Номер провадження 1-кп/736/134/25
Справа № 736/1096/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року м. Корюківка

Корюківський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корюківка кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 31.03.2025 за № 0000063 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженця с. Івангород, Христинівського району, Черкаської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, депутатом не являється, не одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №16-РС від 15.03.2025 сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду головного сержанта - командира ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки третьої ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

30.03.2025 близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Renault» моделі «Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у с. Наумівка, Корюківського району, Чернігівської області по вул. Шевченка.

Встановлено, що ОСОБА_3 , у даній дорожній обстановці для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний був діяти відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі (п. 2.3 б); під час руху транспортного засобу заднім ходом не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, а у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб (п. 10.9).

В той же час, 30.03.2025 близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_3 , рухаючись у вказаному напрямку заднім ходом, поблизу будинку, розташованого за адресою: вул. Шевченка, 115, с. Наумівка, Корюківський район, Чернігівська область, всупереч п.п. 2.3 б, 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, діючи із злочинною недбалістю проявив неуважність під час руху транспортного засобу заднім ходом та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра рухалась по узбіччю дороги по вул. Шевченка в сторону вул. Лучка.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому VI ребра ліворуч та осадення м`яких тканин: грудної клітки ліворуч, обличчя праворуч, правої сідниці, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 44 від 11.04.2025 відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я терміном понад 21 день.

Дії, ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину визнав, підтвердив, що він вчинив вищезазначене кримінальне правопорушення за обставин, зазначених в обвинувальному акті, пояснив, що на прикінці березня, їхав в с. Наумівка, Корюківського району, за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння та побачив на узбіччі потерпілу. Проїхавши повз неї він зупинився та почав рух заднім ходом, під час якого і здійснив наїзд на потерпілу, ОСОБА_5 .

Також, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що в кінці березня, йшла по узбіччю дороги в с. Наумівка, Корюківського району, та на неї здійснив наїзд автомобіль, яким керував ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій було завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Потерпіла пояснила, що обвинуваченим шкоду їй відшкодовано в повному обсязі і матеріальну і моральну. Зазначила, що претензій будь-якого характеру вона до обвинуваченого не має, просила не застосовувати до обвинуваченого таку міру покарання, як позбавлення волі.

З врахуванням думки учасників судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Судом з`ясовано, що зміст цих обставин учасники судового провадження розуміють правильно, підтверджують добровільність їх позиції та усвідомлюють, що у такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, повне відшкодування обвинуваченим завданих збитків.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, раніше не судимий, не одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, проходить військову службу на посаді командира ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного взводу автомобільної техніки, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, враховує відношення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, критичне засудження ним власної поведінки в судовому засіданні.

Із врахуванням усіх обставин кримінального провадження та зважаючи на відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за ч.1 ст. 286-1 КК України основне покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

За змістом приписів ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Беручи до уваги обставини справи та особу обвинуваченого, суд вважає можливим на підставі ст. 58 КК України замість основного покарання у вигляді одного року позбавлення волі, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 службове обмеження на строк один рік, із відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 відсотків у дохід держави.

Враховуючи, що обвинувачений має посвідчення водія, суд, приймаючи до уваги вимоги частини третьої статті 55 КК України, відповідно до яких строк додаткового покарання у даному випадку буде обчислюватися з моменту набрання вироком законної сили, а не з моменту фактичного вилучення посвідчення водія, призначає додаткове покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З огляду на наведене, оскільки у застосуванні арешту майна відпала потреба, суд вважає за можливе скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 08.04.2025.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 7959 грн. 00 коп. на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи, не застосовувалися. Підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік із відрахуванням у дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 08.04.2025, на автомобіль марки "Renault", моделі "Trafic", реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серій НОМЕР_3 від 22.05.2019 перебуває у власності ОСОБА_3 скасувати та повернути свідоцтво та автомобіль власнику.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

автомобіль марки "Renault", моделі "Trafic", реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_3 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 7 959 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 00 копійок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Корюківський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1