ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1106/25 Справа № 203/1581/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 30000769 від 30.07.2022 за апеляційними скаргами прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дубовики Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, приватного підприємця, фактично проживаючого за адресою; АДРЕСА_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири) тисячі гривень.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_7 не обиралась.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №583 о/с від 19.06.2018 ОСОБА_10 , призначено на посаду поліцейського роти № 4 батальйону № 3 взводу №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області..

Поліцейський роти № 4 батальйону № 3 взводу №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 1 примітки до ст. 364 КК України є особою, яка постійно здійснює функції представника Національної поліції України - центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, у зв`язку з чим він є службовою особою.

Так, поліцейським роти № 4 батальйону № 3 взводу №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_10 разом з інспектором взводу №2 роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровські й області ОСОБА_12 , в ході виконання службових обов`язків, 29.07.2021 приблизно 22.08 год., за адресою Криворізьке шосе у м. Дніпро, отримали виклик про те, що було зупинено транспортний засіб Audi А6, д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

Далі, 29.07.2021 приблизно о 23.20 год., громадянин ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні КЗ «Обласний медичний психіатричний центр лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР», що розташований за адресою м. Дніпро, вул. Новосільна 1 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі, поліцейському роти № 4 батальйону № 3 взводу №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , за не притягнення його до адміністративної відповідальності, діючи умисно та цілеспрямовано, будучи достовірно обізнаним, про те, що ОСОБА_10 є особою, яка постійно здійсненню функції: представника влади - службовою особою, висловив пропозицію надання неправомірної вигоди у розмірі 2500 гривень, за невчинення дій відносно нього, з використанням наданої йому влади чи службового становища, а саме за його бездіяльність, яка б полягала у не проходженні ОСОБА_7 освідування на стан сп`яніння та подальшого не притягнення його за от. 130 КУпАП до адміністративної відповідальності, на що отримав відмову.

Про вказаний факт поліцейський роти № 4 батальйону № 3 взводу №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , 30.07.2021 повідомив оперативного чергового Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, а також викликав слідчо-оперативну групу Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 369 КК, як пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК, вважає, що вирок суду підлягає зміні з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Такими суперечностями прокурор вважає те, що ОСОБА_7 в судовому засіданні своєї вини не визнав, обставин, що пом`якшують покарання останнього судом першої інстанції встановлено не було, однак у мотивувальній частині вироку міститься посилання на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини та щире каяття.

Враховуючи наведене, прокурор просить апеляційний суд вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 369 КК змінити, виключити з мотивувальної частини вирок посилання на визнання ОСОБА_7 повністю своєї вини та щирого каяття у скоєному.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, а ОСОБА_7 підлягає виправданню.

Вказує, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.291 КПК, оскільки сформульоване обвинувачення не містить даних про час та місце вчинення злочину.

Відповідно до вироку, суд першої інстанції встановив, що патрульними поліцейськими був отриманий виклик про те, що невідомо ким ще о 22.08 годин 29.07.2021 року був зупинений транспорт і тільки під час спілкування з водієм ОСОБА_7 було виявлено у нього ознаки алкогольного сп`яніння, тобто факту того, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння суд першої інстанції не встановив, але даний факт поклав в інкримінований злочин ОСОБА_13 .

Також суд встановив, що працівниками патрульної поліції транспортний засіб під керуванням ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння не зупинявся, що вказує на відсутність правових підстав притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, а тому у ОСОБА_7 були відсутні пропонувати неправомірну вигоду саме за не притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Захисник уважає, що суд у вироку виклав обвинувальну версію сторони обвинувачення, проігнорувавши інші версії, які були встановлені під час кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 під час судового засідання вину у скоєнні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що виїхав з м. Дніпро в м. Кривий Ріг, під час руху були пробиті два колеса. ОСОБА_7 подзвонив товаришу, який пообіцяв через тривалий час привезти колеса. Далі ОСОБА_7 вжив алкогольний напій віскі, який був в автомобілі, щоб заснути. Прокинувся від того, що мигали сирени, біля його автомобіля були якісь люди із працівниками поліції. Хтось із працівників поліції запропонував йому проїхати з ними для проходження медичного огляду. Щодо автомобіля, який залишався на трасі, то його автомобілем буде займатися інший поліцейський патруль. В лікарні він здав аналізи, після чого його затримали та привезли до ГУНП на вул. Троїцьку м. Дніпро, де співробітники поліції хотіли, щоб ОСОБА_7 щось підписав, але він відмовився. Після цього його відпустили. Від коментування відозапису, який міститься в матеріалах кримінального провадження, відмовився, оскільки вважає його змонтованим.

Показання ОСОБА_7 щодо пробитих двох передніх коліс транспортного засобу підтверджуються актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 29.07.2021 року, де патрульний поліцейський вказав, що передні колеса автомобіля спущені (т.2 а.с. 107, т.4 а.с.22- 23).

Стороною захисту 12.08.2022 було надано суду постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2022 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28.06.2022 у справі № 175/3709/21/21, в яких зазначено іншу версію подій, які відбулися 29.07.2021 о 23:20 годині (т. 1 а.с.66, 73-77, т.4 а.с.43-44, 54-58). Також на виконання ухвали суду стороною обвинувачення було надано копію матеріалів судової справи № 175/3709/21, а також копії долучених до матеріалів справи відеозаписів (т.4 а.с. 1-74).

Так, матеріалами адміністративної справи, рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що 29.07.2021 о 23:20 год. ОСОБА_7 керував транспортним засобом по Криворізькій трасі Дніпропетровської області і, відповідно, не міг перебувати в цей же час в приміщенні лікарні в м. Дніпрі по вул. Новосільній, буд. 1, як стверджує сторона обвинувачення. Оскільки такі рішення судів набрали законної сили, то викладені в них обставини стали юридичними фактами, але суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження залишив без уваги такі юридичні факти, встановлені судами, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Під час допиту у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 фактично заперечили факт зупинки ними 29.07.2021 о 23.20 годин автомобіля під керуванням ОСОБА_7 ; заперечили відсутність свідків, оскільки вони були в установленому законом порядку встановлені та опитані, а пояснення свідків були долучені до матеріалів адміністративної справи, але при цьому обидва поліцейські стверджували, що вони не бачили, як ОСОБА_7 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до рапорту співробітника поліції від 04.09.2021, який був взятий судами першої та апеляційної інстанції до уваги при притягненні ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП (т.4 а.с.5), 29.07.2021 о 23.20 годині екіпажем 430, а саме поліцейськими ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , було зупинене авто під керуванням ОСОБА_7 . В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що свідки адміністративного правопорушення ОСОБА_7 , яке ним було скоєно 29.07.2021 о 23.20 годині, відсутні (т.4 а.с.4).

Захисник зазначає, що:

- покази патрульних поліцейських не співпадають з юридичними фактами, встановленими рішеннями судів при притягненні ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності (т.4 а.с.43-44, 54-58);

- патрульними поліцейськими свідки не встановлювалися та не опитувалися на місці пригоди у зв`язку з їх відсутністю, але поліцейські стверджують, що свідки були, їх встановили та опитали, пояснення свідків долучили до адміністративної справи (т.4 а.с.4);

- автомобіль під керуванням ОСОБА_7 зупинявся безпосередньо патрульними поліцейськими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 29.07.2021 о 23:20 годині на Криворізькій трасі (т.4 а.с.5), але зараз вони стверджують, що автомобіль зупиняли не вони, а свідомі громадяни.

В обвинувальному акті взагалі зазначено, що «29.07.2021 приблизно 22.08 год., за адресою Криворізьке шосе у м. Дніпро, отримали виклик про те, що було зупинено транспортний засіб ... під керуванням водія ОСОБА_7 ... у якого під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння», тобто ще о 22:08 годині невідома особа зупинила транспортний засіб, під час спілкування з водієм виявив ознаки алкогольного сп`яніння, про що повідомив патрульним поліцейським.

Під час допиту свідка ОСОБА_12 , на запитання захисника, він пояснив, що ніхто не відмовлявся і ніхто не погоджувався із неправомірною вигодою; в чому саме полягала така вигода, він не пам`ятає - чи то в гривнях, чи то в доларах, оскільки про даний факт знає зі слів ОСОБА_10 .

Враховуючи викладене, адвокат зазначає, що патрульні поліцейські не були об`єктивними та щирими у своїх показах, їх покази не співпадають з матеріалами кримінального провадження, а тому вони не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Сторона обвинувачення під час судового розгляду стверджувала, що ОСОБА_7 29.07.2021 приблизно о 23.20 годині знаходячись в приміщенні КЗ «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР», що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Новосільна 1, висловив пропозицію надання неправомірної вигоди поліцейському ОСОБА_10 таким чином, за твердженням сторони обвинувачення, місцем вчинення злочину було приміщення лікарні, однак відповідно до протоколу огляду від 30.07.2022, слідчим було оглянуто ділянку місцевості, розташованої за адресою м. Дніпро, вул. Новосільна 1, навпроти входу до приміщення КЗ «Обласний медичний психіатричний центр лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР», де знаходиться ОСОБА_7 , працівники УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та автомобіль патрульної поліції (т.2 а.с.11-13). Крім того, суд першої інстанції на звернув увагу, що протокол огляду було складено 30.07.2022 (т.2 а.с.11), в той час як за твердженням сторони обвинувачення злочин був вчинений 29.07.2021. На думку захисника, протокол огляду від 30.07.2021 року переписувався стороною обвинувачення у 2022 році, у зв`язку з чим був використаний бланк 2022 року, а тому цей доказ є неналежним та не допустимим.

Щодо долучених до матеріалів справи посадової інструкції інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (т.2 а.с. 28-30), відомості про ознайомлення інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області з посадовою інструкцією від 13.11.2018 № 5110 про затвердження посадових інструкції (т.2 а.с.31), а також витягів з наказів № 583 о/с від 19.206.2018 та N9 947 о/с від 04.12.2019 по Департаменту патрульної поліції про призначення капрала поліції ОСОБА_10 та старшого сержанта ОСОБА_12 інспекторами взводу N9 2 роти N9 4 батальйону N9 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (т.2 а.с.32, 33) адвокат зазначає, що вони також є неналежними доказами, оскільки матеріали провадження не містять відомостей про процесуальне джерело отримання зазначених доказів; про належного суб`єкта їх отримання; про отримання цих документів у належному процесуальному порядку.

Крім того, у посадовій інструкції вказано, що вона затверджена наказом Департаменту патрульної поліції 13.11.2018, однак номер наказу не вказаний, ніхто з інструкцією не ознайомлювався і її копію не отримував, що підтверджується відсутністю особистих підписів.

У відомості відсутній особистий підпис командира батальйону, який сформував цю відомість, суд таку відомість оцінив як оригінал документу, який на думку захисника, на оригінал не схожий.

Апелянт зазначає, що у вироку суд вказав, що доказом підтвердження вини обвинуваченого є протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.05.2022, відповідно до якого було отримано доступ до флеш-носія Micro SD з відеозаписами з нагрудних камер відеореєстраторів інспекторів патрульної поліції (т.2 а.с.40-41).

Однак такі ствердження суду не відповідають дійсності, оскільки в протоколі тимчасового доступу зазначено, що слідчий в приміщенні УПП в Дніпропетровській області ДПП України у присутності інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 ОСОБА_14 ознайомився із флеш-носієм Micro SD чорного кольору. Такий флеш-носій Micro SD чорного кольору 04.05.2022 був вилучений слідчим у інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 ОСОБА_14 , та у порушення вимог чинного законодавства, не опечатаний.

Відповідно до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 11.01.2019 за № 28/32999, портативний відеореєстратор та карта пам`яті зберігаються в приміщенні органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під запис в журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карти пам`яті. Вивантаження відеозаписів з карт-пам`яті портативних відеореєстраторів на сервер, зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником такого сервера. Строк зберігання відеозаписів з портативних відеореєстраторів на серверах зберігання відеозаписів становить 30 діб.

Згідно матеріалів справи слідчий отримав флеш-носій чорного кольору (був на такому носієві запис чи ні - протокол таких відомостей не містить) у інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 ОСОБА_14 , коли минуло більше 270 діб, тобто на сервері такого запису апріорі вже не було.

Крім того, у протоколі відсутні інформація про сервер, на якому зберігаються відеозаписи строком 30 днів, док-станція, з якої слідчий міг би отримати відеозапис без коригування.

Сторона захисту 12.08.2022 та 23.06.2022 зверталась до суду з клопотання про виклик в якості свідка ОСОБА_14 щодо надання пояснень походження флеш-носія чорного кольору, але суд проігнорував заявлені клопотання.

Також суд проігнорував клопотання захисту від 30.03.2023 про визнання протоколу тимчасового доступну до речей і документів від 04.05.2022 недопустимим доказом.

На переконання захисника, протокол огляду відеофайлів на флеш-носії Micro-SD, зафіксованих на нагрудну камеру відеореєстратора працівника поліції за №DXJX304679_004679, з якого убачається, що ОСОБА_7 пропонував неправомірну вигоду поліцейському (т.2 а.с.43-47), є недопустимим доказом, оскільки:

- у протоколі слідчий зазначив про огляд флеш-носія Micro-SD, але по факту оглядав диск, на якому ним виявлено 7 відеофайлів, а у протоколі перелічено 13 відеофайлів;

- у протоколі зазначено, що 1 флеш-носій Micro-SD вилучено та поміщено до білого паперового конверту та опечатано печаткою Дніпровського СВ РУП, тобто флеш-носій, який за логікою був вилучений ще 04.05.2022 і не опечатаний, знову слідчим був вилучений і опечатаний.

Адвокат стверджує, що досудовий розслідуванням встановлено чотири об`єкти із записами, які за своїм змістом за твердженням слідства мають відношення до кримінального правопорушення:

- флеш-носій Micro SD чорного кольору (протокол від 04.05.22, т.2 а.с.40-42);

- флеш-носій Micro SD невідомого кольору (протокол від 05.05.22, т.2 а.с.43-48);

- диск із сьома відеофайлами (протокол від 05.05.2022, т.2 а.с.43);

- диск із 13 відеофайлами (протокол від 05.05.2022, т.2 а.с.43).

Звертає увагу, що відеозапис не є безперервним, оскільки складається із 13 частин, що є порушенням вимог закону; походження 13 файлів відеозапису невідоме; слідчий за чинним законодавством 04.05.2022 не міг вилучити відеозапис у зв`язку із закінченням дванадцятиденного терміну зберігання такого запису на док-станції; у протоколу огляді від 05.05.2022 спочатку слідчий вказав про огляд флеш-носія, а по потім про огляд диску. Враховуючи наведене, стороною захисту у суді 24.02.2023 та 23.06.2023 було заявлено клопотання про проведення комп`ютерно-технічної експертизи з метою з`ясування питання: чи є відеозапис, який міститься на флеш-носії Micro-SD безперервним: чи є однаковими технічними засобами зберігання інформації флеш-носій Micro-SD та диск. Однак суд проігнорував ці клопотання.

Щодо відеозапису з нагрудних камер працівників поліції адвокат вказує, що він не міг бути доказом, якій ліг в основу обвинувачення ОСОБА_7 , оскільки його походження в матеріалах провадження є сумнівним, відеозапис складається з 13 відеофайлів, що вказує на те, що запису не був безперервним, а станом на 04.05.02022 такий запису взагалі не мав існувати. Крім того, встановлені фактичні дані кримінального провадження повністю суперечать тим відомостям, які містить відеозапис, зокрема щодо тверджень патрульних поліцейських про те, що о 23.20 годин 29.07.2021 ОСОБА_7 рухався по трасі, а не перебував у лікарні, де начебто пропонував неправомірну вигоду; щодо встановлення свідків кримінального провадження.

Поміж іншого захисник посилається на те, що станом на 30.11.2021 в матеріалах провадження був в наявності ще один відеозапис, на підставі якого слідчий дійшов висновку про відсутність ознак пропозиції неправомірної вигоди зі сторони ОСОБА_7 і своєю постановою від 30.11.2021 закрив кримінальне провадження, відповідні відомості вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а копію такої постанови направив процесуальному керівнику (т.2 а.с.35-36 ). У постанові від 30.11.2021 слідчим вказано, що в ході проведення досудового розслідування було отримано копію відеозапису з нагрудних відеокамер працівників поліції, переглянувши який, ознак пропозиції неправомірної вигоди службовій особі не виявлено.

Також апелянт зауважив на тому, що, підтверджуючи винуватість ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на матеріали адміністративного провадження, відповідно до яких встановлено, що 29.07.2021 о 23.29 ОСОБА_7 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння по трасі М04, при цьому у вироку суду зазначено, що 29.07.2021 о 23.20 годин ОСОБА_7 в приміщенні лікарні м. Дніпро пропонував неправомірну вигоду.

Таким чином, на думку захисника, суд першої інстанції допустив неповному судового розгляду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК та є підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Доводи сторони захисту з приводу визнання письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, неналежними та недопустимими ґрунтуються на наступному.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення без реєстрації кримінального провадження, оскільки до ЄРДР були внесені відомості про пропозицію громадянином ОСОБА_15 30.07.2021 неправомірної вигоди, і що саме такі відомості містяться в матеріалах правоохоронних та контролюючих органів.

Крім того зазначає, що в рамках досудового розслідування заступник начальника СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , незаконно виконуючи функції керівника органу досудового розслідування, при визначенні слідчих станом на 30.07.2021, в порушення вимог п.8 ч. 1 ст. 3, ст.39 КПК 30.07.2021 визначила слідчу групу у складі слідчих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також старшого слідчого групи - ОСОБА_17 , при тому, що такі повноваження у таких заступників виникли тільки з 25.11.2021, після внесення змін в пункти 8 і 17 ч.1 ст.3 КПК (т.2 а.с.6).

В рапорті чергового Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.07.2021 (т.2 а.с. 8-9) зазначено, що громадянина ОСОБА_7 було затримано за пропозицію неправомірної вигоди, однак суд, враховуючи, що в матеріалах провадження відсутній протокол затримання ОСОБА_7 , прийшов до висновку, що останнього не було затримано в порядку ст. 208 КПК.

Постанова прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_19 від 21.04.2022 про скасування постанови слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 30.11.2021 про закриття кримінального провадження, прийнята з порушенням встановлених ч.6 ст. 284 КПК строків. Крім того, прокурором у постанові не вказано про незаконність чи необґрунтованість постанови слідчого, а зазначено лише про її передчасність, тому така постанова прокурора не могла породити відповідні правові наслідки у кримінальному провадженні.

У рапорті помічника чергового Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_20 від 30.07.2021 зазначено, що саме ОСОБА_21 є заявником про злочин (т.2 а.с.8-9), однак ці дані матеріалами провадження не підтверджуються. Також матеріалами провадження не підтверджено факт реєстрації такої заяви ОСОБА_21 30.07.2021 за № 22442 в Дніпровському РУП ГУНП в Дніпропетровській області, однак у матеріалах справи наявний рапорт ОСОБА_22 . Від 30.07.2021, яка зареєстрований під номером 22441 в Дніпровському РУП ГУНП в Дніпропетровській області (т. 2 а.с.10).

Крім того, сторона захисту зверталася до суду з клопотанням про надання стороною обвинувачення певних документів кримінального провадження, на які є посилання в кримінальному провадженні, але не були надані стороні захисту для ознайомлення, а саме:

- матеріали, які 30.07.2021 надійшли до СВ ДРУГІ ГУНГІ в Дніпропетровській області відносно громадянина ОСОБА_7 за подіям и30.07.2021 щодо пропонування неправомірної вигоди, про що зазначено у Витягах з ЄРДР;

- супровідні документи про направлення матеріалів відносно ОСОБА_7 до СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, оскільки матеріали справи не містять таких документів і не зрозуміло від кого надійшли такі матеріали і в якому об`ємі, але про це зазначено у Витягах з ЄРДР (т.2 а.с.1-3);

- витяг з ЄРДР про реєстрацію 03.07.2021 кримінального провадження №0000769, на яке в своєму дорученні від 30.07.2021 посилається заступник начальника СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (кримінальне провадження було зареєстровано 30.07.2021, а не 03.07.2021 року, т.2 а.с.4);

- доручення заступника начальника СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.07.2021 слідчому про проведення досудового розслідування №0000769 від 30.07.2021 року, про яке зазначено в повідомленні слідчого про початок досудового розслідування від 30.07.2021 на ім`я керівника Центральної окружної прокуратури (т. а.с.5);

- супровідні документи від 30.07.2021 про направлення кримінального провадження №0000769 від 30.07.2021 від СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області до керівника Центральної окружної прокуратури м. Дніпра і його повернення до органу досудового розслідування із прокуратури, оскільки в постанові про призначення групи прокурорів від 30.07.2021 зазначено, що заступник керівника прокуратури безпосередньо розглядав матеріали кримінального провадження (т.2 а.с.7);

- заяву ОСОБА_21 , яка зареєстрована 30.07.2021 в ЄО за №22442 і на яку посилається в своєму рапорті від 30.07.2021 помічник чергового Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_20 (т.2 а.с.8);

- відповідні документи по затриманню ОСОБА_7 29.07.2021 екіпажем 430 патрульної поліції, про що зазначено в рапорті від 30.07.2021 помічника чергового Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_20 (т.2 а.с.8);

- рапорт інспектора УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 30.07.2021 , на який посилається в рапорті від 30.07.2021 помічник чергового Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_20 (т.2 а.с.9);

- документи, які б підтвердили походження копії посадової інструкції інспектора ВЗВОДУ' № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області в кримінальному провадженні (т.2 а.с.28-30);

- документи, які б підтвердили походження копії відомості ознайомлення інспекторів взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області з вищезазначеною посадовою інструкцією в кримінальному провадженні (т.2 а.с.31);

- документи, які б підтвердили походження витягів з наказів від 19.06.2018 №583о/с та від 04.12.2019 № 947о/с про призначення капрала поліції ОСОБА_10 та старшого сержанта поліції ОСОБА_12 інспекторами взводу № 2 роти № 4 батальйону № 3 УПП в Дніпропетровській області (т.2 а.с.32-33);

- копію відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції, яка була оглянута слідчим до 30.11.2021 і на підставі якої слідчий дійшов висновку про відсутність пропозиції неправомірної вигоди (т.2 а.с.35-56);

- документи, на підставі яких слідчий вилучив та оглянув до 30.11.2021 копію відеозапису з нагрудних камер поліцейських і дійшов висновку про відсутність пропозиції неправомірної вигоди, про що зазначив в постанові про закриття кримінального провадження від 30.11.2021 (т.2 а.с.35-36);

- диск з 7 відеофайлами, який оглянув слідчий відповідно до протоколу огляду від 05.05.2022 (т.2 а.с.43);

- диск із 13 відеофайлами, який оглянув слідчий відповідно до протоколу огляду від 05.05.2022 (т.2 а с.43).

Також сторона захисту просила суд у своєму клопотання визнати процесуальні рішення у кримінальному провадження такими, що не відповідають вимогам КПК, а саме:

- постанову заступника начальника СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській ОСОБА_23 від 30.07.2021 про призначення групи слідчих (т.2 а.с.6);

- постанову заступника керівника Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_24 про призначення групи прокурорів від 30.07.2021(т.2 а.с.7);

- постанову від 21.04.2022 прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_19 про скасування постанови про закриття кримінального провадження (т.2 а.с.37);

- постанову слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 04.05.2022 про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- кінозйомки, відеозапису (т.2 а.с.35).

Однак суд першої інстанції узагальнив ці аргументи сторони захисту, але не розглянув їх, вказавши у вироку, що вони ніяким чином не спростовують наданих на підтвердження винуватості обвинуваченого доказів.

Також адвокат вказує, що працівники патрульної поліції порушили вимоги Закону України Про запобігання корупції, оскільки під час їх допиту судом першої інстанції не змогли пояснити, чи відмовились вони від неправомірної вигоди; яка була сума цієї вигоди 2500 грн чи 2000 грн; в гривнях чи у доларах була запропонована така вигода. Матеріали провадження не містять відомостей про вжиття патрульними заходів щодо залучення свідків правопорушення. Патрульний поліцейський ОСОБА_12 рапортом повідомляє керівника про пропозицію, однак сам ОСОБА_10 , якому пропонують неправомірну вигоду, рапорт про даний факт не подає.

Крім того, у вироку суду зазначено, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро покаявся у скоєному, але це не відповідає дійсності, оскільки на початку вироку суду вказав, що ОСОБА_7 вину не визнав.

Враховуючи наведене, захисник просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження в суді першої інстанції, а вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 369 КК скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів поданої ними апеляційної скарги, які просили вирок щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції, одночасно заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просив вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з мотивувальної частини вирок посилання на визнання обвинуваченим повністю своєї вини та щирого каяття у скоєному; проти задоволення апеляційних вимог захисника заперечував;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Апеляційний суд зазначає, що згідно ст.91 КПК, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п.16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року, при обґрунтуванні висновків суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

За змістом цих норм закону суд має викласти у мотивувальній частині обвинувального вироку результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, зазначити джерело доказу, фактичні данні, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються. Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК, а висновки суду щодо оцінки доказів повинні викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви в їх достовірності.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно вимог, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК, мотивувальна частина обвинувального вироку, серед іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням доказів на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Із суті вказаної норми процесуального закону вбачається, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним судом, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

В порушення вищенаведених вимог КПК, суд першої інстанції дійшовши до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК, у мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним вказав, що 29.07.2021 приблизно о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні КЗ Обласний медичний психіатричний центр лікування залежностей зі стаціонаром ДОР, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Новосільна, 1, висловив службовій особі поліцейському роти № 4 батальйону № 3 взводу № 2 УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 пропозицію неправомірної вигоди у розмірі 2500 гривень за невчинення дій відносно ОСОБА_7 , з використанням наданої йому влади чи службового становища, а саме за його бездіяльність, яка б полягала у не проходженні ОСОБА_7 освідування на стан сп`яніння та подальшого не притягнення його до відповідальності за ст. 130 КУпАП.

В той же час, на підтвердження висновків про доведеність вини обвинуваченого, суд першої інстанції послався на долучену до матеріалів кримінального провадження копію справи про адміністративне правопорушення (справа№ 175/3709/21, провадження №3/175/1639/21), матеріалами якої встановлено, що 29.07.2021 о 23 годині 29 хвилин, Дніпропетровська область, Дніпровський району, траса М04, 185 км, водій ОСОБА_7 керував транспортним засобом Audi A6 SFV 493 в стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку № 3402 від 02.08.2021, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху.

На переконання колегії суддів такі висновки місцевого суду щодо часу вчинення кримінального правопорушення не узгоджуються з вимогами наведених норм та є суперечливими.

Окрім того суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на безпідставному відхиленні та залишення без належної уваги місцевим судом заявлені стороною захисту під час розгляду даного кримінального провадження зазначених в апеляційній скарзі захисника клопотань щодо перевірки своєї версії подій, що порушує визначені п.п.13, 15 ч.1 ст.7 та ст.ст.20, 22 КПК засади забезпечення права на захист, а також змагальність сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

Поміж іншого колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні своєї вини не визнав, обставин, що пом`якшують покарання останнього судом першої інстанції встановлено не було, однак у мотивувальній частині вироку міститься посилання місцевого суду на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини та щире каяття.

Свою провину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.369 КК обвинувачений ОСОБА_7 не визнав і у суді апеляційної інстнації.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, тягнуть за собою повторне дослідження усіх доказів, що не є завданням апеляційного провадження, тому апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Отже суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції та національним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст.412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи із забезпечення принципу верховенства права, законності та права обвинуваченого ОСОБА_7 на справедливий розгляд справи, колегія суддів, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений, суд при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_25 та захисника ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 369 КК - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4