Справа №577/5021/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/582/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , в яких:

- обвинувачений просить змінити вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2024 року та зменшити призначене йому покарання до мінімуму;

- захисник просить змінити вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2024 року, пом`якшити покарання, призначене ОСОБА_7 , не позбавляти його волі та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою, з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання з 05 вересня 2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 05 вересня 2024 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку, що один такий день відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 у прибуток держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1514 грн. 56 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду від 12 вересня 2024 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, обвинувачений посилається на те, що при ухваленні відносно нього вироку, суд першої інстанції врахував те, що інкримінований йому злочин був вчинений ним у стані алкогольного сп`яніння, однак, зазначені обставини нічим не підтверджені, при цьому, не було враховано, що викрадений телефон був повернутий потерпілому, що є пом`якшуючою його покарання обставиною, яка безпідставно не була визнана.

Крім того, обвинувачений зауважує, що 15 жовтня 2024 року він був звільнений від покарання і вважається особою, яка раніше не судима, а під час перебування на обліку, жодного відвідування не пропустив і ніякого відношення до інформації про соціально - психологічну характеристику щодо високого рівня небезпеки для суспільства, яка міститься у досудовій доповіді пробаційного органу, не має.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, захисник вказує на те, що свою вину під час розгляду справи ОСОБА_7 визнав в повному обсязі, дав правдиві показання, щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, шкода відшкодована повністю і останній не мав жодних претензій до обвинуваченого та подав заяву, в якій не наполягав на суворому покаранні. При цьому, обвинувачений обіцяв і суду і потерпілому, що більше злочинів вчиняти не буде.

Крім того, ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне житло, у нього є бабуся, яка потребує його допомоги.

Таким чином, на думку захисника, зазначені обставини свідчать про наявність підстав для зміни оскаржуваного вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Інші учасники даного кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду відносно ОСОБА_7 не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 05 вересня 2024 року близько 14 год. 45 хв., ОСОБА_7 перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , де разом із останнім вживав спиртні напої. Сп`янівши, ОСОБА_7 побачив на дивані в кімнаті мобільний телефон марки «Motorola XT2255-1 moto g72», належний ОСОБА_9 , яким вирішив заволодіти.

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, діючи, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, таємно викрав зазначений мобільний телефон разом із сім-карткою, поклав його до кишені штанів та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а у подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерплому майнову шкоду в розмірі 7349 грн. 00 коп.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційних доводів та вимог, думку прокурора, яка вважала рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити його в силі, а апеляційну скаргу - без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту поданих апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника вбачається, що фактичні обставини кримінального провадження апелянтами не оспорюються і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України також не оспорюється, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції і в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого захисника щодо призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 несправедливо суворого покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. ст.66, 67 КК України.

Колегія суддів зауважує, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Разом з цим, як уже раніше неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2018 (провадження № 51- 5332км18), від 17 січня 2019 року (провадження № 51-2541км18) від 31 січня 2019 року (провадження № 51-5950км18), від 17 жовтня 2019 року (провадження №51-1532км19) та інші) дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі визначені ст. ст.409,414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли таке покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при вирішенні питання виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_7 , судом першої інстанції було враховано, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, згідно ст. 12 КК України, є тяжким, що останній раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, було визнано вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом було враховано і досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_7 , складену Конотопським міськрайонним відділом Державної установи «Центр пробації» в Сумській області, в якій зазначено, що ризик вчинення останнім повторного правопорушення та ризик його небезпеки для суспільства дуже високий.

Також, судом була врахована і думка потерпілого ОСОБА_9 , який при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, покладався на розсуд суду.

Таким чином, враховуючи усі вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і на переконання колегії суддів, таке покарання є справедливим і співмірним характеру вчинених останнім протиправних дій, вважати яке несправедливим внаслідок суворості, підстави відсутні.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що при ухваленні відносно нього вироку, суд врахував те, що інкримінований йому злочин був вчинений ним у стані алкогольного сп`яніння, що нічим не підтверджено, то колегія суддів вважає їх безпідставними, з врахуванням фактичних обставин, які були встановлені судом і не заперечувались самим ОСОБА_7 , за якими останній, 05 вересня 2024 року близько 14 год. 45 хв., перебував в гостях у свого знайомого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з ним вживав спиртні напої, побачив на дивані в кімнаті мобільний телефон марки, належний потерпілому, яким вирішив заволодіти і шляхом вільного доступу, таємно викрав його.

Крім того, на спростування апеляційних доводів обвинуваченого, колегія суддів зауважує, що при призначенні покарання за вказаним вироком, як характеризуючі особу обвинуваченого дані, судом було враховано, що ОСОБА_7 є раніше не судимим.

Проте, колегія суддів наголошує, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2023 року, ОСОБА_7 був засуджений за ч. 4 ст. 184 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбуття якого був звільнений на підставі ст.ст. 75,76 КК України, з встановленням іспитового строку один рік, та поставлений на облік до Конотопського РФ філії ДУ «Центр пробації».

В подальшому, ухвалою Конотопського міськрайнного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року, ОСОБА_7 був звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 грудня 2023 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

При цьому, з досудової доповіді вбачається, що висновки проте, що ризики вчинення обвинуваченим повторного правопорушення і його небезпека для суспільства є дуже високими, були побудовані не на підставі допущених, чи недопущених ним під час перебування на обліку порушень, а з врахування інформації, яка була отримана на результатом перевірки поведінки ОСОБА_7 у соціумі, і останнім не надає доказів на підтвердження того, що такий висновок є необ`єктивним та упередженим, а інформація, яка стала підставою для такого висновку, є неправдивою чи сумнівною.

Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку про несправедливість призначеного покарання внаслідок суворості, обвинуваченим не наведено і таких обставин колегією суддів встановлено не було.

Що стосується доводів захисника про наявність підстав для призначення ОСОБА_7 покарання без реального його відбування, з застосуванням ст. 75 КПК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Посилаючись на наявність підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, захисник вказує на те, що останній визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся дав правдиві показання, вибачився перед потерпілим, тобто, на ті обставини, які були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, а додаткових обставин, які не були враховані чи залишились поза увагою суду, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, не наводить взагалі.

Що стосується доводів захисника про те, що у ОСОБА_7 є постійне місце проживання та що він обіцяв більше злочинів не вчиняти, то вони не тими беззаперечними обставинами, за яких обвинуваченого можливо було б звільнити від призначеного покарання з випробуванням, а наявність бабусі, яка потребує догляду, не було враховано самим обвинуваченим і не стало для нього перешкодою при вчиненні кримінально караного діяння, за яке передбаченого покарання виключно у виді позбавлення волі.

Крім того, на спростування доводів захисника, колегія суддів наголошує, що як зазначалось вище, висловлюючи позицію, яке слід призначити обвинуваченому покарання, потерпілий не зазначав про те, що не наполягає на суворому виді та розмірі, а вказував, що покладається при цьому на розсуд суду.

Таким чином, колегією суддів не було встановлено обставин для зміни вироку суду першої інстанції, як просять апелянти у поданих апеляційних скаргах, і уданому випадку, враховуючи, мету покарання, наявні підстави для висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є цілком справедливим та необхідним для його виправлення.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстав для його зміни чи скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 листопада 2024 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на цей вирок - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4