ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року

м. Київ

справа № 638/4632/22

провадження № 51-1000км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року, постановлені стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено питання цивільного позову, процесуальних витрат, речових доказів та запобіжного заходу.

Згідно з вироком 21 травня 2022 року, приблизно о 20 год 30 хв ОСОБА_7 разом з потерпілим ОСОБА_8 та іншими особами, перебував в квартирі АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, а саме настання смерті ОСОБА_8 , та бажаючи її настання, діючи умисно, озброївшись наявним у приміщенні кухні та розташованим на магнітному настінному тримачі кухонним ножем, наблизився ззаду до ОСОБА_8 та зненацька наніс останньому два удари ножем в область спини та один удар ножем в область шиї праворуч, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження.

Після отримання тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_8 перемістився за місцем свого мешкання у квартиру АДРЕСА_3 , де від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційних скаргах, і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

На обґрунтування вимог касаційної скарги захисник зазначає про відсутність доказів, які б підтверджували причетність ОСОБА_7 до смерті ОСОБА_8 , окрім сумнівних та суперечливих показань свідка ОСОБА_9 .

Зазначає про недопустимість протоколу огляду місця події, оскільки огляд був проведений з порушенням норм КПК - без участі понятих та без обов`язкової фіксації технічними засобами шляхом безперервного відеозапису. Огляд будинку, де проживав потерпілий проведений без ухвали слідчого судді.

Не погоджується з висновками суду про те, що ніж, який є знаряддям злочину і який видав свідок ОСОБА_9 , не є складовою частиною проведеного огляду місця події. Вважає, що якщо свідок ОСОБА_9 був присутній при огляді місця події і зробив заяву про видачу ножа, то даний факт мав бути зазначений у протоколі огляду місця події.

Протокол огляду місця події від 21 травня 2022 року та речові докази, вилучені при огляді, є недопустимими доказами, як і всі інші похідні докази, враховуючи доктрину плодів отруйного дерева.

Також захисник указує на те, що в порушення вимог статті 290 КПК, стороні захисту не були надані для ознайомлення речові докази.

Крім того, звертає увагу на те, що судові молекулярно-генетичні експертизи № СЕ-19/121-22/8134-БД від 29 липня 2022 року та № СЕ-19/121-24/15794-БД від 04 липня 2024 року не доводять провину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, а навпаки свідчать про його непричетність до вбивства ОСОБА_8 .

Під час розгляду кримінального провадження не було встановлено мотиву та мети вчинення злочину. Не розглядалась причетність інших осіб до вчиненого злочину.

Зазначені порушення місцевого суду не були усунені під час апеляційного перегляду.

Натомість суд апеляційної інстанції без безпосереднього дослідження протоколу огляду місця події від 21 травня 2022 року надав йому іншу оцінку, аніж місцевий суд.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування вимог касаційної скарги прокурор зазначає про те, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК.

Так, без належної мотивації залишились доводи апеляційних скарг сторони захисту про проведення огляду місця події з порушенням вимог кримінального процесуального закону та доводи апеляційної скарги засудженого про те, що на ножі виявлені сліди пальців рук лише свідка ОСОБА_9 , який неодноразово плутався в своїх показаннях.

Позиції учасників судового провадження

Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просила задовольнити свою касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній, та не підтримала касаційну скаргу прокурора.

Прокурор ОСОБА_5 просив задовольнити касаційну скаргу прокурора з підстав, зазначених у ній, та підтримав касаційну скаргу сторони захисту в частині невідповідності ухвали апеляційного суду положенням статті 419 КПК.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 370 КПК визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено статтею 419 КПК, в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених в апеляційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції практично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження та оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених статтею 404 КПК.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК під час перегляду вироку місцевого суду апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було в передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил статті 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Тобто в цьому рішенні необхідно проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Згідно з приписами статті 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, що є важливою гарантією права на справедливий суд. Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча і не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (стаття 410 КПК) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (стаття 411 КПК) є обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог статті 404 КПК, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Однак суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 цих вимог не дотримався.

Так, не погодившись з вироком суду першої інстанції, сторона захисту оскаржила його в апеляційному порядку. За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів апеляційної інстанції залишила вирок суду стосовно ОСОБА_7 без змін.

Проте колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки апеляційного суду щодо законності вироку місцевого суду передчасними.

Так, в порушення вищезазначених норм процесуального закону під час апеляційного розгляду поза увагою суду залишились доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недопустимості протоколу огляду місця події.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, зокрема, прослуховуванням технічного запису судового засідання, під час якого розглядались апеляційні скарги сторони захисту, колегією суддів встановлено, що суд апеляційної інстанції не здійснював повторного дослідження доказів.

Перелічуючи докази, на підставі яких суд першої інстанції зробив свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив: «Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, вважає їх такими, що підтверджують активну участь обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.».

Також, визнаючи безпідставними доводи апелянтів, апеляційний суд вказав: «Що ж стосується посилання апелянта на проведення огляду місця події без здійснення безперервної відеофіксації, то на переконання колегії суддів вказаний факт не є підставою для визнання протоколу огляду місця події від 21 травня 2022 року недопустимим доказом, оскільки законодавством не передбачено обов`язкове здійснення відеозйомки під час проведення слідчої дії, за наявності інших альтернативних форм фіксації вказаної слідчої дії. А як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час вказаної слідчої дії була здійснена фотозйомка з долученням до протоколу огляду місця події фототаблиці.

Вказане свідчить про те, що фактичні дані, які містяться в протоколі обшуку від 21 травня 2022 року, незважаючи на те, що його безперервна відеофіксація не здійснювалась, були отримані органом досудового слідства у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, без істотних порушень його вимог та Конституції України».

Натомість такий висновок суперечить положенням чинного кримінального процесуального закону.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 частини 1 статті 615 КПК при проведенні обшуку або огляду житла чи іншого володіння особи, обшуку особи, якщо залучення понятих є об`єктивно неможливим або пов`язано з потенційною небезпекою для їхнього життя чи здоров`я, відповідні слідчі (розшукові) дії проводяться без залучення понятих. У такому разі хід і результати проведення обшуку або огляду житла чи іншого володіння особи, обшуку особи в обов`язковому порядку фіксуються доступними технічними засобами шляхом здійснення безперервного відеозапису.

Колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 21 травня 2022 року в частині проведення огляду житла свідка ОСОБА_9 та результати такого огляду виявлення та вилучення 3 змивів РБК, пляшки, 3 чашок, а також в цій частині, додатку до протоколу - фототаблиці, з підстав відсутності при проведенні вказаної слідчої дії понятих, чи фіксування її доступними технічними засобами шляхом здійснення безперервного відеозапису, що є безумовним порушенням приписів статей 234, 236-238, 615 КПК.

Не здійснюючи безпосереднього дослідження протоколу огляду місця події, суд апеляційної інстанції надав йому іншої оцінки, ніж суд першої інстанції, порушуючи тим самим вимоги КПК.

Небезпідставними, на думку колегії суддів, є доводи сторони захисту щодо неспроможності висновків судових молекулярно-генетичних експертиз № СЕ-19/121-22/8134-БД від 29 липня 2022 року та СЕ-19/121-24/15794-БД від 04 липня 2024 року встановлювати наявність обставин, які б поза розумним сумнівом свідчили б про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-22/8134-БД від 29 липня 2022 року генетичні ознаки (ДНК-профілі) слідів крові та клітин з ядрами, виявлених на клинку ножа збігаються між собою та з генетичними ознаками крові трупа ОСОБА_8 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 . Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на руків`ї ножа є змішаними, містять генетичні ознаки більш ніж однієї особи та можуть бути придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. Генетичні ознаки особи, яка домінує серед змішаних генетичних ознак клітин з ядрами, виявлених на руків`ї ножа, не збігаються з генетичними ознаками крові трупа ОСОБА_8 та зразка букального епітелію ОСОБА_7 і належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі (т. 2, а. п. 222-239).

Згідно з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-24/15794-БД від 04 липня 2024 року, проведеної під час судового розгляду, генетичні ознаки особи, яка домінує серед змішаних генетичних ознак клітин з ядрами виявлених на руків`ї ножа збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка букального епітелію свідка ОСОБА_9 і не збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка букального епітелію свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( т. 3, а. п. 224-238).

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати вказані експертні висновки безумовним доказом непричетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки як вбачається з роз`яснень, наданих у судовому засіданні експертами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , так як ніж перебував у користуванні ОСОБА_9 , останні допускають можливість залишення ОСОБА_9 більше своїх клітин з ядрами на руків`ї ножа, у зв`язку з чим його ДНК-профіль є домінуючим над іншими, у тому числі і в порівнянні з недомінуючим ДНК - профілем ОСОБА_7 .

Крім того, судами враховано факт нетривалого перебування ножа у руці ОСОБА_7 , враховуючи, що після швидкого нанесення ним поранень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 одразу ж кинув його на підлогу, в той час, як тривалий час вказаний ніж перебував у свідка ОСОБА_9 .

Натомість такий висновок, на думку колегії суддів, має характер припущення і не підтверджується об`єктивними даними, оскільки у жодному експертному висновку не йдеться про виявлення на ножі генетичних слідів ОСОБА_7 .

Отже, доводи касаційних скарг про те, що апеляційний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є переконливими.

Не вирішуючи наперед питання про доведеність чи недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів констатує, що під час апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції не було додержано загальних засад кримінального провадження та постановлено ухвалу, яка не відповідає вимогам статті 419 КПК, тому касаційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню на підставі пункту 1 частини 1 статті 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не розглядає інші доводи касаційних скарг.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, безпосередньо дослідити докази, в сукупності проаналізувати їх, й ухвалити законне, обґрунтоване рішення, яке б відповідало положенням статті 370 КПК.

Крім того, згідно з частиною 3 статті 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, з метою запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, зокрема переховуванню від суду та вчиненню іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 10 серпня 2025 року включно.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3