Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/239/25
Провадження № 1-кп/499/76/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2025 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області обвинувальний акт кримінального провадження № 0000006 від 24.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Руська Слобідка Іванівського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою; АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 на початку серпня 2020 року, маючи протиправний умисел, направлений на виготовлення підробленого офіційного документу, а саме: посвідчення тракториста-машиніста на право керування тракторами, в тому числі саморобними, самохідними сільськогосподарськими, меліоративними і дорожньо-будівельними машинами, вступив у попередню змову з невстановленою особою, з якою домовився про умови виготовлення на його ім`я підробленого посвідчення тракториста-машиніста з відкритими категоріями «А1, А2, В1, В2, ВЗ, С, D1, D2, Е1, Е2, F1, F2, G1, G2, Н».

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на підроблення посвідчення тракториста-машиніста з відкритими категоріями «А1, А2, В1, В2, ВЗ, С, D1, D2, Е1, Е2, F1, F2, G1, G2, Н», ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що посвідчення тракториста-машиніста є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, яка посвідчує певні факти, які спричинили наслідки правового характеру, всупереч порядку видачі, який передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.1994 № 217, що затверджена «Положенням про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста» (далі Постанова КМУ), не пройшовши медичний огляд у порядку, установленому Міністерством охорони здоров`я, а також не здобувши професійну (професійно-технічну) освіту, відповідно до освітньої програми за професіями, що передбачають отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення, та не склавши теоретичний і практичний іспити на екзаменаційній комісії територіального органу надав невстановленій особі необхідні документи для виготовлення посвідчення тракториста-машиніста, свою фотокартку, а також здійснив фінансування виготовлення підробленого посвідчення тракториста-машиніста і таким чином, діючи умисно, безпосередньо виконав частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційних документів, тобто виконав частину об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України.

У серпні-вересні 2020 року було виготовлено (підроблено) бланк офіційного документа - посвідчення тракториста-машиніста, серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 04 вересня 2020 року, виданого Держсільгоспінспекцією в Київській області, на право керування тракторами, в тому числі саморобними, самохідними сільськогосподарськими, меліоративними і дорожньо-будівельними машинами, тобто право керування транспортними засобами категорій «А1, А2, В1, В2, ВЗ, С, D1, D2, Е1, Е2, F1, F2, G1, G2, Н», бланк якого не відповідає встановленому зразку, виготовлений за допомогою друкуючого пристрою з термічним способом нанесення зображень, яке в дійсності не видавалось.

На початку вересня 2020 року ОСОБА_4 отримав від невстановленої особи підроблене посвідчення тракториста-машиніста на своє ім`я, після чого став зберігати його при собі з метою подальшого використання при керуванні механічними транспортними засобами.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документу, який видається установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

24.01.2025 приблизно о 07:05, ОСОБА_4 , під час керування механічним транспортним засобом - трактором, марки «МТЗ-Беларус», реєстраційний знак НОМЕР_2 , керування яким згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.1994 № 217, потребує наявності посвідчення тракториста-машиніста категорії «Е1», був зупинений працівниками поліції у складі екіпажу сектору реагування патрульної поліції ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області на авто дорозі, за межами селища Іванівка Березівського району Одеської області.

Після цього ОСОБА_4 при зазначених вище обставинах, діючи з умислом, направленим на використання завідомо підробленого документу, з мотивів підтвердження наявності у нього права на керування вказаним механічним транспортним засобом, достовірно знаючи, що він не отримував посвідчення тракториста-машиніста у встановленому законом порядку, пред`явив вказаним працівникам поліції вищевказаний завідомо підроблений офіційний документ - посвідчення тракториста-машиніста на своє ім`я, серії НОМЕР_1 від 04.09.2020, видане Держсільгоспінспекцією в Київській області, на право керування тракторами, в тому числі саморобними, самохідними сільськогосподарськими, меліоративними і дорожньо-будівельними машинами, тобто право керування транспортними засобами категорій «А1, А2, В1, В2, ВЗ, С, D1, D2, Е1, Е2, F1, F2, G1, G2, Н», яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення тракториста-машиніста, що перебуває в офіційному обігу на території України, чим умисно його використав.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа.

На підставі викладеного, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документу, який видається установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем, вчинене за попередньою змовою групою осіб та ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , в скоєних діяннях визнав себе винуватим, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб вчинення інкримінованих діянь, розкаявся у вчиненому.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження у порядку ст.349 КПК України, не досліджуючи обставини справи, обмежуючись дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого.

Обвинувачений також не заперечив щодо такого порядку розгляду кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин даної справи, при цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст встановлених обставин, та у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, йому роз`яснено про позбавлення його права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів у правдивості свідчень ОСОБА_4 , суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, розглядаючи питання про правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , керуючись ст. 337 КПК України, яка визначає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, приходить до висновку, що його дії за ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, кваліфіковані правильно.

На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого, який свою вину визнав в повному обсязі, суд вважає, що вина ОСОБА_4 в скоєних кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, є доведеною, в його діяннях має місце склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України.

При призначенні покарання суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбаченеч. 3 ст. 358 КК України, вчинене обвинуваченим, є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, вчинене обвинуваченим, є кримінальним проступком.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

При дослідженні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, характеризується за місцем проживання та місцем роботи позитивно, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, проживає разом з дружиною, виховує трьох неповнолітніх дітей.

Суд приймає до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за якою орган пробації вважає, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, та ризики небезпеки для суспільства, зокрема для окремих осіб, оцінюються як середні, а виправлення обвинуваченого можливе без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

З урахуванням наведеного, зважаючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, беручи до уваги другорядну роль кари, як мети покарання, суд, враховуючи позицію прокурора, суд приходить до висновку, що останньому слід обрати покарання, передбачені санкціями ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України з урахуванням вимог ст. 70 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, суд вважає за можливе визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити до відбування обвинуваченому покарання у виді обмеження волі за санкцією ч.3 ст.358 КК України.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує, фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те що ОСОБА_4 скоїв нетяжкі кримінальні правопорушення, провину у яких визнав, усвідомив протиправність своєї поведінки, зважаючи на особу обвинуваченого, позицію прокурора щодо міри покарання, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_4 можливо застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, оскільки наведені вище обставини дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та протягом випробувального строку обвинувачений буде перебувати під певним контролем держави та знаходитись у стані певного остраху за будь-які наступні життєві події. Поведінка такої піднаглядної людини, повинна бути більш виваженою, стриманішою, більш контрольованою, ніж звичайної людини, оскільки навіть незначне правопорушення може призвести особу до заміни покарання на реальне його відбуття.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання обвинуваченому відповідатиме загальним засадам призначення покарання, є пропорційним характеру вчинених дій і їх небезпечності, внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність як ним самим так і іншими особами, та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів і документів підлягають вирішенню на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання:

- за ч.3 ст.358 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути із ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 3183,60 грн. на користь держави.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Іванівського районного суду Одеської області від 28 січня 2025 року на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_3 , яке видане ДІСГ від 04 вересня 2020 року, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що поміщене до сейф-пакету НПУ 5666027.

Знищити речовий доказ: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 від 04.09.2020 року, яке видане ДІСГ в Київській області на ім`я ОСОБА_4 , на відкриття права керування категорії «А1, А2, В1, В2, ВЗ, С, D1, D2, Е1, Е2, F1, F2, G1, G2, Н», що поміщене до сейф-пакету НПУ 5666027.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Івановський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити сторонам судового провадження.

Суддя ОСОБА_5