Справа № 461/3407/25
Провадження № 1-кс/461/2883/25
УХВАЛА

про накладення арешту на майно

07.05.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представниці власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшої слідчої в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене виконувачем обов`язків прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000739 від 16.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Слідча звернулася до Галицького районного суду м. Львова зі вказаним клопотанням, у якому просить накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності та зареєстроване на ОСОБА_7 зі забороною відчуження та розпорядження ним (перетворення, передачі чи продажу іншім особам), зокрема накласти арешт на:

-квартиру, загальною площею 40 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

-гараж, загальною площею 18,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 ;

-гараж, загальною площею 24,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_2 ;

-нежитлове приміщення, загальною площею 110,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 ;

-автомобіль марки «AUDI Q7», VIN-код: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ;

2. Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 :

-автомобіль марки «AUDI 100», VIN-код: НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 .

-грошові кошти в сумі 350 Євро, 51900 гривень.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000739 від 16.07.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

01.05.2025 о 12.05 год. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, складено 02.05.2025 та цього ж дня вручено ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дубівці, Галицького району, Івано - Франківської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та проживаює за адресою: АДРЕСА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за наступних обставин.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05.30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та триває до теперішнього часу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , маючи умисел на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України та сприяння його вчиненню порадами і вказівками, діючи з корисливим мотивом, достовірно знаючи, що згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», в умовах воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та усвідомлюючи, що у ОСОБА_8 відсутні законні підстави для виїзду за межі території України в умовах воєнного стану, розробив план незаконного переправлення останнього через державний кордон України, згідно якого ОСОБА_6 надає ОСОБА_8 поради і вказівки та пояснює механізм незаконного переправлення його через державний кордон України, зустрічається з ОСОБА_8 , безперешкодно перевозить його з м. Львова в готель, отримує від нього грошові кошти в сумі 12000 доларів США, після чого попередньо залучені ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення невстановлені досудовим розслідуванням особи після детального інструктажу переправляють ОСОБА_8 через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 24.03.2025 ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 свої послуги щодо організації незаконного переправлення особи через державний кордон України поза пунктом пропуску, що коштуватимуть 12000 доларів США.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, 12.04.2025 близько 15:00 год в ході телефонної розмови із ОСОБА_8 підтвердив вартість своїх послуг, пояснив, що самостійно приїде за ним до м. Львова, звідки безперешкодно завезе його в м. Івано-Франківськ, та надав поради і вказівки ОСОБА_8 щоб він був легко одягнений в зручний одяг для того, щоб було зручно переплисти річку, та узгодив з ОСОБА_8 , що його незаконне переправлення відбудеться після Пасхальних свят.

17.04.2025 близько 13:20 год ОСОБА_8 уточнив в ОСОБА_6 у якій валюті повинні бути підготовлені грошові кошти, на що ОСОБА_6 відповів, що у доларах США.

28.04.2025 близько 14:30 год в ході телефонної розмови із ОСОБА_8 , ОСОБА_6 гарантував виконання зазначених зобов`язань щодо організації незаконного переправлення через державний кордон, вказуючи зокрема про успішні попередні переправлення інших осіб, надав поради і вказівки ОСОБА_8 щоб останній герметично запакував документи та одягнувся в зручний одяг. Також повідомив, що ОСОБА_8 повинен передати йому грошові кошти в м. Івано-Франківськ, де ОСОБА_6 зобов`язався поселити його в готель, у якому ОСОБА_8 повинен очікувати залучених ОСОБА_6 невстановлених осіб, які вночі доставлять та безпосередньо переправлять його через державний кордон України поза пунктами пропуску.

30.04.2025 близько 14:00 год. ОСОБА_6 при спілкуванні із ОСОБА_8 повторно надав гарантії успішного незаконного переправлення його через державний кордон та домовився із ним про зустріч 01.05.2025 близько 10.00 год. на автовокзалі, що знаходиться по вул. Стрийська, 109 у м. Львові.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 відповідно до попередньої домовленості, 01.05.2025 близько 09:30 год на автомобілі марки «Mercedes-Benz GLE 350D», д.н.з. НОМЕР_7 , прибув до автовокзалу, що по вул. Стрийській, 109 у м. Львові, де ОСОБА_6 сказав ОСОБА_8 сісти в зазначений автомобіль на заднє сидіння, що останній зробив та вони рушили в напрямку м. Івано-Франківськ. В ході особистого спілкування ОСОБА_6 надав додаткові вказівки та поради щодо підготовки до виїзду, дій останнього при перетині ним кордону, оформлення документів після перетину кордону, після чого, 01.05.2025 близько 10:20 год, в с. Нові Стрілища Бібрської громади Львівського району Львівської області, протиправна діяльність ОСОБА_6 була припинена правоохоронними органами.

Разом з цим встановлено, що відповідно до актового запису № 7, 25.09.2010 зареєстровано шлюб між підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_7 належить:

-з 30.10.2023 на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 40 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

-з 27.10.2023 на праві приватної власності належить гараж, загальною площею 18,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 ;

-з 24.08.2023 на праві приватної власності належить гараж, загальною площею 24,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_2 ;

-з 11.03.2021 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, загальною площею 110,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім цього, ОСОБА_7 з 15.10.2024 на праві власності належить автомобіль марки «AUDI Q7», VIN-код: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 .

Поруч із тим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності належить автомобіль марки «AUDI 100», VIN-код: НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 .

Окрім цього, 01.05.2025 проведено обшук в автомобілі марки «Mercedes-Benz GLE 350D», д.н.з. НОМЕР_7 , що було припарковане на дорозі в с. Нові Стрілища Бібрської громади Львівського району Львівської області, під час якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 350 Євро, 51900 гривень, належні ОСОБА_6 .

Згідно ч. 1. ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

З огляду на це, вищевказане майно перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного та його дружини ОСОБА_7 .

Зважаючи на те, що у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_6 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Беручи до уваги обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, на теперішній час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження майно, що перебуває у користуванні та розпорядженні їх власника (законних користувачів) може бути перереєстроване чи продане третім особам, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому, просив таке задовольнити.

Представниця власниці майна ОСОБА_7 адвокатка ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила частково та зазначила, що автомобіль марки «AUDI Q7», VIN-код: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 належить на праві приватної власності дружині підозрюваного ОСОБА_7 , що буде суттєво обмежувати її конституційне право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Також, у разі задоволення клопотання, просила слідчу суддю накласти арешт на частини нерухомого майна, зазначеного у клопотанні, оскільки вказане майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Заслухавши доводи прокурора та представниці власниці майна, дослідивши та перевіривши клопотання та долучені до нього матеріали, слідча суддя приходить до таких висновків.

Так, у ч. 5 ст. 170 КПК України вказано, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

За положеннями ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10 ст.170 КПК).

Відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК).

За вимогами п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідні дані мають міститися у клопотанні слідчого (детектива), який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Окрім того, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з положеннями ст. ст. 132, 173 КПК також повинен врахувати правову підставу для арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Слідча суддя встановила, що слідчими відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000739 від 16.07.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

01.05.2025 о 12.05 год. ОСОБА_6 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, складене 02.05.2025 та цього ж дня вручено ОСОБА_6 .

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Слідча суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, вказаного у клопотанні, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідча суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру від 02.05.2025, вчинив зазначене кримінальне правопорушення та на цьому етапі досудового розслідування є достатні підстави, які поза розумним сумнівом свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри, оскільки у розпорядженні слідчої є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності у діях ОСОБА_6 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

згідно актового запису №7, 25.09.2010 зареєстровано шлюб між підозрюваним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_7 належить:

- з 30.10.2023 на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 40 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- з 27.10.2023 на праві приватної власності належить гараж, загальною площею 18,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 ;

- з 24.08.2023 на праві приватної власності належить гараж, загальною площею 24,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_2 ;

- з 11.03.2021 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, загальною площею 110,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з ч. 1. ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

З огляду на це, вищевказане майно перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного та його дружини ОСОБА_7 .

Суд враховує правову позицію, наведену в постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 в справі № 372/504/17, від 29.06.2021 в справі № 916/2813/18, від 22.09.2020 в справі № 214/6174/15-ц, за якої наведені вище норми СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із членів колишнього подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Тобто набуте майно у період його перебування в шлюбі і й дотепер, є їх спільною сумісною власністю, а суд в межах даного кримінального провадження не наділений правом визначати конкретну частку власності кожного із подружжя.

Хоча конфіскації як виду покарання може підлягати лише частка у спільному майні особи, відносно до якої застосовується таке покарання, під час вирішення питання про арешт майна, суд не має права вирішувати питання про визначення часток у спільному майні та виділенні їх в натурі. Так само це питання не може і вирішуватись під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки спори щодо приналежності майна та визначення часток у ньому мають вирішуватись виключно у порядку цивільного судочинства, а визначення часток у спільному майні засудженої особи має відбуватись під час виконання вироку суду, яким призначене покарання у вигляді конфіскації майна.

Отже, на переконання слідчої суді, наразі таке втручання у право власності як арешт майна переслідує легітимну мету, а саме забезпечення в майбутньому можливої конфіскації майна як виду покарання.

Поруч із тим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності належить автомобіль марки «AUDI 100», VIN-код: НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 .

Окрім цього, 01.05.2025 проведено обшук у автомобілі марки «Mercedes-Benz GLE 350D», д.н.з. НОМЕР_7 , що було припарковане на дорозі в с. Нові Стрілища Бібрської громади Львівського району Львівської області, під час якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 350 Євро, 51900 гривень, належні ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Арешт майна скасовується у встановленому цим кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Дослідивши матеріали клопотання, враховуючи, що накладення арешту на майно проводиться з метою забезпечення завдань кримінального провадження, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту, розумність та співрозмірність обмеження права власності, слідча суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.

Разом з тим, слідча суддя встановила, що ОСОБА_7 на праві власності належить автомобіль марки «AUDI Q7», VIN-код: НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 . Вказане майно використовується нею щоденно для ведення її господарської діяльності, а також як необхідний засіб для пересування її та її трьох малолітніх дітей. Враховуючи вказане, слідча суддя приходить до висновку, що арешт на вказаний автомобіль буде обмежувати власника майна у користуванні цим майном, накладення арешту може спричинити збитки інтересам останнього, а тому слідча суддя, з метою захисту права власності, вважає за необхідне у частині накладення арешту на спірний автомобіль відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідча суддя -

у х в а л и л а :

1. клопотання задовольнити частково.

2. Накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 шляхом заборони відчуження та розпорядження ним (перетворення, передачі чи продажу іншим особам), а саме:

- квартиру, загальною площею 40 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- гараж, загальною площею 18,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 ;

- гараж, загальною площею 24,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_2 ;

- нежитлове приміщення, загальною площею 110,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 ;

- автомобіль марки «AUDI 100», VIN-код: НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 .

- грошові кошти в сумі 350 Євро, 51900 гривень.

3. В іншій частині клопотання - відмовити.

4. Контроль за виконанням ухвали покласти на старшу слідчу в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п?яти днів з дня її оголошення.

Повний текст цієї ухвали проголошений 08.05.2025 о 09:00 год.

Слідча суддя ОСОБА_9