Справа № 645/356/25
Провадження № 1-кп/645/280/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2025 року м. Харків
Немишлянський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі судових засідань ОСОБА_2
прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Люботин, українця, із середньо-технічною освітою, одруженого, працюючого на посаді охоронця «Воєнізованої охорони», пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
20.10.2024 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько о 20.00 годині, точний час не встановлено, знаходився за місцем свого мешкання за адресою : АДРЕСА_1 , розпиваючи спиртні напої разом із раніше знайомим йому потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Надалі, близько 04.00 години 21.10.2024 під час розпиття спиртних напоїв, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , реалізуючи який ОСОБА_5 , перебуваючи ліворуч від потерпілого, умисно, наніс ножем удар в область лівого боку потерпілого, чим спричинив йому тілесні ушкодження, у вигляді колото-різаного поранення лівої поперекової ділянки проникаюче до заочеревинного простору з пораненням верхнього полюсу лівої нирки та розвитком паронефральної гематоми яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження і є небезпечне для життя (відповідно до п.2.1. Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.»).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, щиро розкаявся, пояснив суду про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, зазначивши, що дійсно він 20.10.2024 року, в вечірній час, за місцем свого мешкання за адресою : АДРЕСА_1 , розпивав спиртні напої разом із знайомим ОСОБА_6 . Під ранок між ними виникла суперечка, він взяв ніж, перебуваючи ліворуч від потерпілого, умисно, наніс ножем удар в область лівого боку потерпілого.
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, зокрема, як і кількість, характер та механізм нанесених ударів. З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого та цивільного позову. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 324, ст. 368 КПК України, суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину і за якою статтею кримінального закону це діяння має кваліфікуватися, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя чи здоров`я особи від суміжного, при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.
Конституція України визначила, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3). Крім того, у ст. 27 Основного Закону держави гарантується невід`ємне право людини на життя і захист цього права є обов`язком держави. Такі положення Конституції України зумовлені нормами міжнародного права, зокрема в ч. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) зазначено: «Право кожного на життя охороняється законом». Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. б Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 р.) «Право на життя є невід`ємне право кожної людини. Це право охороняється законом».
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує в межах пред`явленого обвинувачення за ст.121 ч.1 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння
Вину обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття.
Враховуючи, що розгляд кримінального провадження здійснюється в межах пред`явленого прокурором обвинувачення, обставин, які обтяжують покарання, передбаченою ст. 67 КК України, судом не встановлено.
В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які, за змістом ст. 12 КК України, є умисним тяжким кримінальним правопорушенням, наслідки вчинення кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, стан його здоров`я, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі, із із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства. що повною мірою узгоджується з соціально-відновлювальною та запобіжною функціями покарання, які спрямовані на відновлення особистості з правослухняною поведінкою та запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі із подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком є необхідним й достатнім для його виправлення, запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому та є домірним скоєному.
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1, ч. 3 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід у вигляді застави слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Окрім цього, «Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу», затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 15, передбачений і порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбаченихКПК України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до органу Казначейства, в якому відкрито депозитний рахунок суду, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія постанови (ухвали) судді чи суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження зазначених документів до органу Казначейства (пункти 7-8).
Відповідно до ч. 11ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави не був порушений в ході розгляду справи, відтак внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки і 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1, ч. 3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 21 жовтня 2024 року по 19 грудня 2024 року.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави припинити.
Повернути заставодавцю кошти, внесені у якості застави за обвинуваченого ОСОБА_5 у розмірі 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят гривень).
Речові докази - Куртка чорного кольору, зі слідами речовини бурого кольору, ТМ «Nike» кофта синього кольору, футболка чорного кольору ТМ «Cropp» з візерунком, махрове простирадло поміщене в картонну коробку, махровий рушник, поміщений в картонну коробку, куртка чорного кольору із написом «Jack Jones», яка поміщається до спеціального сейф пакету № QYH 0020977, светр синього кольору з ворітником який було поміщено до паперового конверту, футболка сірого кольору із написом «Бампер супер» та на якому мається малюнок білої стрілки яку було поміщено до паперового конверту, джинси синього кольору із написом «Straight» які було поміщено до паперового конверту, чоботи коричневого кольору які було поміщено до спеціального сейф пакету QYH 0020976, мобільний телефон чорного кольору ТМ «Samsung» моделі «Galaxy A13», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , у чохлі чорного кольору, який було поміщено до спеціального сейф пакету № CRI 107964, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_5 .
Речові докази - змиви на ватну палочку з пальців та долонів обох рук ОСОБА_5 поміщено до паперового конверту, зрізи нігтів з правої та лівої руки ОСОБА_5 які було поміщено до паперового конверту, Пляшка з під горілки «Гетьман» поміщена до картонної коробки,. кухонні ножі у кількості 4 шт., з кухні поміщені до картонної коробки, серветки паперові з нашаруванням РБК поміщенні до паперового конверту, фрагмент обшивки з кухонного дивану з нашаруванням РБК поміщений до паперового конверту, серветка рожева з нашаруванням РБК поміщена до паперового конверту, кухонний ніж біля раковини поміщений в картонну коробку, дві пляшки з під горілки «Гетьман» та «Хортиця» поміщені в картонний коробку, кухонний ніж поміщений в картонну коробку, три скляні рюмки з балкону зі столу поміщені до картонної коробки, 1влс зі спр з чашки з кухні поміщений в сейф пакет CRI075951, змив на марлевий тампон з дверей до ванної кімнати поміщений в паперовий конверт, які знаходяться на відповідальному зберіганні і камері схову речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Речові докази - кросівки «Nike air» чорного кольору, мобільний телефон ТМ «Infinix» imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вважати повернутими законному власнику
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Немишлянський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: