові. Не заперечував, що йому вручалася повістка, на яку саме дату не пам`ятає, згідно з якою він повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 для відправлення на військову службу, проте він не прибув і нікого про це не повідомив, оскільки проходити військову службу не збирається, на війну не піде. ОСОБА_2 також зазначив, що висновок ВЛК він не оскаржував, оскільки не знав, що в нього є така можливість.

Показання свідків.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засідання показав, що він на даний час працює начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 . Обвинувачений ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку. Також ОСОБА_2 , маючи раніше статус "обмежено придатний", повинен був повторно пройти військово-лікарську комісію (ВЛК), оскільки статус "обмежено придатний" було скасовано, і тепер необхідно визначити нову категорію придатності до військової служби. У зв`язку з цим ОСОБА_2 направлялися повістки поштою та через старостат про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_6 для проходження ВЛК, але на неодноразові виклики за повісткою не з`являвся, у зв`язку з чим виникли підстави вважати, що він ухиляється від мобілізації, та був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Оскільки ОСОБА_2 відмовлявся від проходження ВЛК самостійно, він був доставлений працівниками ТЦК для проходження ВЛК, яку проходив у декілька етапів, оскільки була необхідність в отриманні додаткових документів, зокрема з Чернігівської психоневрологічної лікарні. ОСОБА_2 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. 30.12.2024 йому було вручено повістку про обов`язок з`явитися на 07 год. 00 хв. 06.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , для подальшої відправки до військової частини та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. Проте ОСОБА_2 не прибув за повісткою для відправки до військової частини і документів про поважність причин неприбуття не надав, у зв`язку з чим він звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.

Документи, зібрані стороною обвинувачення.

06 лютого 2025 року до Відділення поліції № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області від ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 надійшло повідомлення про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 336 КК України, вчинене ОСОБА_2 (а.к.п. 67).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань за повідомленням ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 06 лютого 2025 року внесені відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України (а.к.п. 63).

Відповідно до Облікової картки до військового квитка щодо ОСОБА_2 , останній прийнятий на облік військовозобов`язаних 27 грудня 2024 року, має військове звання «солдат», категорія обліку II, група обліку А, склад - «рядовий»; найменування посади та військово-облікова спеціальність робітник підсобний; військову службу в Збройних Силах України не проходив (а.к.п. 83).

У Журналі реєстрації направлень на військово лікарську комісію, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_4 , маються відомості щодо військовозобов`язаного ОСОБА_2 , якому 27 грудня 2024 року видане направлення на ВЛК (а.к.п. 74).

Відповідно до Журналу №4 обліку повісток ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 27 грудня 2024 року особисто вручено повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 30 грудня 2024 року (а.к.п 75).

Відповідно до копії повістки №1541, ОСОБА_2 було вручено повістку про виклик з метою проходження медичного огляду/уточнення військово-облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 08-30 год 30 грудня 2024 року (а.к.п. 68 на звороті).

Відповідно до Картки професійного відбору кандидата від 27 грудня 2024 року, Карти професійно-психологічного відбору кандидата від 27 грудня 2024 року, Картки соціально-психологічного вивчення кандидата для проходження військової служби за мобілізацією у ЗСУ, ОСОБА_2 за своїми морально-психологічними якостями та результатами ППВ рекомендований до проходження військової служби за мобілізацією (а.к.п. 79-82).

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії № 769 від 30 грудня 2024 року, ОСОБА_2 пройшов огляд ВЛК 30 грудня 2024 року, діагноз F10.2, на підставі статті 15Б графи ІІ Розладу хвороб придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.к.п.69, 77).

Відповідно до Картки обстеження та медичного огляду від 30 грудня 2024 року, військовозобов`язаному ОСОБА_2 встановлений діагноз F10.2, на підставі статті 15Б графи ІІ Розладу хвороб придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.к.п. 70, 76).

Згідно із Розпискою 30 грудня 2024 року ОСОБА_2 особисто вручено повістку про обов`язок з`явитися на 07 год. 00 хв. 06 січня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , для подальшої відправки до військової частини НОМЕР_1 та попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації (а.к.п.84).

У Поіменному списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_7 і відправлені у складі команди НОМЕР_1 , час прибуття 06 січня 2025 року, у графі № 1 щодо ОСОБА_2 наявна відмітка: «не прибув» (а.к.п. 78).

Відповідно до Рапорту начальника відділення обліку мобілізаційної роботи 1 відду ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , виявлено неприбуття військовозобов`язаного ОСОБА_2 о 7 годині 06 січня 2025 року під час відправлення з 1 відду ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаних в команду для комплектування НОМЕР_1 (а.к.п. 68).

Висновки суду.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду вищезазначені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.

Проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає існування будь-яких інших подій, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті.

Суд відхиляє клопотання захисника про визнання недопустимим доказом у справі висновку ВЛК та невідповідність змісту повістки вимогам чинного законодавства, та про виправдання обвинуваченого, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Статтею 336 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, на особливий період. Злочин, передбачений вказаною статтею, має формальний склад та не є триваючим за своєю суттю. Факт вчинення суспільно небезпечного діяння (яке складає об`єктивну сторону злочину) утворює закінчений злочин.

Об`єктивна сторона злочину в диспозиції ст.336 КК України визначена із застосуванням терміну «ухилення». Ухилятися - означає намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, відсторонятися від чогось. Таким чином зміст ухилення як діяння (дія чи бездіяльність) визначається змістом того, від чого ухиляється особа, в даному випадку - змістом понять «мобілізація» і «призов за мобілізацією». У статті 336КК ці поняття не розкриваються, що свідчить про те, що її диспозиція є бланкетною.

Згідно з ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачає, що чоловіки віком від 18 до 60 років зобов`язані за викликом з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік. Відповідно виклик здійснюється шляхом вручення повісток.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини або у відмові отримати повістку. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є шкідливим для суспільства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Під час судового розгляду суд встановив, що поведінка обвинуваченого беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову.

Так, під час судового розгляду обвинувачений не визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України, при цьому надав показання, зокрема зазначив, що розумів, що він був призваний на військову службу під час мобілізації, був обізнаний про наслідки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, розумів про необхідність прибути до РТЦК та СП 06 січня 2025 року о 7-00 годині для відправки у військову частину. Також обвинувачений повідомив, що не прибув до ТЦК, оскільки не бажає проходити військову службу.

Отже, ОСОБА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, а саме, якщо не виконати свої зобов`язання як громадянина, передбачені статтею 65 Конституції України по швидкій і своєчасній мобілізації й спільній обороні від агресора не можливо бути дати ефективну відсіч нападникам на країну, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно з`явитися о 7-00 годині 06 січня 2025 року для проходження військової служби у зв`язку із призовом за мобілізацією, без поважних причин, не з`явився за викликом. Вказане свідчить про наявність умислу уникнути самого призову за мобілізацією.

Крім того, обвинувачений після отримання повістки, його умисного ухилення від явки на збірний пункт та заведення кримінального провадження, жодного разу до РТЦК та СП не з`явився, хоча мав таку можливість, що свідчить про його свідомі та умисні дії з метою уникнення мобілізації.

Суд зазначає, що обставина про отримання 30 грудня 2024 року ОСОБА_2 повістки про необхідність прибуття о 07 годині 00 хвилин 06 січня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також факт неприбуття ОСОБА_2 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, зазначений у повістці, обвинуваченим та захисником не заперечується.

Повістка про виклик ОСОБА_2 до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка була ним отримана відповідає вимогам пункту 29 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженому постановою КМУ від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок), та частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки у ній зазначено: прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; місце, день і час явки за викликом; підпис посадової особи, яка сформувала повістку; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Отже, доводи захисника про невідповідність змісту повістки, на підставі якої обвинувачений мав прибути 06 січня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 вимогам вказаного Порядку, є безпідставними.

Докази стосовно поважних причини неприбуття обвинуваченого у строк, визначений у повістці - відсутні.

Суд також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що порушений порядок вручення повістки обвинуваченому.

Суд дійшов висновку, що прокурор надав допустимі, належні, достовірні та достатні докази для визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з Законом України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до визначень, наданих у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21жовтня 1993 року, під мобілізацією розуміється - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 22 вказаного вище Закону під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу, громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах.

24 лютого 2022 року Президентом України виданий Указ №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у відповідності до якого в Україні введено воєнний стан. Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №65/2022 та Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 17.05.2022 року №343/2022 на території України оголошено загальну мобілізацію.

Ухилення громадян від призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану вкрай негативно впливає на укомплектованість військових частин і підриває обороноздатність країни в умовах відсічі збройній агресії російської федерації, яка загрожує життю, здоров`ю, безпеці всіх громадян і самому існуванню нашої держави.

Відповідно до п. 56 Постанови КМУ «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом» від 21березня 2002 року №352 оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Мобілізаційне розпорядження - це документ, який вручається військовозобов`язаному громадянину після проходження ним медичної комісії та визнання його придатним до військової служби для подальшої мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби визначається Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року (далі Положення).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2. глави 1 розділу I Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних. Військово-лікарська експертиза це медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей, військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом.

Відповідно до пункту 1.1. Розділу ІІ Положення, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Відповідно до додатку 14 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, на військовозобов`язаних, що проходять медичний огляд, складається картка обстеження та медичного огляду військово-лікарської комісії.

Згідно з п. 23.5 глави 23 розділу II Положення після закінчення огляду кожний лікар записує в картку обстеження та медичного огляду діагноз та висновок щодо ступеня придатності до військової служби, відповідну статтю Розкладу хвороб, дату огляду та підписує висновок із зазначенням свого прізвища та ініціалів і скріплює особистою печаткою. За результатами медичного обстеження ВЛК приймає остаточне рішення щодо ступеня придатності кандидата за станом здоров`я до військової служби.

В додатку 1 до Положення викладений розклад хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби.

Відповідно до п. 2.4.10 розділу ІІ Положення постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена до Центральної військово-лікарської комісії або у судовому порядку.

Будь-яких обставин, які б вказували на те, що лікарями порушена процедура проведення військово-лікарської комісії, судом не встановлено.

Сам по собі факт супроводу ОСОБА_2 працівником ТЦК на ВЛК не є автоматичною підставою для визнання висновку ВЛК недопустимим доказом. Важливо, які дії вчинялися під час супроводу. Захисник вказує на те, що проходження ВЛК у супроводі працівника ТЦК позбавило можливості його підзахисного надати медичні документи про стан його здоров`я, які могли би вплинути на висновок ВЛК.

Водночас з тим, медичних документів на підтвердження будь-яких діагнозів обвинуваченого, що виключають можливість проходження ним служби за мобілізацією, суду не надано, і таких документів ОСОБА_2 не мав і на час проходження ВЛК, про що він надав пояснення у судовому засіданні.

Окрім того, за повідомленням КНП «Менський центр ПМСД» від 07 лютого 2025 року ОСОБА_2 немає укладеної декларації з жодним лікарем закладу, записи в ЕСОЗ щодо звернень відсутні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що він не звертався раніше до лікарів, бо не має для цього коштів, лише проходив лікування у Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, а тому саме у зв`язку з необхідністю отримання документів у психоневрологічній лікарні проходив ВЛК в два етапи. Також ОСОБА_2 показав про те, що у зв`язку з відсутністю у нього коштів він позбавлений можливості виїжджати за межі місця свого проживання, і не поїхав би на ВЛК, якби не був доставлений транспортом ТЦК.

Як вбачається з Довідки військово-лікарської комісії № 769 від 30 грудня 2024 року, висновок про придатність ОСОБА_2 до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, було зроблено з урахуванням діагнозу F10.2, на підставі статті 15Б графи ІІ Розладу хвороб (а.к.п.).

Сторона, яка заперечує допустимість доказів, має надати переконливі докази на підтвердження своїх заперечень, натомість, захисником не доведено яким саме чином присутність працівника ТЦК могла обмежити права ОСОБА_2 у подачі ним військово-лікарській комісії документів щодо стану здоров`я або ж вплинути на висновок ВЛК.

Звернень ОСОБА_2 до Центральної військово-лікарської комісії або до суду для оскарження рішень ВЛК матеріали справи не містять. Отже, підстави для визнання недопустимим чи неналежним такого доказу як висновку ВЛК відповідно до якого обвинувачений пройшов військово-лікарську комісію та за результатами якої він був визнаний придатним до військової служби, на думку суду, відсутні.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 , будучи військовозобов`язаним, не маючи права на відстрочку, пройшов медичний огляд, що проводився військово-лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби, яким останнього визнано придатним до військової служби, особисто отримав повістку про обов`язок з`явитися на 07 год. 00 хв. 06.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , для подальшої відправки до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. маючи можливість прибути, умисно не прибув у вказаний у повістці час та дату на призовну дільницю ІНФОРМАЦІЯ_4 для його призову за мобілізацією в Збройні Сили України, тим самим здійснивши кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України, суду надано докази, які були дослідженні в судовому засіданні.

З іншої сторони, обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК не визнав.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації враховує наступне.

Так, суд зазначає, що із показань свідка ОСОБА_6 обвинувачений пройшовши військово-лікарську комісію та отримавши особисто повістку для направлення до військової частини у визначений час до військкомату не прибув.

У судовому засіданні не встановлено обставин, які б давали підстави сумніватися у достовірності показань свідка ОСОБА_6 , які є послідовними та логічного узгодженими упродовж досудового розслідування та розгляду справи у суді.

Дані показання логічно узгоджуються із дослідженими в судовому засіданні доказами.

Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України, вони передбачені як джерела доказування у КПК, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_2 не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_2 раніше в силу статті 89 КК України несудимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та на обліку у лікаря-психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, не має постійного місця роботи, підробляє по селу тимчасовими заробітками.

Згідно з досудовою доповіддю від 29 травня 2025 року, підготовленою Корюківським районним сектором №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області, про обвинуваченого ОСОБА_2 , надано висновок про середній ризик вчинення ним повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, та про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений хоча і вчинив умисний нетяжкий злочин, але його поведінка створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого.

Оскільки Україна перебуває в умовах збройної агресії з боку російської федерації, то конституційний обов`язок кожного громадянина захищати Батьківщину, отже вчинений ОСОБА_2 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпеку, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого правопорушення, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 09.12.2024 у справі № 146/1811/23 та постанові від 03.12.2024 у справі № 591/6556/23, відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовозобов`язаними кримінальних правопорушень у сфері забезпечення призову та мобілізації під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65КК України мету покарання і може призвести до збільшення кількості аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, а також неспроможності забезпечення належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призведе до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, адже в такому разі буде досягнута мета злочину, якою прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

Зазначені вище обставини унеможливлюють виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства, тому суд, враховуючи особу обвинуваченого його вік, матеріальний та сімейний стан, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його вчинення, відношення обвинуваченого до вчиненого і його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням позиції сторін кримінального провадження, а також використовуючи дискреційні повноваження, дійшов висновку призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією статті 336 КК України, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. Вважати таке покарання надмірно суворим в суду підстав не вбачається.

Мотиви ухвалення рішення про запобіжні заходи.

Під час судового розгляду кримінального провадження до ОСОБА_2 запобіжні заходи не застосувались, суд також вважає можливим їх не застосовувати до набрання вироком законної сили.

Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів і документів, щодо процесуальних витрат.

Речові докази: повістку на ім`я ОСОБА_2 , вручену ІНФОРМАЦІЯ_9 , приєднану до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Речові докази: повістку на ім`я ОСОБА_2 , вручену ІНФОРМАЦІЯ_9 , приєднану до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1