КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/450/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 404/6445/24 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 27.05.2025, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 27.07.2025, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Фортечного районного суду м. Кропивницького перебуває судова справа 440/6445/24, кримінальне провадження №0000044 від 02.02.2017 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України.

ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень проти власності та особи у 2017 році на території Кіровоградської області, зокрема 6 крадіжок, організованою групою, крадіжці, вчиненій організованою групою, з проникненням у приміщення, що завдала значної шкоди, 2 незаконних заволодіння транспортними засобами, розбійний напад, вчинений із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу. організованою групою.

У межах даного кримінального провадження, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 331 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора, із якими суд погодився, а тому судом постановлено продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту, адвокат ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у клопотанні прокурора не вказані обставини, що перешкоджають розгляду і закінченню розгляду справи, не надано доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором висловлені лише припущення, клопотання прокурора містить ті самі доводи, що раніше: оскільки строк тримання під вартою ОСОБА_6 спливає, і цей строк продовжувався раніше, то слід продовжити тримання ОСОБА_6 під вартою й надалі.

Тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , не може бути підставою для подальшого його тримання під вартою.

Не доведено доказами, що ОСОБА_6 може чинити вплив на свідків або потерпілих, також всі докази (речі і документи) у справі вже зібрані, отже такі ризики не встановлені.

Адвокат обвинуваченого вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 одружений (дружина ОСОБА_7 ), у шлюбі має малолітню доньку ОСОБА_8 , 2018 року народження.

Крім того, ОСОБА_6 виїхав за кордон України у 2018 році не з метою ухилення від суду, а з метою заробітку для утримання дочки та дружини, при цьому за кордоном, у Республіці Польща, він був офіційно працевлаштований.

Прокурором надано суду як доказ вини ОСОБА_6 матеріалів у сімох томах, із яких лише три стосуються ОСОБА_6 й пред`явленого останньому обвинувачення, а інші томи лише створюють ілюзію доведеності вини.

Також, сторона захисту зауважує, що частина доказів стороні захисту не відкриті стороною обвинувачення. Ряд доказів, на переконання сторони захисту, є недопустимими доказами.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали контрольного провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Учасники судового провадження з боку сторони захисту, будучи повідомленими про дату і час апеляційного розгляду належним чином, у встановлені кримінальним процесуальним законом строки, в судове засідання не з`явились, клопотання, повідомлення про причини неявки, заяви про обов`язковість проведення апеляційного розгляду при їх участі суду не надані, на адресу суду не надходили.

Прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подано заяву про проведення апеляційного розгляду за відсутності прокурора, у письмовому провадженні, у заяві висловлена позиція прокурора на заперечення апеляційної скарги прокурора.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному випадку неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У Фортечному районному суді м. Кіровограда триває судове слідство у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України.

У межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, загальний термін якого не перебуває поза межами розумного, зважаючи на наступну інформацію.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області 24.11.2017 стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у подальшому, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.01.2018 щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У подальшому, 22.05.2018, Кіровським районним судом м. Кіровограда відкладено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0000044 за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.289, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_6 за ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.3 ст.289 КК України.

У зв`язку із неявкою обвинуваченого в судове засідання, ухвалою суду першої інстанції від 21.09.2018 постановлено здійснити привід обвинуваченого, 18.10.2018 обвинуваченого оголошено у розшук.

Як встановлено, у серпні 2018 року ОСОБА_6 залишив територію України та виїхав до Польщі.

За повідомленням компетентних органів Республіки Польща обвинувачений ОСОБА_6 був затриманий 24.11.2023 р. правоохоронними органами Республіки Польща, щодо нього застосований екстрадиційний арешт.

Фактична передача ОСОБА_6 запланована в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Корчова-Краківець» Львівська область 04.04.2024, після чого заплановане доставляння обвинуваченого і поміщення його до ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» Львівської області.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.04.2024 стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні корисливих умисних особливо тяжких злочинів, серед яких: кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, що карається позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 185 КК України, що карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна., кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, що карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Колегія суддів вважає, що є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним про тяжкість обвинувачення та суворість покарання, що може йому загрожувати у разі його засудження, намагатиметься чинити спроби переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях) або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, про об`єктивну наявність названого ризику свідчить інформація, про яку йшлося вище, за змістом якої ОСОБА_6 вже перебував тривалий час у розшуку.

ОСОБА_6 притягався до кримінальної відповідальності, судимий, останній раз 29 квітня 2014 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Крім того, 07.07.2017 до Компаніївського районного суду Кіровоградської області направлено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України. У межах цього кримінального провадження ухвалою суду першої інстанції 27.09.2018 постановлено здійснити привід обвинуваченого через його неявку, а 27.11.2018 оголошено його розшук.

Беручи до уваги зазначене та з огляду на кримінальну історію минулого обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність щодо нього іншого обвинувачення, можливо стверджувати, що існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Також, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховуються наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 має місце реєстрації проживання та місце проживання, одружений, має малолітню дитину, але безробітний, достатньо міцних соціальних зв`язків не має.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, є необхідним і доцільним, і з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

Доводи з приводу того, що кримінальне провадження триває з 2017 року, і за вказаний період не настало випадків, про які йдеться у клопотанні прокурора, не вчинено таких дій з боку обвинуваченого, та твердження, що обвинувачений не порушував умов обраного запобіжного заходу (який взагалі діяв до травня 2018), коли виїжджав до Польщі у серпні 2018, оскільки виїжджав на заробітки є безпідставними.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним, що стосовно нього наявні кримінальні провадження, у яких завершене досудове розслідування, а судом розпочинається судове провадження, маючи процесуальний обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, ігнорував вказане, на виклики суду не з`являвся, залишив місце свого проживання, більш того, виїхав до іншої країни. Зазначене стало підставою оголошення обвинуваченого у розшук одразу двома місцевими судами, і, безсумнівно, свідчить про переховування обвинуваченого від суду.

Доводи сторони захисту, що відносяться до джерел доказів у справі, їх належності й допустимості, а також того питання, чи доводять ці докази вину ОСОБА_6 колегією суддів не можуть оцінюватись на даній стадії провадження, оскільки триває судове слідство у суді першої інстанції, який і має надати належної юридичної оцінки сукупності доказів у кримінальному провадженні.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 27.05.2025, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27.07.2025, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3