Справа № 308/2380/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/558/25, за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного за ч. 5 ст. 191 КК України ОСОБА_6 та застосовано відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання зазначених обов`язків покладено на підозрюваного ОСОБА_6 до 26 вересня 2025 року, включно.

З матеріалів судового провадження слідує, що слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0000211, відомості про яке 06.05.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових за ч. 5 ст. 191 КК розслідувань України.

В клопотанні зазначено, що відповідно до наказу директора Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгород» від 02.06.2014 за № 41-К ОСОБА_6 призначено з 01.06.2014 на посаду начальника станції комплексу очистки поверхневих вод Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода».

Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» засноване на комунальній власності Ужгородської територіальної громади, засновником якого є Ужгородська міська рада, у своїй діяльності керується Конституцією України, Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими законодавчими актами, указами Президента України, постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів України, актами Ужгородської міської ради, її виконавчих органів, розпорядженнями Ужгородського міського голови та Статутом комунального підприємства.

Згідно із Статутом КП «Водоканал м. Ужгорода», затвердженого наказом директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради № 389 від 26.11.2019, дане комунальне підприємство створене з метою задоволення потреб споживачів у наданні якісних послуг з водопостачання і водовідведення, є юридичною особою, яка здійснює свою діяльність на засадах господарської самостійності і комерційного розрахунку.

За приписами визначеними частиною третьою статті 65 Господарського кодексу України керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства.

Відповідно до розділу ІІІ посадової інструкції начальника станції комплексу очистки поверхневих вод, затвердженої директором КП «Водоканал м. Ужгорода» 22.12.2015 (далі - КОПВ КП «Водоканал м. Ужгорода»), начальник має право: приймати і звільняти з роботи підпорядкованих йому працівників, розставляти робітників відповідно до їх спеціальності та кваліфікації; приймати участь в розробці і обговоренні різних планів водозабору; застосовувати заохочення і стягнення щодо підпорядкованих йому працівників; вимагати у керівництва підприємства покращення умов праці, вдосконалення технологічних процесів, покращення матеріально-технічного забезпечення; подавати пропозиції до колективного договору з питань покращення умов ОП; відсторонювати і не допускати до роботи осіб, що порушують правила охорони праці, знаходяться на робочому місці в нетверезому стані.

Таким чином, начальник станції КОПВ КП «Водоканал м. Ужгорода» ОСОБА_6 (на час вчинення кримінального правопорушення, січень 2020 року) був службовою особою, яку відповідно до положень ч. 3 ст. 18 КК України визначено як особу, яка постійно обіймає на підприємствах посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

02.01.2020 між КП «Водоканал м. Ужгород» в особі директора ОСОБА_11 та ТОВ «Дезсистеми» в особі директора ОСОБА_12 укладено договір про закупівлю товару коагулянту №01/01-20, відповідно до умов якого ТОВ «Дезсистеми» взяло на себе зобов`язання у 2020 році поставити КП «Водоканал м. Ужгорода» коагулянт хлористий алюмінієвий в кількості 240 тон за ціною 12000 гривень за тонну. Всього вартість договору склала 2 880 000 гривень.

Згідно пункту 1.2. договору передача товару (коагулянту) здійснюється за місцем знаходження КП «Водоканал м. Ужгорода». Пунктом 4 Договору передбачено, що розрахунок за поставлений товар (коагулянт) здійснюється у безготівковій формі протягом 60-ох робочих днів з моменту отримання рахунку, виписаного після поставки товару, до рахунку додаються накладна (видаткова накладна) на отримання товару.

Проте, начальник станції КОПВ КП «Водоканал м. Ужгорода» ОСОБА_6 , будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, в інтересах невстановленої особи з числа службових осіб ТОВ «Дезсистеми», достовірно знаючи, що станом на 01.01.2020 на балансі КП «Водоканал м. Ужгород» обліковано 80,812 тон коагулянту, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше 08.01.2020 підписав три товарно-транспорті накладні, якими засвідчив факт отримання від ТОВ «Дезсистеми» коагулянту в кількості 59 тон, вартістю 708000 гривень, зокрема: товарно-транспортну накладну № Р-10 від 03.01.2020 щодо отримання від ТОВ «Дезсистеми» коагулянту в розмірі 23, 46 т. торгової марки «DONAU Klar smart», виробництва Угорщини, на суму 281 520 грн; товарно-транспортну накладну № Р-12 від 08.01.2020 щодо отримання від ТОВ «Дезсистеми» коагулянту в розмірі 23, 46 т. торгової марки «DONAU Klar smart» на суму 281 520 грн. товаро-транспортну накладну № Р-13 від 11.01.2020 щодо отримання від ТОВ «Дезсистеми» коагулянту в розмірі 12, 08 т. торгової марки «DONAU Klar smart» на суму 144 960 грн.

Згідно відомостей з вищевказаних товаро-транспортних накладних транспортування вищезазначеного коагулянту у всіх трьох випадках здійснював водій ОСОБА_13 на транспортному засобі марки DAF з державним номерним знаком НОМЕР_1 та причіпом з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Разом з тим, відповідно до інформації Управління патрульної поліції в Закарпатській області вих. № 5820/41/15/02 від 09.04.2020 встановлено, що у інформаційній підсистемі «Гарпун», транспортний засіб марки DAF з державними номерними знаками НОМЕР_1 та причіп з державним номерним знаком НОМЕР_3 , протягом січня 2020 року на території Закарпатської області не фіксувався.

В той же час, згідно журналу реєстрації нарядів-допусків КП «Водоканал м. Ужгород» станом на 01.01.2020 в наявних на балансі комунального підприємства чотирьох ємностях поліетиленових V7500 в залишку перебувало 80,812 тон коагулянту, а самі ємності розраховані на загальний об`єм в кількості 71, 400 тон, що фізично унеможливлювало отримання 03.01.2020, 08.01.2020, 11.01.2020 від ТОВ «Дезсистеми» коагулянту загальним об`ємом 59,000 тон. Отже, факт підписання ОСОБА_6 зі сторони КП «Водоканал м. Ужгорода» товарно-транспортних накладних № Р-10 від 03.01.2020, № Р-12 від 08.01.2020, № Р-13 від 11.01.2020, виписаних ТОВ «Дезсистеми», надало правові підстави на виставлення КП «Водоканал м. Ужгорода» рахунків на оплату на загальну суму 708000 гривень, за коагулянт, постачання якого фактично не було.

Надалі, протягом 2020 року КП «Водоканал м. Ужгород» на підставі виписаних ТОВ «Дезсистеми» рахунків в декілька етапів проведено оплату вартості фактично не поставленого коагулянту, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок даного товариства НОМЕР_4 , відкритий в ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк».

Таким чином, внаслідок зловживання своїм службовим становищем ОСОБА_6 , за період з 03.01.2020 по 31.12.2020 із власності комунального підприємства «Водоканал м. Ужгорода» незаконно вибули грошові кошти на загальну суму 708000 гривень, як оплата вартості коагулянту, постачання якого фактично не було, чим самим завдано даному комунальному підприємству матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

31.07.2025 року стороною обвинувачення, відповідно до ст.278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є розтрата чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинена в особливо великих розмірах.

Слідчий у клопотанні звернув увагу, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у інкримінованованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зокрема: протоколом огляду на КОПВ ; договором поставки коагулянту № 01/01-20 від 02.01.2020 з додатками; товарно-транспортною накладною № Р-10 від 03.01.2020 щодо отримання від ТОВ «Дезсистеми» коагулянту в розмірі 23, 46 т. торгової марки «DONAU Klar smart», виробництва Угорщини, на суму 281 520 грн; товарно-транспортною накладною № Р-12 від 08.01.2020 щодо отримання від ТОВ «Дезсистеми» коагулянту в розмірі 23, 46 т. торгової марки «DONAU Klar smart» на суму 281 520 грн. товарно-транспортною накладною № Р-13 від 11.01.2020 щодо отримання від ТОВ «Дезсистеми» коагулянту в розмірі 12, 08 т. торгової марки «DONAU Klar smart» на суму 144 960 грн. статутом КП «Водоканал м. Ужгорода», затвердженого наказом директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради № 389 від 26.11.2019; договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність; Положенням про КОПВ; відповідю з Управління патрульної поліції в Закарпатській області вих. № 5820/41/15/02 від 09.04.2020; висновком судової експертизи за результатами судової економічної експертизи; Журналом реєстрації нарядів-допусків від 01.01.2019 та іншими зібраними доказами у їх сукупності.

Також звернув увагу на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Злочин, який інкримінується ОСОБА_6 , є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вищевказані обставини, дають підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування та має реальні можливості переховуватись на території України. ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, зокрема у вказаному провадженні необхідно допитати велику кількість працівників КОПВ КП «Водоканал м. Ужгорода», які є підлеглими ОСОБА_6 , що створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. Знаходячись на волі, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. Будучи на волі, ОСОБА_6 й надалі матиме можливість вчиняти кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані із зловживанням своїми службовими обовязками.

На підставі наведеного слідчий просив застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, зареєстрованного та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, начальника комплексу очистки поверхневих вод КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгород», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В ухвалі слідчого судді констатовано, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи факт того, що він має можливість переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також майновий стан, має на утриманні батьків похилого віку, та те, що підозрюваний ОСОБА_6 працює начальником комплексу очистки поверхневих вод КП «Водоканал м. Ужгород», та здійснює керівництво на об`єкті критичної інфраструктури, пов`язаного із забезпеченням водопостачанням для населення, тривалість досудового розслідування у даній справі (понад 5 років), слідчий суддя зазначив, що прокурором не доведена неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки та запобігання доведеним ризикам. Врахувавши вказані обставини, слідчий суддя застосував відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним, покладених на нього процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою, прокурор ОСОБА_14 подала апеляційну скаргу, у якій вказує на правомірність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри. Разом з цим зазначає, що застосування місцевим судом особистого зобов`язання є незаконним та таким, що не ґрунтується на вимогах КПК України. На думку прокурора, з урахуванням характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_6 , обставин вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду. Будь-який інший запобіжний захід, не пов?язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Зауважує, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, а також унеможливити вчинення останнім кримінального правопорушення. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У разі, якщо апеляційний суд прийде до переконання необхідності визначення підозрюваному застави, обрати її у відповідності до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

На апеляційну скаргу прокурора, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав до апеляційного суду заперечення. Адвокат вважає, що рішення слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про взяття під варту підозрюваного ОСОБА_6 та обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є законним та обґрунтованим. Крім того, 08.09.2025 року ОСОБА_6 вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який скеровано до суду, і обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання ніяким негативним чином не позначилося на проведенні та завершенні досудового розслідування та в повній мірі перешкодило ризикам, які на думку прокурора та органу досудового розслідування існували під час його обрання. Просить залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Твердження апеляційної скарги про незаконність судового рішення при застосуванні особистого зобов`язання колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Згідно ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні СУ ГУНП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання брали участь підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 , що свідчить про дотримання права підозрюваного ОСОБА_6 на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що працівниками ОУ ГУ ДФС у Закарпатській області встановлено, що службовиими особами одного з комунальних підприємств на території Закарпатської області, здійснюється систематичне розкрадання державних коштів шляхом укладення удаваних договорів про закупівлю товару. 31.07.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, тобто у розтраті чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинена в особливих розмірах. До матеріалів клопотання також додано рапорт від 22.07.2025; рапорт від 04.05.2020 з фототаблицею; витяг з Державної міграційної служби України; статут КП «Водоканал м. Ужгород»; договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.06.2024; положення про КОПВ №15 від 01.02.2021; договір про закупівлю товару- когулянту №01/01-20 від 02.01.2020; специфікація №1 до Договору про закупівлю товару-когулянту № 01/01-20 від 02.01.2020; рахунок на оплату № 9 від 03.01.2020; видаткова накладна №10 від 03.01.2020; товарно-транспортна накладна №Р10 від 03.01.2020; рахунок на оплату №11 від 08.01.2020; видаткова накладна №12 від 08.01.2020; товарно-транспортна накладна №Р12 ві 08.01.2020; рахунок на оплту №12 від 11.01.2020; видаткова накладна №13 від 11.01.2020; товарно-транспортна накладна №Р13 від 11.01.2020; протокол огляду від 22.06.2023; рахунок фактура №05/06-23 від 05.06.2023; висновок експерта № 05/06 від 31.05.2023; свідоцтво № 800 від 10.02.2023; журнал реєстрації нарядів-допусків від 01.01.2019; висновок аналітичного дослідження №40/07-16-08-00-12/03344326 від 30.07.2021; характеристика; довідка №31 від 31.07.2025; копія свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 27.04.2021; копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 від 26.01.2010; копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_7 від 16.04.2009; виписка №6415-Н/535.

Враховуючи ці обставини, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити кримінальне правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

При цьому, апеляційний суд обґрунтованим вважає і висновки слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено існування ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду.

Одночасно, апеляційний суд обґрунтованим вважає і висновки слідчого судді про те, що наведені у клопотанні слідчого ризики, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, заважаючи на те, що слідчим не вказано коло прямих свідків, вплив на яких може здійснювати підозрюваний, що розслідування триває вже п`ять років та ризик перешкоджати кримінальному провадженню, враховуючи міцні соціальні зв`язки та відсутність будь яких даних, які б свідчили про неналежну процесуальну поведінку, є необґрунтованими.

Поряд із цим, апеляційний суд вважає, що прокурором не наведено яких-небудь відомостей про особу підозрюваного ОСОБА_6 чи його поведінку, які б свідчили про те, що підозрюваний має намір вчинити діяння, які можуть бути розцінені як ризик протиправної поведінки і підпадати під діяння, що можуть призвести до висновку про незаконний вплив на свідків чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Погоджуючись із указаним висновком, колегія суддів вважає, що тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 років з конфіскацією майна), може призвести до настання передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна братись до уваги у сукупності разом з іншими обставинами.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що прокурором не доведена неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки та запобігання доведеним ризикам.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, те, що ОСОБА_6 має можливість переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також його майновий стан, те, що підозрюваний має на утриманні батьків похилого віку, та те, що ОСОБА_6 працює начальником комплексу очистки поверхневих вод КП «Водоканал м. Ужгород», та здійснює керівництво на об`єкті критичної інфраструктури, пов`язаного із забезпеченням водопостачанням для населення, а також тривалість досудового розслідування у даній справі (понад 5 років).

Крім цього, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .. Тому, доводи прокурора в цій частині апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами під час розгляду слідчим суддею клопотання.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, зокрема й запобіганню будь-яким із визначених ст. 177 КПК України ризикам.

Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б свідчили про те, що підозрюваний ОСОБА_6 не виконував чи не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.

На підставі вищенаведеного, прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема особисте зобов`язання буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного, а також запобіганню будь-яким із визначених ст. 177 КПК України ризикам.

При прийнятті судового рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є достатнім і необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею обґрунтовано, з огляду на положення ч. 1 ст. 179 та ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Інші наведені прокурором доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді про застосування запобіжного заходу.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За цих обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а ухвалу слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що жодних доказів чи даних про обставини, які б свідчили про незаконність ухвали слідчого судді, до апеляційної скарги не додано й будь-яких обґрунтованих клопотань прокурором із цього приводу прокурором не заявлялось.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 відхилити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: