Справа № 1-6/2003
Провадження № 1-в/191/109/24
У Х В А Л А

іменем України

16 червня 2025 року м. Синельникове

Колегія суддів Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове клопотання засудженого ОСОБА_7 , про звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або заміни цього виду покарання на позбавлення волі на певний строк,-

ВСТАНОВИЛА:

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_8 , в якій він просить розглянути питання про звільнення засудженого ОСОБА_7 , який є його братом, від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або заміни цього виду покарання на позбавлення волі на певний строк. Крім того, до суду надійшло клопотання від самого засудженого ОСОБА_7 , в якому він зазначає про те, що він засуджений вироком апеляційного суду Одеської області від 03.11.2003 за ч.5,6 ст.19, ч.1 ст. 177 КК України 1960 до 2 років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України 2001 року -до 4 років позбавлення волі, ст.69 КК України 1960 року - до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за ст.93 п.п. «а», «г», «з», «і» КК України 1960 року, ст.42 КК України- довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Для відбування покарання його направили у 2004 році до Слов`яносербської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області (№60) . З 2014 року, а саме з моменту втрати українською владою контролю над тимчасово окупованими територіями, в числі яких знаходиться і Слов`яносербський район Луганської області, його не було евакуйовано на підконтрольну Україні територію в порушення вимог Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» №875/2014 від 14.11.2014. На теперішній час він вже відбув 29 років строку покарання, відмовився від отримання російського громадянства та бажає повернутися на підконтрольну Україні територію, у зв`язку з чим просить замінити йому довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання та просила звільнити засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або замінити цей вид покарання на позбавлення волі на певний строк.

Засуджений ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання повідомити його виявилося неможливим, оскільки згідно клопотання він відбуває покарання на тимчасово окупованій території України, а саме в Слов`яносербській виправній колонії управління державної пенітарціарної служби України в Луганській області (№60), куди підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Інші засоби зв`язку із засудженим відсутні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки , на його думку, заявлені у клопотанні вимоги не ґрунтуються на нормах процесуального права України.

Заслухавши думку захисника, прокурора, дослідивши надані матеріали, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Вироком Апеляційного суду Одеської області від 03.11.2003, із змінами, внесеними ухвалою Верховного Суду України від 25.04.2004, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було засуджено за ст.ст. 19 ч.ч. 5, 6, 177 ч. 1; ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «і» КК України (в ред. 1960), ст. 263 ч. 1 КК України (в ред. 2001), ст. 42 КК України (в ред. 1960) до покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Покарання ОСОБА_7 відбуває у Слов`яносербській виправній колонії управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області (№60) .

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п`ятнадцяти років- у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

ОСОБА_7 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, обвинувальний вирок стосовно нього набрав законної сили та був звернутий до виконання.

Знаходження на теперішній час виправної колонії, в якій засуджений відбуває покарання, на території України, на якій її державні органи тимчасово не здійснюють свої повноваження, не може вважатися приводом для звільнення від відбування покарання.

Також суд звертає увагу, що статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207 - VII від 15.04.2014 визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч.4 ст.7 Кримінально-виконавчого кодексу України правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного покарання.

Вирок стосовно ОСОБА_7 набрав законної сили і є обов`язковим для виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Приписами ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено, що разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Колегія суддів зазначає, що для розгляду питання щодо можливості заміни засудженому довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, до клопотання не додані документи, передбачені ст. 154 КВК України, дослідження яких є необхідним.

Крім того, суд зауважує, що питання про повернення засуджених на підконтрольну Україні територію не може вирішуватися шляхом звільнення від подальшого відбування покарання чи заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а регулюється іншими механізмами, зокрема, переведенням засуджених до установ виконання покарань на підконтрольній території або укладенням міжнародних угод щодо передачі засуджених. Як вбачається з матеріалів, доданих до клопотання, засуджений ОСОБА_7 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі зверненням щодо переміщення його на підконтрольну органам державної влади України територію та його внесено до переліку таких осіб.

Таким чином, питання про повернення засуджених на підконтрольну Україні території та звільнення від подальшого відбування покарання чи заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк - це дві різні процедури, що регулюються різними правовими нормами. Враховуючи, що вирішення судом питання про звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання чи заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк наразі є неможливим, оскільки суду не надані всі необхідні докази, а питання щодо повернення засуджених на підконтрольну Україні територію не належить до компетенції суду, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 537,539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі або заміни цього виду покарання на позбавлення волі на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3