ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 389/2099/20

провадження № 51-5179 км 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 , (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000807 від 15 травня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2024 року та вирок Кропивницького апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 365 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені положеннями ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 буловизнано винуватим у тому, що він 15 травня 2020 року, обіймаючи посаду інспектора взводу № 2, № 1 батальйону УПП в Кіровоградській області, будучи службовою особою правоохоронного органу, тобто представником органу державної влади, що займається охороною громадського порядку та боротьбою з правопорушеннями, маючи спеціальне звання сержанта поліції, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, грубо порушуючи вимоги п. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, статей 3, 28 Конституції України, статей 1, 7, 18, 43, 45 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 1 Дисциплінарного статуту національної поліції України діючи умисно, порушуючи порядок застосування фізичної сили без необхідності, нехтуючи загальними нормами поведінки та моралі, усвідомлюючи протиправність і небезпечність своїх дій, перевищив свої службові повноваження, а саме вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильницькими та болісними й такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, за таких обставин.

Цього ж дня, ОСОБА_7 та інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Кіровоградській області ОСОБА_8 , на автошляху М 12 неподалік с. Суботці, Знам`янського району Кіровоградської області, приблизно о 01:10 зупинили автомобіль Меrsedes-Benz модель Sprinter 518 під керуванням водія ОСОБА_9 .

Після зупинення вказаного автомобіля ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили водієві ОСОБА_9 , що він порушив Правила дорожнього руху (далі - ПДР) в частині перевезення причепа з вантажем, більшим за габаритними розмірами, а саме за шириною причепа, ніж дозволено ПДР.

У подальшому, між вказаними працівниками УПП в Кіровоградській області ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , з одного боку, та водієм ОСОБА_9 , з іншого боку, на ґрунті зухвалої неодноразової відмови працівників патрульної поліції задовольнити клопотання ОСОБА_9 про проведення вимірів ширини причепа із вантажем у його присутності виникла суперечка щодо дійсних вимірів ширини причепа з вантажем та наявності чи відсутності в діях водія адміністративного правопорушення.

У ході суперечки працівники УПП в Кіровоградській області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийняли рішення про адміністративне затримання водія ОСОБА_9 .

З метою здійснення адміністративного затримання та надівання спеціального засобу - кайданок, інспектори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 із застосуванням фізичного впливу - фізичної сили, повалили ОСОБА_9 на землю.

Потім приблизно з 01:20 до 01:40 (більш точного часу не встановлено), коли ОСОБА_9 уже лежав на землі обличчям униз та фактично був затриманий і не створював загрози чи безпеки для оточення, інспектор ОСОБА_7 продовжував безпідставно намагатися дістати руки ОСОБА_9 , які були на землі під тулубом останнього, для заведення їх за спину та надівання на них кайданок.

Оскільки за допомогою фізичної сили інспектору ОСОБА_7 не вдалося дістати та завести за спину руки ОСОБА_9 , щоб надіти кайданки, хоча ситуація цього вже не вимагала й нагальної необхідності в застосуванні спеціального засобу не було, він, застосовуючи фізичну силу, явно перевищуючи свої службові повноваження, виходячи за межі необхідності та достатності застосування фізичної сили, бажаючи завдати ОСОБА_9 надмірних болісних відчуттів, розуміючи, що це є непотрібними болісними діями в цій ситуації, умисно неодноразово (не менше двох разів) тягнув руками ОСОБА_9 за вуха, неодноразово здавлюючи їх в завушних ділянках голови, також тягнув правою рукою за носа останнього, здавлював йому шию двома руками та коліном правої ноги, завдаючи ОСОБА_9 такими діями насильство й біль, необхідності в яких не було, та умисно ображаючи й принижуючи його особисту гідність.

Під час застосування ОСОБА_7 надмірного та непотрібного насилля в указаному вище вигляді та коли ОСОБА_9 рефлекторно, захищаючись, вкусив ОСОБА_7 за кисть правої руки, останній, явно перевищуючи свої службові повноваження, виходячи за межі необхідності та достатності застосування фізичної сили, бажаючи завдати ОСОБА_9 болісних відчуттів, наніс удар кулаком своєї правої руки в ділянку правої частини обличчя потерпілого ОСОБА_9 , умисно завдавши фізичного болю та ображаючи й принижуючи такими діями особисту гідність останнього.

Унаслідок указаних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден вушної ділянки зліва, у ділянках правого та лівого ліктьових суглобів, лівого передпліччя, фаланги першого пальця правої кисті, фаланги четвертого пальця правої кисті, поверхневої рани в ділянці фаланги третього пальця правої кисті, а також завдано болісного травматичного впливу та болісних насильницьких, що ображають особисту гідність людини, фізичних відчуттів.

За вироком Кропивницького апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року вирок Знам`янського районного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасовано в частині призначеного покарання.

Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 365 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки.

На підставі ст. 54 КК ОСОБА_7 позбавлено спеціального звання «сержанта» поліції.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати вироки судів попередніх інстанцій стосовно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284, ч. 1 ст. 440 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з відсутністю в діях засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.

Посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що об`єктивна та суб`єктивна сторони складу інкримінованого ОСОБА_7 злочину не доведені матеріалами кримінального провадження.

Крім того, не погоджуючись із установленими судами попередніх інстанцій обставинами про намір ОСОБА_7 на умисне завдання ОСОБА_9 болісних відчуттів та явне усвідомлення ним того, що він діяв поза межами своїх повноважень, захисник вказує на те, що:

- суди зробили безпідставний висновок про очевидність для ОСОБА_7 факту перевищення ним влади та службових повноважень;

- суди протиправно не оцінили дій ОСОБА_7 як таких, які вчинено згідно з вимогами статей 42-44 Закону України «Про Національну поліцію»;

- з огляду на положення ст. 62 Конституції України, статей 91, 92 КПК, суди поза розумним сумнівом не встановили, чи є застосований ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 фізичний вплив непропорційним заходом застосування сили для подолання фізичної протидії останнього, який утримував під своїм тілом обидві руки та висловлював погрози.

Отже, на переконання захисника, перераховані вище факти стали причиною неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій, а саме щодо встановлення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за наявності підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.

Крім того, захисник також наводить інші доводи, які детально ним викладені в касаційній скарзі, за змістом яких він не погоджується з установленими судами попередніх інстанцій фактичними обставинами вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та наданою оцінкою дослідженим доказам у провадженні.

Разом з тим, у касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, визначених положеннями частин 1 і 6 ст. 364, частин 1 та 3 ст. 405 КПК, зазначаючи про те, що:

- у ході судового засідання, яке відбулося 08 жовтня 2024 року апеляційний суд обмежив сторону захисту в часі при наданні пояснень у судових дебатах, зокрема під час надання пояснень захисником суд перервав виступ сторони захисту нівелюючи право на висловлення своїх доводів по суті правової позиції, а згодом обмежив у часі виступ сторони захисту, мотивуючи тим, що потрібно висловлювати лише найбільш суттєві тези виступу;

- зважаючи на факт подання апеляційних скарг як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, суд надав право для виступу в судових дебатах у першу чергу стороні обвинувачення. Пряме порушення процесуальних норм, на думку сторони захисту, вплинуло на повноту висловлення своїх доводів обвинуваченим, склало в останнього думку про неважливість його пояснень для суду апеляційної інстанції;

- не забезпечено сторонам рівних умов для реалізації їх процесуальних прав, що свідчить про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливості судового розгляду.

Водночас, захисник посилається також на те, що суд апеляційної інстанції відмовив у перегляді за клопотанням сторони захисту з метою перевірки правомірності/неправомірності здійснення адміністративного затримання ОСОБА_9 відеофайлу, де зафіксовано дії потерпілого, який розмахував документами, що схожі на право керування транспортними засобами, і потім висловив погрози працівникам поліції та штовхнув одного з них.

У касаційній скарзі захисник також вважає, що засудженому ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, з огляду на такі обставини:

- застосоване до ОСОБА_7 апеляційним судом покарання ґрунтується на тому, що вчинення ним кримінального правопорушення є очевидним та обґрунтованим доказами в провадженні;

- факт доведення наявності умислу в обвинуваченого на вчинення протиправних дій у провадженні відсутній;

- відсутність в обвинуваченого умислу на вчинення злочину відображено в його діях під час затримання потерпілого та в документах, складених за результатом застосування заходів фізичного впливу;

- оскільки майже відсутні наслідки затримання, це значною мірою зменшує соціальну небезпечність ОСОБА_7 та тяжкість злочину.

Захисник зазначає також про те, що застосоване апеляційним судом покарання є протиправним через необґрунтовану тяжкість покарання з урахуванням таких обставин:

- ОСОБА_7 вперше притягують до кримінальної відповідальності;

- на його утриманні перебуває дитина віком до шести місяців (станом на момент подання скарги), а також він доглядає та утримує особу похилого віку (рідну бабусю);

- факт реального відбування покарання становитиме для ОСОБА_7 та його сім`ї особистий надмірний тягар.

Від учасників касаційного провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню на таких підставах.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 КПК.

Отже, скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК) і невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачено.

З урахуванням зазначеного Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінки та керується лише тими фактичними обставинами, які були встановлені судами попередніх інстанцій.

Як видно зі змісту касаційної скарги, захисник, серед інших доводів, зазначає про те, що:

- суди попередніх інстанцій висновок про наявність у діях ОСОБА_7 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, зробили на підставі обставин, які взаємно виключають одна одну, оскільки суди встановили факти про те, що потерпілий відразу після затримання лежав на землі обличчям вниз і не створював загрози чи безпеки для оточення, а також те, що він чинив опір діям працівників поліції, адже ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу, не вдалося дістати та завести за спину руки ОСОБА_9 ;

- не взято до уваги того, що в затриманні ОСОБА_9 брало участь два поліцейських і опір ОСОБА_9 був настільки значним, що вони не змогли застосувати до потерпілого спеціальний засіб - кайданки, та провести адміністративний розгляд справи до приїзду другого екіпажу поліції. Прямим доказом опору ОСОБА_9 є слід від укусу внаслідок його дій на руці ОСОБА_7 ;

- фактично спеціальний засіб - кайданки, було застосовано додатковим нарядом поліції, який прибув згодом; - ОСОБА_7 з колегою ОСОБА_8 удвох не змогли подолати опір потерпілого ОСОБА_9 та застосувати спеціальний засіб - кайданки;

- описані в долучених до матеріалів судової справи висновках судово-медичних експертиз тілесні ушкодження, які виявлені у потерпілого ОСОБА_9 , не є пропорційними з його емоційною реакцією на дії працівників поліції;

- висновки судів в частині послідовності та логічності показань потерпілого ОСОБА_9 і свідків суперечать установленим фактичним даним з інших доказів, а саме відеодоказів та висновків судово-медичних експертиз як в частині заподіяних тілесних ушкоджень, так і щодо відверто недостовірних показань потерпілого ОСОБА_9 про відсутність опору з його сторони;

- ураховуючи супротив потерпілого діям працівників поліції та його агресивність, однозначно зробити висновок про відсутність необхідності в застосуванні заходів впливу працівники поліції не мали об`єктивної можливості. Необхідність застосування заходів фізичного спливу стала очевидною;

- суд апеляційної інстанції не звернув уваги на підстави затримання потерпілого, зазначені в протоколі затримання, а саме, що «потерпілий першим спровокував бійку на дорозі і змусив ОСОБА_7 застосувати фізичну силу та спецзасоби», та розглянув доводи апеляційної скарги в частині підстав затримання як «виникнення конфліктної ситуації (суперечки) у зв`язку із зупинкою поліцейськими транспортного засобу»;

- в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій не визначено, чому дії працівників поліції щодо застосування заходів фізичного впливу суди розтлумачили як протиправні, тоді як дії потерпілого ОСОБА_9 , а саме: непред?явлення документів на право керування транспортним засобом та укус ОСОБА_9 працівника поліції та супротив застосуванню до нього спеціального засобу - кайданок, - як правомірні рефлексивні дії, направлені на самозахист;

- визначені в описі обвинувачення факти стосовно того, що ОСОБА_7 душив потерпілого ОСОБА_9 , не підтверджуються жодним з висновків судово-медичної експертизи, оскільки дані щодо слідів (тілесних ушкоджень) на шиї, які могли підтверджувати такий факт, у висновках судово-медичних експертиз відсутні;

- суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що під час кваліфікації діяння як такого, яке супроводжувалося насильством, болісними й такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, необхідним є встановлення того, які саме дії призвели до таких наслідків та чи вчиняв їх безпосередньо засуджений, унаслідок чого неправильно здійснено юридичну оцінку дій ОСОБА_7 ;

- урахувавши факт скасування постанов суду про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за перевезення негабаритного вантажу на підтвердження протиправності адміністративного затримання, суди не звернули уваги на те, що факт адміністративного затримання відбувся через агресивну поведінку самого потерпілого та перешкоджання ним здійсненню розгляду справи, а також відмову надати документи на право керування транспортним засобом у спосіб, який би дозволив з ними ознайомитися;

- із досліджених судами доказів випливає те, що спілкування ОСОБА_9 з працівниками патрульної поліції, застосування як превентивних заходів, так і заходів фізичного впливу та спеціальних засобів до нього були пов`язані з активним його спротивом законним вимогам працівників поліції;

- непред`явлення документів на право керування транспортним засобом та агресивна поведінка ОСОБА_9 , поєднана із застосуванням фізичної сили стосовно ОСОБА_8 , стали підставами для здійснення адміністративного затримання ОСОБА_9 ;

- незалежно від наявності чи відсутності фізичного впливу ОСОБА_9 кричав, що його давлять, душать, що свідчить, ураховуючи усвідомлення ним того, що дії працівників поліції документуються як на їх бодікамери, так і на телефон його дружини, лише про його бажання візуально неправдиво показати болісність застосування стосовно нього поліцейських заходів;

- за наявності такої гучної реакції на дії працівників поліції, яку показував ОСОБА_9 під час самих подій, потерпілий не заявив позову про відшкодування будь-якої шкоди внаслідок вчинення щодо нього протиправних дій, а зафіксовані у нього тілесні ушкодження не є пропорційними з його емоційною реакцією в ході вказаних подій.

Проте наведені вище доводи захисника фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, здобутих у справі, та незгоди з фактичними обставинами, установленими судами попередніх інстанцій, що з огляду на положення статей 433, 438 КПК не може бути предметом касаційного розгляду.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, то, як зазначає скаржник, суди попередніх інстанцій не врахували того, що:

- наявні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК;

- об`єктивна та суб`єктивна сторони складу інкримінованого ОСОБА_7 злочину не доведені матеріалами кримінального провадження;

- зважаючи на затримання потерпілого засудженим ОСОБА_7 спільно із його колегою працівником поліції ОСОБА_8 , суди не розмежували дії окремо кожного поліцейського під час затримання ОСОБА_9 ;

- сторона захисту неодноразово робила зауваження щодо необхідності розмежування дій правників поліції та здійснення опису вчинених ними дій, зокрема, безпосередньо ОСОБА_7 в ході затримання застосовував лише фізичну силу до потерпілого ОСОБА_9 , натомість не застосував спеціального засобу - сльозогінного газу.

Зокрема з огляду на вказане, скаржником зазначено, що:

- суди зробили безпідставний висновок про очевидність для ОСОБА_7 факту перевищення ним влади та службових повноважень;

- суди протиправно не оцінили дії ОСОБА_7 як такі, які вчинено згідно з вимогами статей 42-44 Закону України «Про Національну поліцію»;

- суди всупереч положенням ст. 62 Конституції України, статей 91, 92 КПК, поза розумним сумнівом не встановили, чи є застосований ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 фізичний вплив непропорційним заходом застосування сили для подолання фізичної протидії потерпілого, який утримував під своїм тілом обидві руки та висловлював погрози.

Надаючи оцінку цим доводам касаційної скарги Верховний Суд уважає за необхідне вказати про таке.

Положеннями ст. 370 КПК регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, зі змісту вироку вбачається, що при його ухваленні місцевий суд надав оцінку показанням:

- обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину не визнав у повному обсязі та пояснив, що разом з лейтенантом поліції ОСОБА_8 , інспектором взводу та роти № 1 батальйону ЗПП в Кіровоградській області ДПП. 15.05.2020 року близько 01:00, на автодорозі М-12 Стрій-Тернопіль-Кропивницький- Знам`янка кв м.741, виконуючи свої обов`язки по забезпеченню громадського порядку та виявленню адміністративних правопорушень, вони побачили, що їм на зустріч зі сторони м. Знам`янка, рухається транспортний засіб марки Меrsedes-Benz модель Sprinter 518 із причепом, на якому знаходився транспортний засіб, та ще один причеп, розміри яких були більшими, ніж дозволено законодавством. Тому вони розвернулися та здійснили рух за вказаним транспортом. Зупинивши вказаний транспортний засіб, вони виміряли габарити вантажу. Потім підійшли до водія, представилися та пояснили, що згідно з законодавством ведеться відеозапис, пояснили причину зупинки і яке саме адміністративне правопорушення вчинено, що за це передбачено відповідальність за ч.1 ст.132-1 КУпАП. Проте, на вимогу про пред`явлення документів водій відреагував агресивно. Вийшов з транспортного засобу, та перебуваючи в збудженому стані, сказав, що його вже багато разів зупиняли працівники поліції з приводу негабаритного вантажу. Водій розмахував руками, погрожував фізичною розправою та неодноразово погрожував помстою. Потім декілька разів штовхнув ОСОБА_8 , а його намагався вдарити. На попередження не реагував та міг завдати шкоди його здоров`ю та ОСОБА_8 . Він його попередив, що в разі продовження таких дій до нього буде застосовано адміністративне затримання. Проте останній продовжував свої дії, тому, як наслідок, було прийнято рішення про його адміністративне затримання. Правопорушник не припинив свої протиправні дії та чинив опір при його затриманні, погрожуючи при цьому йому та ОСОБА_8 . У ході затримання ОСОБА_9 , який продовжував чинити опір, було заподіяно тілесні ушкодження. Зазначає, що діяв відповідно до законодавства. Про підстави застосування фізичної сили він неодноразово повідомляв правопорушника. З метою припинення опору правопорушника він обрав вид поліцейського заходу примусу - застосування фізичного впливу. Інтенсивність застосування цього заходу була дозованою по лінії наростання опору правопорушника. Уважає, що подана стосовно нього заява про перевищення ним повноважень є спробою ОСОБА_9 уникнути відповідальності за вчинення правопорушення. Також повідомив, що водій ОСОБА_9 укусив його, тому він був змушений звернутися до медичного закладу за медичною допомогою. Водночас указав, що діяв згідно з вимогами законодавства, службові повноваження не перевищував. Просив ухвалити щодо нього виправдувальний вирок;

- потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що 15 травня 2020 року він з дружиною та своїм товаришем ОСОБА_10 їхали зі сторони м. Полтави до м. Одеси. Близько 01:00, біля с. Суботці Кропивницького району Кіровоградської області побачили, що їм на зустріч їде поліцейський автомобіль, який розвернувся та зупинився за ними приблизно п`ять хвилин і на якому вони ввімкнули маячки. Зрозумів, що їх зупинять, тому й зупинився. До їхньої машини підійшов поліцейський, який представився ОСОБА_8 і сказав пред`явити документи на автомобіль, та повідомив, що він везе негабарит, на що він не погодився та вказав, що знає розмір свого авто - 2,62 м, проте поліцейські вказали, що вже перевірили розмір авто, і там негабарит. Зазначили, що ми вже нікуди не поїдемо. Потім у відділенні поліції все ж таки перевірили розміри авто, які були 2,62 м, а не 2,65 м, як зазначено поліцейськими в протоколі. Ще раз зазначив, що ОСОБА_8 підійшов і сказав: «Здрастє, документи», навіть не представився. Проте він на його вимогу показав документи, на автомобіль, на якому рухався та на причеп. Уже потім підійшов ОСОБА_7 , який увімкнув нагрудну камеру, демонстративно представився і показав документи. ОСОБА_7 зазначив, що йому необхідно вийти, й підійшов до машини, яку вони перевозили. Він став на причеп та дістав документи з тієї машини, яку перевозив. Потім поліцейські почали хапати його за руки, один тримав, а інший намагався надіти кайданки, били його по черзі, він лежав на асфальті на животі та на спині. ОСОБА_7 бив у вухо кулаком, душив коліном. Це продовжувалося хвилин 10-15. Потім хтось із них взяв балончик і застосував газ йому в обличчя та його дружині й ОСОБА_10 , які вийшли з машини, коли почули підозрілу метушню на дорозі. Його дружина намагалася розборонити їх, а ОСОБА_11 стояв біля причепу і кричав: «Що ви робите ?». За викликом прибули інші працівники поліції, а саме десь через пів години, вони приїздили по черзі. Під час побиття поліцейські порвали на ньому одяг. Потім відтягли його на траву на узбіччі дороги. Він був у кайданках доки не приїхала швидка допомога. Приїхала поліція, але хто саме її викликав не знає, бо його дружина також викликала поліцію. Знам`янські працівники поліції приїхали, як нормальні люди, вони єдині запитали: «Що трапилося, чи щось потрібно?» Я стояв на ногах. Але ще був у кайданках. Швидку допомогу, здається, викликали поліцейські із Знам`янського ВП. Коли приїхала швидка, не пам`ятає. Співробітники Знам`янського ВП відвезли його до лікарні на освідування для визначення стану сп`яніння, а тілесні ушкодження не оглядали. На наступний день він втратив свідомість, тому був госпіталізований до лікарні де перебував кілька днів, а потім уже прокуратура направила його на освідування щодо побоїв. У нього не було вибору, він після інциденту поїхав додому, і вже на другий день йому стало гірше. Наступного дня, коли їхали до Полтави, він за фізичним станом здоров`я не міг керувати транспортним засобом, за кермом була дружина ОСОБА_12 . На додаткові запитання уточнив, що документи на авто, яке він перевозив, почав першим вимагати ОСОБА_8 , дозволу ніякого не було, оскільки в нього був габарит. А потім, коли взяв документи на авто, вони його вже не цікавили. А коли зліз із причепа машини, вони надягли на нього кайданки. Працівники поліції сказали, що його затримано. Він особисто не бив поліцейського, але намагався не дати надіти на себе кайданки. На допомогу не кликав, оскільки поряд нікого не було. ОСОБА_7 душив його рукою, на другий день посиніли вуха, вони сильно били по голові вдвох. Здається, ОСОБА_7 бив сильніше та жорстокіше, точно не може сказати, дружина намагалася їх відтягнути;

- свідка ОСОБА_13 , який показав, що працює на швидкій допомозі. 15 травня 2020 року виїхав на виклик про побиття працівниками поліції на дорозі водія автомобіля. Приїхавши, побачив чоловіка, жінку та працівників поліції. Усі були дуже збуджені. Чоловік повідомив, що їх побили працівники поліції. Оглянув чоловіка та побачив у нього забої, синці, гематоми. Вони повідомили, що це зробили працівники поліції. Запропонував їм поїхати до лікарні для обстеження. Проте чоловік та жінка від госпіталізації відмовилися, про що написали розписку. Працівники поліції на стан здоров`я не скаржилися. Також доповнив, що це все відбувалося на дорозі, на жінці також були садна;

- свідка ОСОБА_14 , яка показала, що є працівником поліції, а 15 травня 2020 року перебувала на чергуванні, тому її було викликано в складі оперативної групи на місце події, а саме неподалік с. Суботці, де вона побачила працівників поліції. Спочатку під час виклику було повідомлення про укус працівника поліції водієм зупиненого транспортного засобу. Пояснили, що це сталося через те, що водій відмовився пред`являти документи, унаслідок чого його витягли з машини. Проте вона цього всього не бачила, а приїхала вже після події. Викликали швидку допомогу. Водій і жінка, яка була з ним, відмовилися їхати до лікарні. У потерпілого, тобто водія, були тілесні ушкодження, він шкутильгав, чи були інші ушкодження, не пам`ятає. Водій повідомив їй, що проїхав усю Україну, і з ним трапилося таке вперше, ніяких претензій у інших працівників поліції до нього раніше не було. Водій був тверезий, адекватний. Звичайно, що знервований;

- свідка ОСОБА_10 , який показав, що в той день, 15 травня 2020 року, вони їхали з м. Полтави до м. Одеси. За кермом був ОСОБА_9 . Біля м. Кропивницького їх зупинили працівники поліції. До них відразу підійшов один працівник поліції, він був у масці та почав говорити, що вони везуть негабарит. Працівники поліції поводили себе вкрай неадекватно, у процесі розмови вибивали його телефон з рук. ОСОБА_9 вийшов з машини, і його відразу почали бити прямо біля причепа машини. Працівник поліції почав душити ОСОБА_9 , а він та ОСОБА_12 кричали: «Що ви робите?», але ОСОБА_12 відштовхнули й вона впала на асфальт. Потім вони викликали патруль. Коли ті приїхали, поліцейські заспокоїлися. Усе почалося біля причепа, до них було застосовано сльозогінний газ, але він телефон не вимикав. На землі ОСОБА_9 лежав 5-7 хвилин і його душили коліном за шию. ОСОБА_9 показав їм усі документи й спілкувався з ними спокійно. Коли він вийшов з машини, то побачив, що поліцейські душать ОСОБА_9 , він лежав на животі, а голова була притиснута до асфальту, він намагався встати, крутився. У нього були обдерті руки, шия, обличчя, вуха, з яких ще й щось текло;

- свідка ОСОБА_15 , яка показала, що потерпілий є її чоловіком. 15 травня 2020 року близько 00.00 біля 01.00 вона із чоловіком та їх товаришем їхали з м. Полтави до м. Одеси, під`їжджаючи до м. Кропивницького, побачили, що їм назустріч їде поліцейська машина, яка розвернулася та стала їх наздоганяти, вони зупинилися на їх вимогу. Працівники поліції зупинилися ззаду, підійшли до причепа їхньої машини, і вони зрозуміли, що ті щось виміряють. Потім до машини підійшов один з поліцейських, який попросив документи на машину, на що чоловік їх надав, але поліцейський сказав, що вони перевозять негабарит, і почав вимагати документи на машину, яку вони перевозять в причепі, та ще якісь дозвіл на перевезення негабариту. Чоловік відповів, що він не перевозить негабарит. Тоді вони підійшли вже вдвох, включили нагрудну камеру, і один з них представився. Це був ОСОБА_8 , інший взагалі не представився, це вже потім вони дізналися, що це був ОСОБА_7 . Вони продовжили вимагати документи на машину, яка була в причепі, тоді ОСОБА_9 вийшов з машини, пішов до причепа, заліз у нього та дістав з машини документи, які пред`явив поліцейським. Вона та ОСОБА_11 вийшли з машини лише тоді, коли почули вже голосну розмову між поліцейськими та її чоловіком. ОСОБА_11 почав знімати все, що відбувається, на телефон, а вона включила свій телефон уже згодом. Чоловік наполягав на тому, що не перевозить негабарит, і просив поліцейських переміряти розміри при ньому, оскільки в них була рулетка, однак вони відмовилися та відповіли, що їм це не потрібно. Потім вони почали кричати на чоловіка, повторюючи: «Шановний, посвідчення !», але воно було в машині, від якої на той час він відійшов. І вони почали його бити. Також зазначила, що ОСОБА_8 ударив її в обличчя так, що вона впала, та застосували до неї та ОСОБА_11 сльозогінний газ, при цьому не давав їм умитися та кричав, що зараз отримають ще раз, чоловік підбіг її підіймати, і тут почали бити його. ОСОБА_10 усе це записував на телефон. Поліцейські хапали його за руки, вона почала бігти за ними, просити, щоб його не чіпали, вона стала між ними. Вони били його вдвох, повалили на землю обличчям донизу. ОСОБА_8 заламував йому ноги, а ОСОБА_7 бив по голові, по скронях, в обличчя, дуже сильно крутив йому вуха, так що аж надірвав, там були тріщини, ліз йому пальцями в очі, це було просто реальне побиття та знущання, вона весь час кричала, щоб його не чіпали, а потім викликала наряд поліції. Далі приїхав наряд поліції один, а згодом і другий, також викликали швидку допомогу. Лікарі оглянули чоловіка, пропонували йому госпіталізацію, проте він відмовився від госпіталізації, а поїхав з патрульними у відділення поліції надавати пояснення та писати заяву. Патрульні привезли чоловіка приблизно через годину. Він почував себе погано, тому за кермо машини сів ОСОБА_11 . Вони поїхали додому. Майже всю дорогу чоловік спав, бо випив знеболювальне, адже йому було погано. Потім, коли вони вже приїхали додому, йому стало ще гірше. Він почав утрачати свідомість, оскільки отримав струс головного мозку. Пізніше його госпіталізували, він перебував у лікарні, йому ставили крапельниці. У нього були сильні забої на голові та обличчі. На додаткові питання ОСОБА_15 відповіла, що прав чоловікові ніхто з поліцейських не роз`яснював, хтось із них сказав, що його затримано, проте чому і за що - не пояснив. ОСОБА_11 почав запитувати, за що затримують ОСОБА_9 , проте відповіді не отримав, вони висловлювалися нецензурно. Чоловік опору їм не чинив. Він тільки лежачи на землі, намагався тримати руки під собою, щоб на нього не наділи кайданки, проте руки заламали й кайданки все-таки наділи. Коли приїхали патрульні, чоловік уже був майже роздягнений, весь одяг на ньому був роздертий. ОСОБА_7 душив чоловікові шию коліном, а коли той уже не міг дихати, трохи відпускав;

- свідка ОСОБА_8 , який показав, що перебував на чергуванні разом з напарником ОСОБА_7 . Вони заступили на зміну, тому виїхали на патрулювання. Уже було темно, коли вони побачили машину з великими габаритами, а саме 2,65 м, а дозволено 2,60 м. У нього номерний знак виступав за габарити. Тому в них уже були підстави для зупинки автомобіля та складання постанови. Також зазначив, що ОСОБА_7 підійшов до водія, а він пішов за рулеткою. Коли повернувся, то водій уже кричав. Він підійшов, перевів розмову з ОСОБА_7 на себе, але водій все одно кричав. Потім вони запропонували йому надати документи, але він відмовився та продовжував кричати, конфлікт збільшувався. З машини вибігли жінка та ще якийсь чоловік, який знімав на телефон і включав ліхтарик. Жінка постійно втручалася, хапала за одяг. Водій у певний момент сказав, що збирається їхати далі, на що він прийняв рішення про його затримання. Вони його ледве вдвох з напарником повалили на землю. Під час затримання вони йому повідомляли про те, що його затримано та за що саме. Їх вчили застосовувати больові прийоми по певних точках, він робив тільки те, що їх вчили, і те, що дозволено. Але коли жінка потягла його за бронежилет, то він не витримав та застосував сльозогінний газ. Хто виміряв, не пам`ятає. Перший підійшов ОСОБА_16 . Водій одразу не вийшов, але потім вилетів і почав вимагати сертифікат та рулетку. Хто прийняв рішення про затримання, він не пам`ятає. Після фрази «Ви затримані», водій почав пручатися. ОСОБА_9 лежав на животі, боку, спереду, а він сидів на його ногах, пам`ятає, що намагався витягнути його руку. Прийоми з носом він не пам`ятає. ОСОБА_7 нажимав на больову точку за вухом, щодо носу - не пам`ятає. Спочатку вони зверталися до водія ввічливо, а потім вже - як виходило, визнає, що він також висловлювався нецензурною лайкою. На його думку, винен водій, а вони діяли відповідно чинного законодавства.

Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілого та свідків, місцевий суд зауважив, що вони правдиві, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами в провадженні й у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності. Мотивів для обмови обвинуваченого не встановлено, усі свідчення надавалися під присягою.

Крім того, суд першої інстанції, серед іншого, дослідив письмові докази, в тому числі:

- протокол прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, в якому зафіксовано те, що 15 травня 2020 року о 01:30 він їхав на своєму автомобілі. Люди на поліцейському автомобілі «Міцубіші», д.н.з. НОМЕР_1 , на дорозі М12 приблизно 2 км. від с. Суботці в бік м. Кропивницького, не повідомили причину зупинки та вимагали документи на транспортний засіб, який знаходився на причепі НОМЕР_2 ДНЗ автомобіля на причепі НОМЕР_3 з тієї причини, що він перевозив негабарит, на що він просив їх перевірити та після цього вони його штовхали та повалили на землю, чим спричинили тілесні ушкодження (т.2 а.п.4);

- виписку із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення КП «1-А Міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», №3022 від 19.05.2020 року, з якої вбачалося, що ОСОБА_9 госпіталізовано до зазначеного відділення лікарні з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку. Забій грудної клітини праворуч, садна правого ліктьового суглобу, міопатія сітківки, викривлення носової перетинки з забрудненням носового дихання. Проходив лікування у відділенні з 17.05.2020 по 19.05.2020 року (т.2 а.п.29);

- висновок експерта № 465 від 21.05.2020 року, в якому визначено, що у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді: саден в ділянці правого ліктьового суглобу, лівому ліктьовому суглобі, лівому передпліччі, вушній ділянці зліва; в ділянці фаланги першого пальця правої кисті, в ділянці фаланги четвертого пальця правої кисті; поверхневої рани в ділянці фаланги третього пальця правої кисті. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами) могли утворитись в строк, вказаний в постанові, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6.п.2.3.5. В ушкодженнях відобразились загальні властивості тупого об`єкту (об`єктів), індивідуальні властивості травмуючих об`єктів в ушкодженнях не відобразилися. Положення потерпілого в момент нанесення йому тілесних ушкоджень могло бути самим різноманітним та змінюватися в процесі нанесення ушкоджень. Тілесні ушкодження в ділянці обох ліктьових суглобів, в ділянці пальців обох кистей могли утворитись при падінні з положення стоячи на площину. Вищезазначені тілесні ушкодження утворились від не менш трьох травматичних впливів (т.2 а.п.32-33);

- протокол про адміністративне затримання АЗ №113270 від 15.05.2020 року (т.2 а.п.43);

- посадову інструкцію поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 року №4/1 (т.2 а.п.55-58);

- витяг з наказу про особовий склад по управлінню патрульної поліції в Кіровоградській області № 992 о/с від 25.11.2019 року (т.2 а.п.59);

- протоколи перевірки технічного стану транспортних засобів №01157-00018-20 серії ВР №183112; №0843-02778-19 серії ВМ №677277 ; №0843-00001-19 серії ВМ №28502 ; №00138-10196-19 серії ВМ №666426 (т.2 а.п.73-76);

- протокол огляду речей від 02.06.2020 року, в якому зафіксовано проведення огляду автомобіля марки «Мерседес Бенц Спринтер» 518, д/н НОМЕР_4 , який транспортував на причепі ПГ 02-И, д/н НОМЕР_2 автомобіль Мерседес д/н НОМЕР_3 та причеп НОМЕР_5 (т.2 а.п.95-96);

- висновок експерта № 451 від 21.05.2020 року (т.2 а.п.135-136);

- протокол огляду компакт-диску (відеозапису) від 13.07.2020 року, в якому зазначено, що оглянуто компакт-диск із відеозаписами за 15.05.2020 року, на яких зафіксовано події, що сталися 15.05.2020 року та які доводять перевищення поліцейським ОСОБА_17 своїх службових повноважень (т.2 а.п.90-105);

- протокол огляду компакт-диску (відеозапису) від 13.07.2020 року, в якому йшлося про те, що оглянуто компакт-диск із відеозаписами за 15.05.2020 року, на яких зафіксовано події, що сталися 15.05.2020 року та які доводять перевищення поліцейським ОСОБА_17 своїх службових повноважень (т.2 а.п.112-123);

- протокол огляду компакт-диску (відеозапису) від 14.07.2020 року, в якому йшлося, про те, що даним оглядом встановлено, що в паперовому конверті містяться два компакт-диски DVD-R з відеозаписами з нагрудних камер патрульних поліцейських. При відкритті диску встановлено, що на диску містяться 13 записів. При огляді відеофайлів встановлено, що відеозаписи ведуться у нічний час доби з нагрудних камер патрульних поліцейських, у період після затримання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 водія ОСОБА_9 , та на вказаних відеозаписах не зафіксовано фактів перевищення службових повноважень ОСОБА_7 . При відкритті другого диску, в тому числі встановлено, що на диску містяться файли в кількості 14 записів. При відкритті файлу «» встановлено, що зафіксовано розмову патрульних поліцейських та ОСОБА_9 біля його автомобіля на дорозі. Розмова відбувається на підвищених тонах, у ході якої патрульні поліцейські повідомили ОСОБА_9 про його затримання та намагалися завести йому руку за спину, поваливши на землю. На задньому фоні чути жіночі крики. При відкритті файлу «» встановлено, що видно кабіну автомобіля, у якій знаходиться ОСОБА_9 , біля нього знаходяться двоє патрульних поліцейських, один з яких вітається з ним, представляється лейтенантом ОСОБА_8 , роз`яснюючи, що ведеться відеозйомка камерою на нагрудному кармані. ОСОБА_9 та патрульні ведуть розмову про негабарити авто ОСОБА_9 , так як вони вже зробили заміри, ОСОБА_9 просить заміряти їх, однак патрульні йому відмовляють. При перевірці файлу «» серед іншого встановлено, що чути голос патрульних про заведення руки ОСОБА_9 , крики його та вимога ОСОБА_10 надати протокол про затримання. На відео чути крики ОСОБА_9 про те, що йому давлять вуха та душать. При відкритті файлу «» встановлено, що відеозапис ведеться у темний час доби та на ньому видно аварійні вогні авто, чути крики ОСОБА_9 з проханням, щоб його не били та не чіпали, голоси патрульних поліцейських про заведення руки за спину. При відкритті файлу «» встановлено, що видно лежачого ОСОБА_9 на траві, по пояс роздягненого, який відповідає патрульним поліцейським про те, що їх колеги уже проводили заміри габаритів його транспорту (т.2 а.п.128-131);

- протокол огляду компакт-диску (відеозапису) від 17.07.2020 року. При відкритті диску вбачалося, що останній містить два файли, де в темну пору доби поліцейськими здійснено побиття водія ОСОБА_9 , його дружини ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_10 , заламування ОСОБА_9 рук за спину та застосування сльозогінного газу (т.2 а.п.132-137);

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.07.2020 року, в якому зафіксовано розповідь потерпілого ОСОБА_9 про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції Кіровоградській області, та який показав механізм спричинення тілесних ушкоджень, що мали місце 15.05.2020 року на автодорозі М.12 ( т.2 а.п.143-145);

- висновок експерта № 805 від 21.07.2020 року, з якого вбачалося, що під час первинного огляду потерпілого ОСОБА_9 , 1875 року народження, у нього мались тілесні ушкодження (т.2, а.п.147-150);

- виписку із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_7 від 24.06.2020 року (т.2,а.п.162);

- висновок експерта № 57, з якого вбачалося, що відповідно до медичної документації (медична карта амбулаторного хворого № 470, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у останнього малися тілесні ушкодження у вигляді укушених ран правої кисті (т. 2 а.п. 163-164).

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані в кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, врахувавши правову позицію ЄСПЛ щодо цього питання відображену, зокрема, у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом», місцевий суд дійшов висновку про те, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, як перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.

При цьому у вироку місцевий суд зазначив про те, що пояснення обвинуваченого не узгоджуються з іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні, тому викладена ним позиція обумовлена бажанням уникнути покарання та є таким способом захисту. Суд не знайшов підстав ставити під сумнів показання потерпілого та свідків.

Перевіряючи вирок у межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про скасування вироку та закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК, суд апеляційної інстанції визнав їх безпідставними і такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду через недоведеність стороною захисту правових і фактичних підстав для закриття провадження, та які спростовуються змістом вироку суду першої інстанції і матеріалами кримінального провадження.

Погоджуючись з висновками місцевого суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 у перевищенні влади та службових повноважень та наданні правової оцінки його діям, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про їх правильність, та що вони відповідають фактичним обставинам провадження і ґрунтуються на зібраних й детально досліджених у судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.

При цьому суд апеляційної інстанції у своєму вироку зазначив про те, що:

- суд першої інстанції врахував показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , які є логічними, послідовними щодо обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення протягом усього провадження, повністю узгоджуються між собою та з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі з висновками експертів і результатами проведеного слідчого експерименту, який відповідає первинним поясненням, характеру виявлених та механізму утворення тілесних ушкоджень, що взаємодоповнюють один одного, відтак будь-яких підстав сумніватися в правдивості таких показань не має, їх абсолютно обґрунтовано покладено в основу вироку, та які в цілому спростовують доводи ОСОБА_7 про те, що він застосовуючи фізичну силу та спеціальні засоби діяв у рамках закону та межах наданих йому повноважень поліцейського, а також доводи його захисника ОСОБА_6 про те, що потерпілий ОСОБА_9 першим спровокував бійку на дорозі і змусив ОСОБА_7 застосувати фізичну силу та спецзасоби;

- дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд визнав, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- суд першої інстанції в ході судового слідства повністю та об`єктивно дослідив усі докази в справі, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК;

- порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті положень ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК;

- аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли безумовне скасування вироку, з урахуванням ч.2 ст. 412 КПК, чи могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

Крім того, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному вироку, спростовуючи доводи апеляційної скарги сторони захисту про необ`єктивність суду під час дослідження доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам цього кримінального провадження, а також про невмотивованість судового рішення, зазначив про те, що:

- у даному кримінальному провадженні показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 отримано в порядку, визначеному законом, які не суперечать іншим зібраним доказам у провадженні, а тому місцевий суд не мав підстав не довіряти їм, а їхні показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок місцевого суду;

- показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , своєчасність, ефективність та повнота проведених слідчих дій, а також результати розслідування, відображають повну картину фактичних обставин провадження, які з об`єктивністю свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 явно перевищив свої права та службові повноваження, застосував невиправдане фізичне насильство, в той час як ОСОБА_9 лежачи на землі не створював для поліцейського ніякої загрози;

- ОСОБА_7 у свою чергу бажаючи завдати ОСОБА_9 надмірних болісних відчуттів, розуміючи, що у даній ситуації це є непотрібні дії, що завдають болю, умисно, неодноразово (не менше двох разів) застосовуючи силу, тягнув руками ОСОБА_9 за вуха, здавлюючи їх у завушних ділянках голови, тягнув правою рукою за носа, здавлював йому шию двома руками та коліном правої ноги, завдаючи ОСОБА_9 такими діями насильство й біль, у застосуванні чого необхідності не було, умисно ображаючи й принижуючи цими діями його особисту гідність.

Окремо від іншого, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що про незаконність дій ОСОБА_7 також свідчить той факт, що всі постанови про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за статтями 126, 132-1 КУпАП начальником управління патрульної поліції в Кіровоградській області були скасовані.

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції, на переконання колегії суддів, у цілому є законними та обґрунтованими.

З огляду на зазначене Верховний Суд вважає, що наведені вище висновки судів попередніх інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК, на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх сукупності відповідно зі ст. 94 цього Кодексу.

Посилання в касаційній скарзі захисника нате, що:

- суди попередніх інстанцій не розмежували дії окремо кожного працівника поліції під час затримання ОСОБА_9 ;

- ОСОБА_7 в ході затримання застосовував лише фізичну силу до потерпілого та не застосовував спеціального засобу - сльозогінного газу;

- є безпідставним висновок суду про очевидність для ОСОБА_7 факту перевищення ним влади та службових повноважень;

- дії ОСОБА_7 не оцінено як такі, які вчинено згідно з вимогами статей 42-44 Закону України «Про Національну поліцію»;

- суди поза розумним сумнівом не встановили чи є застосований ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9 фізичний вплив непропорційним заходом застосування сили для подолання фізичної протидії ОСОБА_9 , який утримував під собою обидві руки та висловлював погрози,

на переконання Суду, з огляду на сукупність досліджених судами попередніх інстанцій доказів, яким, ці суди надали належну оцінку, не спростовують висновків оскаржуваних вироків попередніх інстанцій та не свідчать про наявність підстав, які перешкодили або могли перешкодити судам ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення, оскільки зі змісту встановлених судом першої інстанції фактичних обставин у провадженні чітко вбачалося, які саме дії вчинив ОСОБА_7 та в чому саме полягало перевищення ним службових повноважень.

Таким чином, ураховуючи наведене, колегія суддів наголошує, що з огляду на обсяг висунутого обвинувачення, досліджені місцевим судом докази та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини у провадженні, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК є доведеною поза розумним сумнівом, а тому касаційна скарга захисника ОСОБА_6 про те, що об`єктивна та суб`єктивна сторони складу інкримінованого ОСОБА_7 злочину, недоведені матеріалами провадження, є необґрунтованими.

За таких обставин, ураховуючи вмотивовані висновки судів першої та апеляційної інстанцій, наведені в оскаржуваних судових рішеннях щодо встановлених обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування, з посиланням на докази, досліджені в провадженні судом першої інстанції, на думку колегії суддів, відсутня необхідність для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 284, ч. 1 ст. 440 КПК та закриття кримінального провадження.

Водночас у касаційній скарзі захисник посилається на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, визначених положеннями частин 1 і 6 ст. 364, частин 1 і 3 ст. 405 КПК, за таких обставин у провадженні:

- у ході судового засідання апеляційного суду, яке відбулося 08 жовтня 2024 року, апеляційний суд обмежив сторону захисту в часі при наданні пояснень у судових дебатах, зокрема,під час надання пояснень захисником суд перервав виступ сторони захисту, нівелюючи право на висловлення своїх доводів по суті правової позиції, а згодом обмежив у часі виступ сторони захисту, мотивуючи тим, що потрібно висловлювати лише найбільш суттєві тези виступу;

- зважаючи на факт подання апеляційних скарг як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, суд надав право для виступу в судових дебатах найперше стороні обвинувачення. Пряме порушення процесуальних норм вплинуло на повноту висловлення своїх доводів обвинуваченим, склало в нього думку про неважливість його пояснень для суду апеляційної інстанції;

- не забезпечено сторонам рівних умов для реалізації їх процесуальних прав, що свідчить про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливості судового розгляду.

У статті 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою. Для висловлення доводів, а також у судових дебатах першій надається слово особі, яка подала апеляційну скаргу. Якщо апеляційні скарги подали обидві сторони кримінального провадження, першим висловлює доводи обвинувачений. Після цього слово надається іншим учасникам судового провадження.

За приписами частин 1 та 6 ст. 364 КПК у судових дебатах виступають прокурор, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, обвинувачений, його законний представник, захисник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Суд не має права обмежувати тривалість судових дебатів певним часом. Головуючий має право зупинити виступ учасника дебатів, якщо він після зауваження повторно вийшов за межі кримінального провадження, що здійснюється, чи повторно допустив висловлювання образливого або непристойного характеру, і надати слово іншому учаснику дебатів.

Так, із журналу судового засідання № 3449203 Кропивницького апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року та копії технічного звукозапису фіксації судового засідання випливає те, що на стадії судових дебатів головуючий у провадженні надав право для виступу захиснику ОСОБА_6 й обвинуваченому ОСОБА_7 (т. 4, а.п. 177). Виступ захисника зводився до зачитування тексту апеляційної скарги, у ході якого головуючий суддя після зачитування частини змісту цієї скарги ОСОБА_6 звернув його увагу на можливість тезисного викладу своєї позиції по суті апеляційної скарги, як це було зроблено стороною обвинувачення, оскільки зміст апеляційної скарги відомий складу суду. Після цього, захисник продовжив висловлювати свою позицію тезисно згідно зі змістом апеляційної скарги без обмежень у часі та завершив свій виступ з відповідними вимогами до суду. Крім того, обвинуваченому також було надано право для виступу в судових дебатах, тож він підтримав свого захисника та не мав будь-яких доповнень.

З огляду на зазначене відсутні підстави вважати, що за вказаних обставин було порушено чи обмежено право сторони захисту на висловлення своєї позиції в судовому засіданні на стадії судових дебатів.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься повний текст апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 (т.4, а.п. 102-108).

Отже, ураховуючи наведене колегія суддів уважає, що порушення права виступу в судових дебатах, на яке в касаційній скарзі посилається захисник, ураховуючи вимоги ст. 412 КПК та зміст доводів сторони захисту, не є істотним порушенням КПК, оскільки не впливає на правильність установлених судами обставин, доведеність винуватості ОСОБА_7 , правильність кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення та призначення покарання, а тому не може бути безумовною підставою для скасування по суті правильних судових рішень.

Крім вищенаведеного, із журналу судового засідання № 3449203 Кропивницького апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року та копії технічного звукозапису фіксації цього судового засідання видно, що на стадії судових дебатів головуючий у провадженні дійсно надав право для виступу найперше стороні обвинувачення - прокурору ОСОБА_18 , який висловив доводи щодо пред`явленого обвинувачення та додав до матеріалів провадження обвинувальну промову, після нього виступив захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 .

Проте з огляду на сукупність добутих доказів у кримінальному провадженні, яким суди надали належну оцінку, захисник не наводить переконливих обґрунтувань того, яким саме чином зазначене порушення істотно вплинуло чи могло вплинути на законність та обґрунтованість постановлення судових рішень у цьому кримінальному провадженні.

Тому доводи захисника в цій частині касаційної скарги Суд не може врахувати як такі, що свідчать про наявність істотного порушення КПК.

Водночас, захисник посилається також на те, що суд апеляційної інстанції відмовив у перегляді за клопотанням сторони захисту з метою перевірки правомірності/неправомірності здійснення адміністративного затримання ОСОБА_9 відеофайлу, де зафіксовано дії потерпілого, який розмахував документами, що схожі на право керування транспортними засобами, а потім висловив погрози працівникам поліції та штовхнув одного з них.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в касаційній скарзі захисник як підставу для перегляду зазначеного відеофайлу в апеляційному суді зазначає як перевірку висновків суду першої інстанції щодо правомірності / неправомірності здійснення адміністративного затримання потерпілого, посилаючись на те, що місцевий суд цьому доказу дав неправильну оцінку.

Однак захисник у скарзі не наводить належних обґрунтувань того, яким чином таке порушення вплинуло на законність рішень судів попередніх інстанцій, з огляду на те, що, зазначений відеофайл суд першої інстанції дослідив у судовому засіданні, про що не заперечувала сторона захисту в апеляційні скарзі (т.4, а.п.103), а також у скарзі не вказано доводів про дослідження судом першої інстанції цього доказу не повністю або з порушеннями.

Крім того з копії технічного звукозапису судового засідання від 04 липня 2024 року Кропивницького апеляційного суду випливає, що захисник ОСОБА_6 заявив усне клопотання про дослідження відеофайлу, вказаного ним у апеляційній скарзі .mov). Потім, суд вислухав думку учасників у провадженні, а саме обвинуваченого, захисника й прокурора, щодо заявленого клопотання та ухвалив рішення про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту оскільки захисник ОСОБА_6 зазначав, що цей доказ вже досліджував суд першої інстанції, але він не погоджується з оцінкою, яку надав місцевий суд згаданому відеофайлу.

За таких обставин Верховний Суд не вбачає підстав для висновку про те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог ч.3 ст. 404 КПК.

Доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного судом ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі Суд, ураховуючи надані матеріали кримінального провадження, не може взяти до уваги як обґрунтовані з огляду на таке.

Відповідно до вироку, місцевий суд, вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_7 , урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що належить за законом до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який одружений, має малолітню дитину, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, позицію потерпілого.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі статтями 66, 67 КК суд встановив.

Зважаючи на наведене вище, місцевий суд призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 365 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки, а на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування такого покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи вирок місцевого суду, у тому числі й за апеляційною скаргою прокурора, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції скасував вирок місцевого суду, ухваливши свій, яким призначив покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 365 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання відповідно до положень статей 50, 65 КК суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції під час постановлення свого рішення був обізнаний з наявними в провадженні даними про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме про те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше, одружений, має малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання та доглядає за особою похилого віку (про необхідність врахування яких також зазначив захисник у касаційній скарзі), і призначив, з урахуванням згаданого вище, покарання у виді позбавлення волі, яке за своїм строком відповідно до санкції ч. 2 ст. 365 КК є мінімальним і меншим за строк покарання, призначений судом першої інстанції.

Крім того, погодившись із позицією прокурора, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо призначення покарання у вироку зазначив також про те, що, незважаючи на сукупність належних, допустимих та неспростованих доказів, які з об`єктивністю свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, останній із суб`єктивних та надуманих мотивів стверджує про свою невинуватість, при тому, що він, бувши працівником правоохоронного органу, під час виконання своїх службових обов`язків явно вийшов за межі дозволеного та застосував до потерпілого ОСОБА_9 невиправдане фізичне насильство.

Питання призначення покарання врегульовано розділом ХІ КК.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Водночас за приписами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Перевіривши доводи касаційної скарги сторони захисту, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції в частині призначеного засудженому покарання з огляду на таке.

Ураховуючи положення ст. 414 КПК, законодавець визначив, що явно несправедливим через м`якість або суворість покарання може бути саме за видом чи розміром.

Проте у своїй касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, не наводить доводів щодо незаконності висновку суду апеляційної інстанцій в частині призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Наводячи обґрунтування в скарзі стосовно призначення ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, захисник, серед іншого, посилається на

обставини, які з огляду на його позицію свідчать про відсутність складу кримінального правопорушення, що є взаємовиключним.

На переконання Верховного Суду, доводи сторони захисту щодо призначення необґрунтованого покарання з огляду на те, що в ОСОБА_7 не було умислу на вчинення злочину та майже відсутні наслідки затримання потерпілого, що, як уважає захисник, зменшує його соціальну небезпечність та тяжкість злочину, не спростовують законності та обґрунтованості рішення суду апеляційної інстанції щодо виду та строку призначеного покарання, оскільки, установивши в діях ОСОБА_7 склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, суд установив таким чином наявність умислу, який є частиною складу кримінального правопорушення.

Водночас вимог щодо зміни судових рішень стосовно ОСОБА_7 у частині призначеного покарання захисник не заявляє.

Ураховуючи вищенаведене, а також те, що кримінальний закон застосовано правильно, тих істотних порушень, які перешкодили або могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, Суд уважає за необхідне касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а оскаржувані вироки судів першої та апеляційної інстанції - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2024 року та вирок Кропивницького апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3