Номер провадження: 11-кп/813/124/25
Справа № 498/582/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000127 від 02.06.2018 року за апеляційною скаргою прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2019 року, стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, працюючого по найму, інваліда ІІІ групи, перебуваючого на обліку в ООПНД з 2002 року, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_9 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.345 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення останнім зазначеного кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1144,00 грн відшкодовано за рахунок держави.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

02.06.2018 року, з 09:00 год, працівники правоохоронних органів, а саме: заступник начальника Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , начальник СРПП №2 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , інспектор СРПП №2 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , начальник сектору превенції Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , поліцейський СРПП №4 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 , помічник слідчого СВ Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 , начальник СРПП №2 Захарівського ВП ОСОБА_17 , у відповідності до вимог п.п.1, 2 ч.1 ст.2, ч.2 ст.18, п.п.1, 5, 10 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» виконували свої службові обов`язки по охороні публічної безпеки і порядку в смт. Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області.

Приблизно о 12.00 год. 02.06.2018 року заступник начальника Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , начальник СРПП №2 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , інспектор СРПП №2 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , начальник сектору превенції Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , поліцейський СРПП №4 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 , помічник слідчого СВ Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 , начальник СРПП №2 Захарівського ВП ОСОБА_17 , перебуваючи біля приміщення територіальної виборчої комісії Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району Одеської області, за адресою вул.Миру, 5, смт.Цебрикове, Великомихайлівського району, Одеської області, отримали інформацію про мінування приміщення територіальної виборчої комісії Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району Одеської області, біля якої в той момент знаходилось декілька десятків мітингувальників.

У подальшому, заступник начальника Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , начальник СРПП №2 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , інспектор СРПП №2 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , начальник сектору превенції Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , поліцейський СРПП №4 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 , помічник слідчого СВ Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 , начальник СРПП №2 Захарівського ВП ОСОБА_17 , довели інформацію про мінування приміщення територіальної виборчої комісії Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району Одеської області до відома мітингуючих, серед яких знаходився ОСОБА_9 , та відповідно до ст.36 Закону України «Про Національну поліцію» вимагали від останніх відійти на безпечну відстань, однак, мітингуючі відмовились підкорятись законним вимогам працівників поліції та залишити територію прилеглу до приміщень територіальної виборчої комісії Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району Одеської області за адресою: вул.Миру, буд.5, смт. Цебрикове, Великомихайлівського району, Одеської області.

При спробі працівників поліції відвести мітингуючих на безпечну відстань від ймовірного місця замінування, а саме від приміщення територіальної виборчої комісії Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району Одеської області, з метою попередження ймовірного спричинення шкоди життю та здоров`ю цивільних осіб, діючи відповідно до вимог ст.42 Закону України «Про Національну поліцію» застосовуючи фізичний вплив, шляхом відтискання своїми тілами мітингуючих, серед яких знаходився ОСОБА_9 , у останнього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень працівникам поліції під час виконання ними своїх службових обов`язків та діючи умисно, ОСОБА_9 , шляхом розпилення в область облич, застосував відносно заступника начальника Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , начальника СРПП №2 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , інспектора СРПП №2 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , начальника сектору превенції Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 , поліцейського СРПП №4 Іванівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 , помічника слідчого СВ Захарівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_16 , начальника СРПП №2 Захарівського ВП ОСОБА_17 препарат сльозоточивої та дратівливої дії «Терен-4М», чим спричинив останнім тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, у вигляді хімічних опіків очей.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість виправдувального вироку суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України прокурор просить звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор посилається на те, що вирок підлягає скасуванню, у зв?язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор вважає, що вирок ухвалено з порушенням вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, а саме: місцевим судом не зазначено підстав та мотивів для виправдання обвинуваченого, допущено вибірковість в оцінці доказів, оскільки не взято до уваги докази сторони обвинувачення, а надано перевагу показам свідків сторони захисту, які не допитувались під час досудового розслідування та не враховано, що докази, надані стороною захисту, не були відкриті прокурору, тому є недопустимими.

Прокурор просив під час апеляційного розгляду повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, а саме: покази потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ; свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; а також письмові докази у кримінальному провадженні: висновок судово-медичної експертизи №41/2 та відеофайл події від 02.06.2018 року.

До початку апеляційного розгляду захисником ОСОБА_20 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначено, що незгода учасника судового провадження не може слугувати підставою для скасування судового рішення, а також те, що в суді першої інстанції від прокурора не надходило клопотання про повторне дослідження доказів, просить у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

11.03.2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2019 року залишено без змін (а.п.201-211 т.3).

30.09.2021 року постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду скасовано ухвалу Одеського апеляційного суду від 11.03.2021 року, у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК, та призначено новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.

Мотивуючи прийняте рішення, суд касаційної інстанції зазначив, що при ухваленні виправдувального вироку суд першої інстанції не дотримався вимог КПК, а суд апеляційної інстанції при перегляді вироку не в повній мірі перевірив доводи сторони обвинувачення та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін, що потягло за собою постановлення судового рішення з порушенням вимог КПК та хибні висновки про допустимість, належність, достовірність та достатність доказів у справі, оскільки вони не перевірені згідно зі ст.94 КПК та не містять відповідних мотивів.

16.08.2022 року постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду відмовлено захиснику ОСОБА_20 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 30.09.2021 року стосовно ОСОБА_9 .

Виправлено описку в п.41 мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 30.09.2021 року, та виключено з нього вказівку про скасування вироку (а.п.57-59 т.5).

У судовому засіданні під час нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження.

Розгляд клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 , у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення не подавали.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку, судом були створені всі умови для реалізації права учасників кримінального провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , які підтримали клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження; прокурора, яка не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи клопотання обвинуваченого та апеляційної скарги прокурора; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст.2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на таке.

В апеляційній скарзі сторона обвинувачення посилалась на допущення місцевим судом під час ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_9 неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, залишення поза увагою доказів, які могли істотно вплинути на його висновки, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_9 заявлено клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження.

При цьому, колегією суддів обвинуваченому ОСОБА_9 були роз`яснені наслідки заявленого ним клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст.284 КПК, у зв`язку з його звільненням від кримінальної відповідальності через сплив строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.3 ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, зокрема, те, що у такому разі ухвалений стосовно нього виправдувальний вирок буде скасовано, проте обвинувачений ОСОБА_9 повідомив, що йому такі наслідки відомі та наполягав на задоволенні його клопотання та закриття кримінального провадження.

У контексті можливості прийняття апеляційним судом рішення про скасування виправдувального вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України, колегія суддів приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові ККС у складі ВС від 15.10.2024 року (справа №752/19960/16, провадження №51-7615км23), якою було залишено без задоволення касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 11.10.2023 року.

Зокрема, вироком Голосіївського райсуду м. Києва від 15.05.2023 року особу було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та виправдано через недоведеність, що кримінальне правопорушення вчинене нею.

У подальшому, апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, задовольнив клопотання обвинуваченої та її захисника, скасував вирок місцевого суду та закрив кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, у зв`язку з її звільненням від кримінальної відповідальності через сплив строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК України.

У вказаній постанові суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що, з огляду на позицію обвинуваченої та її захисника, суд апеляційної інстанції не був зобов`язаний розглядати апеляційну скаргу прокурора по суті, зокрема надавати оцінку висловленим стороною обвинувачення доводів з приводу необхідності визнання обвинуваченої винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та призначення їй відповідного покарання, та, встановивши підстави, передбачені ст.49 КК України, з урахуванням положень ч.ч. 7, 8 ст. 284 КПК України, ухвалив обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.

З урахуванням вказаної правової позиції суду касаційної інстанції та з огляду на позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , який наполягає на задоволенні його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповідної правової оцінки доводам сторони обвинувачення з приводу неповноти судового розгляду кримінального провадження, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та залишення судом поза увагою певних доказів при ухваленні стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 виправдувального вироку в даному провадженні.

Незважаючи на те, що відповідно до оскарженого вироку, місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх та переконливих доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, колегія суддів, з огляду на наявність клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, не вбачає підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Враховуючи той факт, що в даному провадженні обвинуваченим ОСОБА_9 фактично надана згода на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, колегія суддів враховує наступне.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Частина 1 статті 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з?явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п?ятнадцять років (ч. 2 ст. 49 КК України).

Вказаною нормою встановлено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Приписами ст.285 КПК установлено загальні положення кримінального провадження під час звільнення особи від кримінальної відповідальності:

- особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність;

- особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення;

- підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Тобто, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі встановлення обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності на те згоди обвинуваченого.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК).

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Ухвалений місцевим судом виправдувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не набрав законної сили, оскільки був оскаржений прокурором в апеляційному порядку.

Під час апеляційного перегляду вироку обвинуваченим ОСОБА_9 заявлене клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку давності, та обвинувачений вказав про свою беззаперечну згоду на таке звільнення.

Як убачається з обвинувального акта, інкриміновані ОСОБА_9 за ч.2 ст.345 КК України дії були вчинені 02.06.2018 року.

На дату скоєння кримінального правопорушення, діяла санкція ч.2 ст.345 КК України, яка передбачала покарання у виді обмеження волі на строк до п?яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Таким чином, протиправні дії, передбачені ч.2 ст.345 КК України, згідно положень ст. 12 цього Кодексу, віднесені до нетяжких злочинів.

Відповідно до положень ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п?ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. При цьому, вказані положення кримінального закону можуть бути застосовані у разі, якщо: протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Водночас, в постанові від 05.04.2021 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) у справі №328/1109/19 (провадження №51-5464кмо20) зробила висновок щодо застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до якого особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч.1 ст.49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч.1 ст.49 КК України. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

У даному кримінальному провадженні, за загальним правилом, початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто 02.06.2018 року.

Таким чином, в даному випадку строк давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, мав закінчитися 02.06.2023 року.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження не вбачається даних про вчинення ОСОБА_9 під час перебігу строку давності нового кримінального правопорушення чи умисних дій спрямованих на ухилення від досудового розслідування або суду, тобто обставин, які б були підставами для зупинення цього строку.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що на день апеляційного розгляду існують законні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п.3 ч.1 ст.49 КК України.

У постанові від 06.12.2021 року (справа №521/8873/18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновків, що за змістом п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.ч.1,4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст.49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

За наведених вище обставин, клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок місцевого суду підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Питання про долю речових доказів вирішується апеляційним судом відповідно до приписів ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів у сумі 1144 грн підлягають віднесенню на рахунок держави, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові ОП ККС Верховного суду від 12.09.2022 року справа №203/241/17, провадження №51-4251кмо21).

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 11.10.2019 року в кримінальному провадженні №0000127 від 02.06.2018 року, яким ОСОБА_9 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.345 КК України та виправданий, у зв`язку з недоведеністю вчинення останнім зазначеного кримінального правопорушення скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження №0000127 від 02.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Речові докази зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 1144 грн віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4