Справа № 488/3504/21
Провадження № 1-кп/488/61/25 р.
УХВАЛА

(повний текст)

10.09.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої за ч.2, ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 311 та ч. 4 ст. 369 КК України ОСОБА_6 , обвинувачених за ч.3 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Відносно всіх обвинувачених обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 14 вересня 2025 р.

08.09.2025 р. до суду надійшло клопотання прокурора про продовження відносно всіх обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, копії яких вручено обвинуваченим завчасно, про що свідчать надані стороною обвинувачення письмові докази. В своєму клопотанні прокурор посилається на те, що продовжують існувати та не зменшились ризики переховування обвинувачених від суду, вчинення ними нового злочину чи продовження злочинної діяльності, а щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ризики впливу на свідків та обвинувачену ОСОБА_9 , при цьому вважає, що з огляду на обставини кримінального провадження, багатоепізодність дій обвинувачених, вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нових злочинів в той час, як відносно них в провадженні суду перебували інші кримінальні провадження щодо злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, та свідчить, що останні обрали для себе вказані злочинні дії як засіб отримання прибутку, а також, репутацію обвинувачених, запобігти вказаним ризикам із застосуванням більш м`яких видів запобіжних заходів є неможливим.

В судовому засіданні прокурор дане клопотання підтримав з мотивів, наведених у ньому.

Позиція обвинувачених та їх захисників.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_10 просили у задоволенні даного клопотання відмовити, оскільки вважали, що заявлені прокурором ризики є безпідставними та за висунутим обвинуваченням прокурором не надано доказів суду, зауваживши, що має місце порушення права на розгляд справи в розумні строки. Вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт надав би можливість прискорити розгляд справи, адже не обмежував би часом розгляд справи, пов`язаний з необхідністю здійснення конвоювання обвинувачених.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_12 у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою просили відмовити як безпідставного та непідтвердженого будь-якими доказами. За позицією захисника, прокурором не надано доказів на підтвердження вини за висунутим обвинуваченням. Зауважив, що його підзахисна раніше не судима, позитивно характеризується за місцем попереднього утримання, при цьому має неповнолітню дитину, яку виховує бабуся, тривалий час його підзахисна перебуває під вартою, більше чотирьох років, через що родина тривалий час розлучена. Окрім того, зазначив, що є особа, яка готова надати житло для проживання, про що надав суду документи на ім`я ОСОБА_14 , яка надає дозвіл на проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, чого вважає достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки його підзахисної, враховуючи, що, на думку захисника, обвинувачення не стосується з завданням шкоди потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_11 , просили у задоволенні вказаного клопотання відмовити, вказуючи на відсутність доказів на підтвердження заявлених прокурором ризиків, а за відсутності такого суд має відмовити прокурору у задоволенні клопотання, оскільки, на переконання захисника, суду не надано доказів, що його підзахисний може вчинити інші злочини, адже відсутні обвинувальні вироки стосовно ОСОБА_7 . Вважає, що прокурором не доведено, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти заявленим ризикам. Зауважив, що такий запобіжний захід як домашній арешт може невілювати заявлені прокурором ризики, які, на думку захисника, є припущеннями.

Окрім того, зазначив, що є особа, яка готова надати житло для проживання ОСОБА_7 , про що надав заяву ОСОБА_15 , яка надає дозвіл на проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_13 просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити як безпідставного. При цьому просили визначити інший запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Приймаючи рішення щодо заявленого клопотання сторони обвинувачення, суд виходить з такого.

З огляду на доведеність заявлених прокурором ризиків щодо всіх обвинувачених, у даному кримінальному провадженні відносно них було обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який в подальшому продовжено та строк дії запобіжного заходу спливає 14 вересня 2025 р.

Відповідно до приписів ч.4 ст.199 та ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За вимогами ч.3 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Стосовно обґрунтованості підозри, то у відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

При цьому, обґрунтованість підозри була перевірена в ході досудового розслідування під час обрання відносно обвинувачених міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею, та в даних межах є достатньою для вирішення питання про вищевказане клопотання.

Щодо заявлених прокурором ризиків, то суд вважає слушними доводи прокурора, що останні продовжують існувати та не зменшились, з огляду на таке.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, за що законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

За версією обвинувачення, для реалізації вищевказаної злочинної діяльності, діючи із корисливим мотивом, ОСОБА_6 створено та очолено організовану групу із чітким розподілом ролей та функцій її учасників, а також із застосуванням заходів конспірації та спробою підкупу службових осіб правоохоронних органів, у зв`язку з чим ОСОБА_6 також висунуто обвинувачення за ч.4 ст.369 КК, за що передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років з конфіскацією майна чи без такого.

Окрім того, за об`єднаним 22.06.2023 р. кримінальним провадженням, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, що передбачає покарання у виді позбавлення волі від 6-ти до 10-ти років з конфіскацією майна, та ч.3 ст.311 КК України, санкція останньої передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років з конфіскацією майна.

Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання, що може бути призначене, ОСОБА_6 , у разі визнання її винною за наведеним обвинуваченням, а також враховуючи відсутність чинників, які б утримали її від переховування, зокрема остання до затримання не працювала, будь-яких осіб на утриманні не має, що у сукупності доводить ризик її втечі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, враховуючи, що свідки обвинувачення, серед яких, як вказує сторона обвинувачення, є особи, які придбавали наркотичні засоби у обвинувачених, ще не допитані судом, то є слушними доводи прокурора про можливість незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків, з метою схиляння останніх до надання показів на її користь. При цьому, з огляду на позицію ОСОБА_9 щодо відмови від дачі показів, то на даний час відсутні підстави вважати про наявність ризику щодо впливу на дану обвинувачену. Аналогічно, суд критично ставиться до можливого впливу ОСОБА_6 на свідка ОСОБА_16 , який, з огляду на виклад обвинувального акту, є працівником поліції.

Суд вважає обґрунтованими і заявлені прокурором ризики щодо можливості вчинення ОСОБА_6 інших злочинів чи продовження злочинної діяльності, приймаючи до уваги вид та багатоепізодність протиправних дій, що ставляться в провину ОСОБА_6 , та її лідерську роль за висунутим обвинуваченням, а також враховуючи, що остання до затримання не працювала, легального джерела доходу не мала та, приймаючи до уваги, що інкриміновані ОСОБА_6 діяння за часом мали місце за версією обвинувачення на час судового розгляду іншого кримінального провадження відносно неї, також пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів.

Отже колегія погоджується з прокурором в тому, що продовжують існувати та не зменшились зазначені ризики з наведених вище обґрунтувань, та з урахуванням особи підозрюваної ОСОБА_6 , приймаючи до уваги відсутність будь-яких чинників, які б утримували її від втечі, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для продовження у даному випадку виняткового запобіжного заходу, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, в тому числі і домашній арешт, який з огляду на репутацію підозрюваної не є достатнім та ефективним для запобігання встановленим ризикам.

Щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, зокрема за ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи, із корисливим мотивом, то тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду.

Санкція статті за висунутим ОСОБА_7 обвинуваченням, передбачає покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а тому, у разі доведення його вини та відсутність з урахуванням санкції даної статті, можливості застосування положень ст. 75 КК, вказують на реальність ризику втечі обвинуваченого з метою уникнення покарання.

Окрім того, тяжкість висунутого обвинувачення та дана стадія кримінального провадження, у якій ще не проведено допит свідків судом, свідчать про можливість прийняття ОСОБА_7 заходів впливу на них, з метою надання ними показів на свою користь. Щодо можливого впливу на обвинувачену ОСОБА_9 , то ризик щодо цього наразі не підтверджується, з огляду на позицію відмови ОСОБА_9 від надання показів взагалі.

Стосовно заявленого прокурором ризику щодо можливого вчинення ОСОБА_7 інших злочинів, то, приймаючи до уваги багатоепізодність дій ОСОБА_7 за висунутим обвинуваченням, відсутність у останнього на час затримання законних джерел доходу, враховуючи, що наразі здійснюється судовий розгляд іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочинів також пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, у якому відносно ОСОБА_7 обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою із можливістю внесення застави, після внесення якого обвинувачений був звільнений з-під варти та знову притягується до кримінальної відповідальності за злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, то суд вважає доведеним ризик можливого вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів та продовження злочинної діяльності.

З наведених обґрунтувань, колегія дійшла висновку, що не припинили існувати та не зменшились ризики, у зв`язку з встановленням яких було обрано дану міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , а тому, з урахуванням вищевказаних ризиків, обставин вчиненого злочину за висунутим обвинуваченням, приймаючи до уваги, що у іншому кримінальному провадженні після внесення застави ОСОБА_7 був звільнений з-під варти та знову притягується до кримінальної відповідальності за аналогічним злочином, з чого колегія вважає, що більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не здатні запобігти встановленим ризикам.

Стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 , яка також обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, відповідальність за які передбачена ч.3 ст. 307 КК України, у складі організованої групи, із корисливим мотивом, то тяжкість покарання за висунутим обвинуваченням у разі його доведення, а також відсутність чинників, які б утримали обвинувачену від втечі, яка не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи, що свідчать про високу вірогідність її переховування від суду.

Приймаючи до уваги багатоепізодність дій ОСОБА_9 за висунутим обвинуваченням, відсутність у останньої законних джерел доходу на час затримання, постійного місця проживання, суд вважає також доведеним ризик можливого вчинення ОСОБА_9 інших злочинів чи продовження злочинної діяльності.

Щодо клопотання ОСОБА_9 та її захисника про обрання відносно неї запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, то з урахуванням доведених ризиків, суд вважає, що такий запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти заявленим ризикам.

Стосовно ОСОБА_8 , то остання обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, відповідальність за які передбачена ч.3 ст. 307 КК України та санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі від 9 до 12 років, тому тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання доведеною її вини, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України).

Приймаючи до уваги, що з урахуванням санкції вказаної статті (ч.3 ст.307 КК) не передбачається можливості застосування положень ст. 75 КК України, то ступінь ризику втечі ОСОБА_8 є досить високим, в тому числі у сукупності з обставинами відсутності у обвинуваченої сталого місця проживання та чинників, які б утримували її від втечі.

Також тяжкість висунутого обвинувачення та дана стадія кримінального провадження, у якій ще не проведено судом допит свідків, котрі, як вказує сторона обвинувачення, є особами, що придбавали наркотичні засоби у обвинувачених, свідчать про можливість прийняття ОСОБА_8 заходів до впливу на них.

Щодо заявленого прокурором ризику впливу на обвинувачену ОСОБА_9 , то з мотивів, що наведені вище, даний ризик наразі не підтверджується.

Стосовно заявленого прокурором ризику щодо можливого вчинення ОСОБА_8 інших злочинів, то, приймаючи до уваги багатоепізодність дій ОСОБА_8 за версією обвинувачення, їх корисливий мотив, відсутність у останньої законних джерел доходу на час її затримання у даному кримінальному провадженні, то суд вважає також доведеним ризик можливого вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 нових злочинів.

Суд також критично ставиться до зауважень захисника щодо наявності у ОСОБА_8 неповнолітньої дитини, що на його думку має враховуватись при обранні міри запобіжного заходу, в той же час наявність дітей не невілює і не зменшує заявлених ризиків.

Стосовно посилання захисника на те, що раніше ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувалась, то останнє не зменшує ступеня тяжкості злочину, у якому наразі ОСОБА_8 висунуте обвинувачення, в тому числі її багатоепізодна роль за версією обвинувачення.

Більш того, суд вважає, що вірогідність заявлених ризиків є настільки реальною, що інший вид запобіжного заходу, не здатен їм запобігти.

Щодо посилання захисників на недоведеність ризиків, на підтвердження яких прокурором не надано доказів, то слід зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій такої особи та/чи вчинення іншого злочину, а не обов`язкове настання цих подій.

Щодо доводів захисників про посилання прокурором на одні і ті ж ризики, то положення ст. 199 КПК вказують однією з підстав продовження міри запобіжного заходу те, що заявлений раніше ризик не припинив існувати та не зменшився.

З огляду на наведені прокурором доводи, суд дійшов висновку про доведеність заявлених ризиків, обґрунтування щодо цього наведено вище, як і підстави, що вказують на неможливість запобігти даним ризикам з обранням іншого виду запобіжного заходу.

До посилань захисту щодо відсутності доказів, які б доводили причетність їх підзахисних до скоєння злочинів за висунутим обвинуваченням, суд також ставиться критично з огляду на стадію даного кримінального провадження, а також враховуючи, що питання доведеності чи недоведеності вини є дискреційним повноваженням суду, та рішення щодо вказаного приймається у нарадчій кімнаті з аналізу всіх доказів як кожного окремо так і у сукупності.

Щодо посилань захисників на тривале перебування їх підзахисних під вартою, то судом зі свого боку приймаються всі процесуально можливі заходи для створення умов розгляду даного кримінального провадження, та тривалий розгляд справи не може нівелювати ризиків, які є доведеними.

За наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в тому числі, і щодо строку, на який сторона обвинувачення просить продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання щодо такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, судом також враховуються законодавчі гарантії під час воєнного стану для безпеки обвинувачених, які тримаються під вартою, визначені статтею 8 ЗУ Про правовий режим воєнного стану».

З огляду на висунуте обвинувачення, за яким ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкриміноване діяння щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому, керуючись п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, колегія не призначає застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177, 183-184, 199, 331, 395, ч.2 ст. 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 08 листопада 2025 року включно.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 08 листопада 2025 року включно.

Продовжити відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто 08 листопада 2025 року включно.

Продовжити відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 08 листопада 2025 року включно.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо може бути подано апеляцію, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, у той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

Подача апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали оголошені в судовому засіданні 10.09.2025р.

Повний текст ухвали складено 11.09.2025 р.

Головуюча ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3