Справа № 455/324/25
Провадження № 1-кп/455/132/2025
ВИРОК

Іменем України

13 травня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Старий Самбір кримінальне провадження за № 0000061 від 03.02.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Созань, Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше судимого востаннє вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 05.02.2025 року за ст. 395 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 , щодо якого ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 серпня 2024 року встановлено адміністративний нагляд строком на шість місяців з наступними обмеженнями у виді: реєстрації в органах поліції чотири рази на місяць (кожного вівторка місяця на 10.00 год.); заборони виходу з будинку за місцем постійного проживання з 22.00 години по 06.00 годину; заборони без дозволу поліції виїжджати за межі Самбірського району Львівської області, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно без поважних причин, умисно залишив місце свого проживання з 22.00 години по 06.00 годину 22 січня 2025 року, 23 січня 2025 року, 24 січня 2025 року, 25 січня 2025 року, 28 січня 2025 року а саме, будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив правила адміністративного нагляду. Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.395 КК України, тобто порушення правил адміністративного нагляду, а саме самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ст.395 КК України, всі докази, зібрані на досудовому розслідуванні, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Знаючи про те, що він перебуває під адміністративним наглядом та будучи ознайомленим із покладеними на нього обов`язками, зокрема, забороною виходу з будинку з 22.00 години по 06.00, він 22 січня 2025 року, 23 січня 2025 року, 24 січня 2025 року, 25 січня 2025 року, 28 січня 2025 року, залишив місце свого проживання чим порушив правила адміністративного нагляду. У вчиненому щиро розкаюється. Просить суд суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному проступку визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та щодо речових доказів, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаного кримінального проступку доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ст.395 КК України, оскільки він своїми діями порушив правила адміністративного нагляду, а саме самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття та бажання стати на шлях виправлення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема те, що він раніше судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, також враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, перебивається тимчасовими заробітками, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є особою з інвалідністю ІІІ групи, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття та бажання стати на шлях виправлення, відсутність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання.

Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді штрафу.

Суд враховує, що, вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 05.02.2025 ОСОБА_4 був засуджений за ст.395 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Згідно листа начальника Самбірського РС№1 філії ДУ « Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_5 , ОСОБА_4 знятий з обліку Самбірського РС№1 філії ДУ « Центр пробації» у Львівській області 06.05.2025 у зв`язку із відбуттям покарання. Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання. Оскільки ОСОБА_4 відбув покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 05.02.2025 шляхом сплати штрафу в розмірі 1 700,00 гривень та органом з питань пробації був знятий з обліку, тому судимість була погашена. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження і призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим (див постанову Верховного суду по справі № № 127/16102/23 від 21 серпня 2024 року).

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу на рівні ближче до верхньої межі санкції ст.395 КК України, а саме в розмірі 99 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Згідно з частиною четвертою статті 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , що він офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю ІІІ групи та отримає мінімальні соціальні виплати, перебивається тимчасовими заробітками, слід розстрочити останньому виплату штрафу за даним вироком на строк 4 місяці, встановивши виплати рівними частинами в розмірі по 420 (чотириста двадцять) гривень 75 копійок щомісячно, з моменту набрання вироком законної сили.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст. 349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.395 КК України, та призначити йому покарання виді штрафу в розмірі 99 (дев`яносто дев`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1683 (одну тисячу шістсот вісімдесят три) гривні.

Розстрочити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виплату штрафу у розмірі 99 (дев`яносто дев`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1683 (одну тисячу шістсот вісімдесят три) гривні, строком на 4 місяці зі сплатою рівними частинами по 420 (чотириста двадцять) гривень 75 копійок щомісячно, з моменту набрання даним вироком законної сили.

Речові докази: один DVD-R диск білого кольору, який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000061 - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000061.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1