Справа № 185/2855/22
Провадження № 1-кп/185/189/23
У Х В А Л А

16 лютого 2023 року м.Павлоград

Дніпропетровської області

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого ювенального судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілого

ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_12 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 ,

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_14 ,

обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

ОСОБА_19 ,

захисників адвокатів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ,

ОСОБА_24 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, під час запровадженого Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, обвинувальний акт з додатками, складений у кримінальному провадженні № 0000093 від 17 березня 2021 року, відносно ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185 КК України, неповнолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.289, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор, подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, обґрунтовуючи його тим, що ризики, передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися і не відпали.

На переконання прокурора обвинувачений ОСОБА_15 під загрозою можливого суворого покарання за вчинення інкримінованих злочинів, маючи не стійкі соціальні зв`язки, може ухилитися від явки до суду; являючись за пред`явленим обвинуваченням організатором вчинення злочинів, впливати на інших співучасників інкримінованих злочинів; не маючи місця роботи та альтернативних джерел доходу, а також бажаючи покращити своє матеріальне становище - може продовжити свою злочинну діяльність.

Крім того, прокурор клопоче йщодо продовження дії раніше застосованих запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставою для обрання вказаного запобіжного заходу не змінилися і не відпали.

Щодо інших обвинувачених - ОСОБА_18 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 , та ОСОБА_17 клопотань про продовження, або застосування будь-якого запобіжного заходу відносно вказаних осіб від прокурора наразі не надходило.

Водночас, захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_24 , та сам обвинувачений, клопочуть про зміну обраного запобіжного заходу на більш м`який.

Зокрема, захисник обвинуваченого ОСОБА_15 зазначає, що подане прокурором до суду клопотання про продовження строків тримання під вартою її підзахисному не відповідає вимогам чинного законодавства, містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю інкримінованих злочинів та наявністю ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою суду ще від 23.11.2021 року. Вказані ризики, на думку захисника, на сьогоднішній день або відпали, або не знаходять свого підтвердження в судовому засіданні.

Захисник відмічає, що у клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначає про наявність обґрунтованої підозри та ризики переховуватися від суду, незаконного впливу на інших підозрюваних, тощо, проте при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою жодного допустимого доказу за вказаним питанням прокурор суду не надав.

При цьому захисник просив врахувати суд, що обвинувачений ОСОБА_15 після зміни йому запобіжного заходу ухвалою слідчого судді від 14.12.2021 року з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт повністю виконував покладенні на нього низку обов`язків, та не допускався порушень. Останній має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та не був судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до обрання запобіжного заходу проживав постійно за адресою реєстрації разом з матір`ю та батьком похилого віку, а також працював на шахті, про що був наданий наказ про прийняття на работу № 79.10 від 26.04.2021 року ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ».

Обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_16 , а також їх захисники, не заперечували проти задоволення клопотання прокурора, щодо продовження раніше застосованого до них, кожного окремо, запобіжного заходу.

Потерпілий ОСОБА_4 , та його представник адвокат ОСОБА_12 заперечували проти зміни обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу на більш м`який, посилаючись на неприйняття вказаним обвинуваченим заходів за для відшкодування спричиненої злочином шкоди.

Інші сторони кримінального провадження у вирішенні поставлених прокурором у клопотанні питань покладалися на розсуд суду

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначених питань, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, дослідженими судом доказми, а також вимогами КК та КПК України, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з вимогами ст.331 КПК України до спливу продовженого строку запобіжного заходу суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин, що враховуються судом при вирішенні питання про запобіжний захід, серед яких вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В частині 2 статті 194 КПК України закріплено, що суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від поваги до особистої свободи, визначеної Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

В правових позиціях Європейського суду з прав людини, викладених за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», визначено, що:

- відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції по закінченню деякого часу сама тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами;

- продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;

- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення;

- існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою»;

- при цьому існує презумпція на користь звільнення з - під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризикам ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений повинен бути звільнений.

Тобто, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Зокрема, вимоги ст. 5 Конвенції, та правова позиція ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», вказують, що «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Враховуючи зміст клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою та обсяг підтвердження доказами наведених у клопотанні ризиків суд враховує, що ОСОБА_15 дійсно обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, з конфіскацією майна.

Дана обставина, на переконання прокурора, поруч із відсутністю, на думку прокурора, стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого, свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Разом з тим, суд не погоджується з доведеністю прокурором даного ризику.

Так, під час розгляду зазначеного клопотання прокурора судом було встановлено та підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_15 має постійне місце проживання, де проживає родиною, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та не був судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до обрання запобіжного заходу проживав за адресою реєстрації разом з матір`ю та батьком похилого віку, а також працював на шахті, про що був наданий наказ про прийняття на работу № 79.10 від 26.04.2021 року ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ».

Сукупність вказаних обставин дозволяє з достатньо високим ступенем ймовірності спрогнозувати, що обвинувачений ОСОБА_15 , в разі пом`якшення відносно нього запобіжного заходу, не буде переховуватися від суду.

Також, вирішуючи клопотання прокурора про запобіжний захід суд вважає, що зазначений стороною обвинувачення ризик про можливість незаконно впливати на інших учасників провадження не знайшов свого підтвердження, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаного ризику прокурором суду не надано.

Крім того, вказаному ризику є можливість запобігти шляхом покладення на обвинуваченого, в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, обов`язку утриматися від спілкування з іншими учасниками судового розгляду.

Звертає на себе увагу й той факт, що наразі у суду відсутні данні про те, що в період досудового розслідування, а також судового розгляду справи обвинувачений через третіх осіб, або опосередковано, вчиняв незаконний вплив на інших підозрюваних/обвинувачених, потерпілих чи свідків.

При цьому, допитані в судовому засіданні потерпілі у справі повідомили суд про відсутність на них будь-якого впливу з боку, як обвинуваченого ОСОБА_25 так і інших осіб.

Що ж стосується заявленого прокурором ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального злочину, то, на переконання суду, така вірогідність існує, але в занадто незначному розмірі, з огляду на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, та роботи, оскільки документально підтверджено, що обвинувачений працює на шахті, а, отже, буде мати засоби для існування,зможе, в разі потреби, матеріально забезпечити себе та свою родину, що унеможливить вчинення ним нових корисливих злочинів.

Отже, всі обставини, досліджені в судовому засіданні на час вирішення вказаного питання прокурора, в тому числі й перебування обвинуваченого ОСОБА_26 під вартою протягом вже більше одного року, що само по собі має певний стримуючий та виховний момент, а також та обставина що обвинувачений ОСОБА_15 після зміни йому запобіжного заходу ухвалою слідчого судді від 14.12.2021 року з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, в повному обсязі виконував низку покладених на нього обов`язків,у своїй сукупності дають достатні підстави для вирішення питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_15 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Враховуючи працездатний вік обвинуваченого та наявність у нього офіційного працевлаштування та місця роботи, вказаний запобіжний захід повинен бути застосований за винятком часу, пов`язаного з виходом на роботу,а також із використанням електронного засобу контролю.

Приймаючи вказане рішення суд враховує, що сам по собі факт вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та ймовірність призначення за це покарання у виді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення обвинуваченого від суду, переховування, впливу на інших учасників судового розгляду, перешкоджання судовому провадженню у будь-який інший спосіб, одночасно не свідчить про неможливість застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Одночасно, звертає на себе увагу й та обставина, що інші обвинувачені у цьому ж кримінальному провадженні, маючи, фактично, аналогічне за об`ємом обвинувачення, а також інші з обвинуваченим ОСОБА_25 похідні данні (обвинувачені ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ) взагалі не мають запобіжних заходів.

При цьому суд враховує, що в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( справа Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бакчиєв проти Молдови).

Наведене дає підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за винятком часу, пов`язаного з виходом на роботу, використанням електронного засобу контролю, а також із забороною спілкування з іншими учасниками судового розгляду, зможе в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_15 та запобігти ризикам, зазначеним прокурором.

Приймаючи рішення щодо запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , кожного окремо, суд враховує наявність у обвинувачених постійного місця мешкання, місця роботи, а також той факт, що раніше застосований до них, кожного окремо, запобіжний захід у виді домашнього арешту, вказаними обвинуваченими не порушувалися, що свідчить про те, що продовження дії раніше застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту також в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , кожного окремо, та буде запобігати ризикам, що визначені статтею 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 179, 195, 196, 197, 331, 369, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисника адвоката ОСОБА_24 задовольнити.

Змінити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185 КК України ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою,на цілодобовий домашній арешт, з використанням електронного засобу контролю, строком на два місяці, а саме до 16 квітня 2023 року.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_15 залишати житло за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 цілодобово, за винятком часу пов`язаного з виходом на роботу.

Зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.

Заборонити спілкування у будь-який спосіб з усіма учасниками цього кримінального провадження, окрім свого адвоката.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_15 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- носити електронний засіб контролю.

Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та зобов`язати його прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185 КК України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 16 квітня 2023 року.

Зобов`язати ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця мешкання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Заборонити ОСОБА_16 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за винятком часу для виконання трудових обов`язків згідно графіку роботи в ВСП ШУ Тернівське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на посаді учня електрослюсаря підземного.

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 16 квітня 2023 року.

Зобов`язати ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 :

- прибувати до суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.

Заборонити ОСОБА_19 залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , за винятком часу, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків за місцем роботи на об`єктах будівництва «Снек Продакшн» та завод «Палаш» в м.Павлограді, Дніпропетровської області.

Роз яснити обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , кожному окремо, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівник органу Національної поліції з метою контролю за їх поведінкою має право з являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них обов`язків.

Ухвалу про зміну та, відповідно, про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , кожного окремо, передати на виконання Павлоградському районному відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Дніпропетровській області.

Павлоградському районному відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Дніпропетровській області негайно поставити на облік обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , щодо яких застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1