печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в ОВС 3-го відділу (документування злочинів проти миру, людяності та ознак геноциду) управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 3-го відділу (документування злочинів проти миру, людяності та ознак геноциду) управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_3 про арешт майна.

В обґрунтування клопотання прокурора зазначив, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000947 від 02.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група громадян України добровільно обійняла посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Луганської області.

Так, у громадянки України ОСОБА_4 , яка перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Луганськ Луганської області, та не перемістилася на підконтрольну органам державної влади України територію, але маючи на це змогу, виник умисел вчинити умисні дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України шляхом здійснення колабораційної діяльності.

Перебуваючи в тимчасово окупованому місті Луганськ Луганської області, достовірно знаючи про утворення у 2014 році підконтрольного Російській Федерації самопроголошеного органу «Луганська народна республіка», який узурпував виконання властивих органам державної влади та органам місцевого самоврядування України функцій на тимчасово окупованій території України, у структурі якого утворили органи місцевого самоврядування, інші «муніципальні утворення» відповідно до законодавства наведеного самопроголошеного органу та Російської Федерації, у тому числі «Державну інспекцію праці луганської народної республіки», як виконавчий органу луганської народної республіки, який проводить державну політику та здійснює функції з нормативно-правового регулювання, контролю(нагляду) щодо забезпечення здійснення державного нагляду за дотриманням трудового законодавства луганської народної республіки, усвідомлюючи, що названий самопроголошений орган та інші утворені в його структурі відомства, служби, установи є незаконними органами влади та поширюють свою окупаційну владу в населених пунктах шляхом утворення територіальних органів міністерства, відомств, служб, установ, відповідно до законодавства наведеного самопроголошеного органу та російської федерації, 22 вересня 2021 року громадянку України ОСОБА_4 призначено на посаду заступника начальника відділу Державної інспекції праці луганської народної республіки, яку остання обіймала до 17 лютого 2023 року.

Після ліквідації Державної інспекції праці луганської народної республіки, у зв`язку з набранням сили Закону № 59-І від 11.04.2024 «Об упразднении Правительства Луганськой Народной Республики», опублікованого на офіційній сторінці «Народного совета луганской народной республики» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 20 березня 2023 року громадянка України ОСОБА_4 обійняла посаду заступника начальника відділу Південно-Західної міжрегіональної територіальної Державної інспекції праці рф, створеної на підставі Наказу Федеральної служби по труду та зайнятості російської федерації (Роструд) від 28.02.2022 № 261, повноваження якої розповсюджуються на тимчасово окуповані території Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей.

Одночасно з цим, встановлено, що громадянка України ОСОБА_4 обіймала різні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Луганської області з 2015 року.

Так, в період з 04.05.2015 по 12.04.2019 громадянка України ОСОБА_4 обіймала посаду заступника начальника відділу Центрального апарата Фонду соціального страхування тимчасової непрацездатності і у зв`язку з материнством луганської народної республіки.

В період з 17.04.2019 по 30.06.2019 громадянка України ОСОБА_4 обіймала посаду бухгалтера-ревізора Державного унітарного підприємства луганської народної республіки «луганське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів».

В період з 01.07.2019 по 21.09.2021 громадянка України ОСОБА_4 обіймала посаду бухгалтера-ревізора 1 категорії Державного унітарного підприємства луганської народної республіки «луганське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів».

Одночасно з цим встановлено, що відповідно до Указу Голови луганської народної республіки ОСОБА_5 від 26 травня 2021 року № УГ-275/21 та Постанови Голови Уряду луганської народної республіки ОСОБА_6 , від 04 червня 2021 року № 485/21 «Про затвердження Положення про Державну інспекцію праці луганської народної республіки», Державна інспекція праці луганської народної республіки розташована за адресою: 91005, луганська народна республіка, міський місто Луганськ, Жовтневий район, Квартал 31-й, буд.14.

Також, відповідно до Положення, Державна інспекція праці луганської народної республіки керується нормативно-правовими актами луганської народної республіки та Російської федерації.

Діяльність Державної інспекції праці луганської народної республіки координується Міністерством труда та соціальної політики луганської народної республіки.

Отже, громадянка України ОСОБА_4 , обійнявши посаду заступника начальника відділу Державної інспекції праці луганської народної республіки в тимчасово окупованому місті Луганськ Луганської області, своїми умисними діями вчинила колабораційну діяльність, спрямовану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Слідчий вказує, що підозрюваною у кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Ворошиловград Луганської області, громадянка України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 10.08.1995 Свердловським МВ ГУМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

25.03.2025 слідчим у кримінальному провадженні - старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України, за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, вручене повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

04.04.2025 підозрювану ОСОБА_4 оголошено у державний розшук.

Відтак, слідчий вказує, що підставою звернення з цим клопотанням є те, що санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років позбавленням волі, з конфіскацією майна.

На підставі викладеного слідчий вказує, що наявні усі підстави для накладення арешту на майно підозрюваної, про яке йдеться у клопотанні, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, слідчий просить суд накласти арешт на майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці міста Ворошиловград Луганської області, громадянка України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 10.08.1995 Свердловським МВ ГУМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: двокімнатна квартира, загальна площа 44,3 кв.м. житлова площа 30,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки власності 1/1, із забороною розпоряджатися ним.

У судове засідання прокурор подав заяву, в якій просив розглядати клопотання без його участі, вимоги підтримав.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на вищевказане майно підозрюваної зазначене у клопотанні слідчого, дозволивши його використання та заборонивши відчуження та розпорядження ним, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: двокімнатну квартиру, загальна площа 44,3 кв.м. житлова площа 30,2 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки власності 1/1, із забороною розпоряджатися ним.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_7