Справа № 314/4374/23
Провадження № 1-кп/314/164/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000465 внесеного до ЄРДР від 22.07.2023 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народженця м. Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, має загальну середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, який зареєстрований: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника адвокат ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

Формулювання діяння вчинене ОСОБА_3

22 липня 2023 року, в ранковий час доби, ОСОБА_3 маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_5 , сів у незачинений автомобіль "ВАЗ 2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1991 року випуску, де за допомогою знайдених в салоні ключів, привів в дію двигун вищезазначеного автомобіля.

Після чого, ОСОБА_3 на вказаному автомобілі зник, таким чином незаконно заволодів належним потерпілому ОСОБА_5 транспортним засобом, чим спричинив матеріальний збиток на суму 40230грн (згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № 3363 від 25.07.2023).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя 21.12.2023 відносно ОСОБА_3 були застосовані примусові заходи медичного характеру, по кримінальному провадженні за підозрою у вчиненні суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст.289 КК України (за раніше вчинене суспільне-небезпечне діяння, як було вчинене ОСОБА_3 02.07.2023).

В діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №278 у ОСОБА_3 наявні ознаки психічного розладу у вигляді біполярного афективного розладу, маніакального епізоду з психотичними включеннями, ускладненого психічними та поведінковими розладами, в наслідок сумісного вживання психоактивних речовин (опіоїди, алкоголь), синдром залежності. У період скоєння інкримінованого йому правопорушення був таким, що позбавлений здатності усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом у цей час, ОСОБА_3 , також не може усвідомлювати свої дії й керувати ними усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та пояснив, що під час досудового розслідування було зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, однак було встановлено, що підозрюваний є неосудним і тому просить застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.

ОСОБА_3 , його захисник, законний представник заперечували щодо задоволення клопотання.

Пояснення ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що 22.07.2023 він у незнайомих осіб придбав автомобіль ВАЗ-2106 за 1000 доларів США разом із документами. При цьому обставин, місця де був придбаний автомобіль, а також походження грошей та джерела їх отримання пояснити не зміг. ОСОБА_3 вважає себе психічно здоровим, та казав, що йому потрібно на фронт.

З урахуванням того, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридичною оцінкою суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, заслухавши думки учасників провадження, свідків, суд приходить до наступних висновків.

Незважаючи на не визнання своєї вини підозрюваним, суд вважає, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, яке вчинив ОСОБА_3 за викладених вище обставинах, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в нього є автомобіль ВАЗ 2106, державний знак НОМЕР_2 , в кузові білого кольору, який він придбав у 2018 році у мешканки м. Покровськ (Красноармійськ) ОСОБА_8 . Автомобіль він придбав по технічному паспорту на ім`я ОСОБА_8 , до теперішнього часу він не встиг переоформити автомобіль за браком часу і коштів. Свій автомобіль він постійно ставив на території свого подвір`я, або поруч, сигналізація в автомобілі відсутня. 21.07.2023 приблизно о 07.00годині на своєму автомобілі потерпілий поїхав на роботу в село Московка Запорізької області. Близько обіду йому зателефонувала дружина та повідомила, що приїхала теща. Повернувшись за місцем мешкання о 19.00год потерпілий помітив, що автомобіль тещі знаходиться в дворі, тому він поставив свій автомобіль біля двору. Автомобіль він не замкнув на ключ, документи він постійно залишав в автомобілі під чохлом пасажирського сидіння, а ключ клав під водійське сидіння (робив так завжди). В цей час потерпілий зустрів свого сусіда ОСОБА_9 . Поговоривши з сусідом ОСОБА_5 приблизно о 21.00год зайшов в будинок і більше на вулицю в цей день не виходив. 22.07.2023 приблизно о 05.45год ОСОБА_5 прокинувся, вийшов на вулицю, де помітив, що його автомобіль ВАЗ 2106 відсутній біля двору. Після чого потерпілий зразу зателефонував до поліції та повідомив що його автомобіль зник. При цьому потерпілий стверджує, що ні ключі ні документи на автомобіль він нікому не передавав, автомобіль нікому не продавав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що рядом з ним проживає ОСОБА_5 , який в своєму користуванні має автомобіль ВАЗ 2106 державний знак НОМЕР_2 , в кузові білого кольору, яким постійно користується. 21.07.2023 приблизно о 19.00год за місцем мешкання він зустрів сусіда ОСОБА_5 , який в той час повернувся до дому з роботи на своєму автомобілі ВАЗ 2106, який він залишив біля двору. Вони трохи поспілкувались, покурили і розійшлись по домівках. 22.07.2023 о 06.20год йому зателефонував сусід ОСОБА_5 і повідомив що його автомобіль ВАЗ 2106 вкрала невідома особа.

Допитана в судовому засіданні мати підозрюваного ОСОБА_11 пояснила, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає психічними розладами, неодноразово починаючи з 2000року проходив лікування в психіатричних лікарнях. Так приблизно о 11.30год 22.07.2023 року за місцем її мешкання АДРЕСА_3 приїхав її син ОСОБА_12 на автомобілі марки ВАЗ 2106, білого кольору, син перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 вийшов з автомобіля і почав нести нісенітниці з приводу того, що його чекають військові, що він має спеціальне військове звання. Почав бігати по двору збирати речі, поводив себе не адекватно, агресивно, казав, що йому треба їхати на війну. Після чого сів в автомобіль та поїхав, де на перехресті дороги його зупинили працівники поліції, так як останній підозрівається у незаконному заволодінню чужим транспортним засобом.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що 22.07.2023 об 11.20год вона прямувала з села Успенівка в напрямок села Новогригорівка Запорізької області, за місцем свого мешкання. Позаду почула звук наближаючого автомобіля, зупинилась, біля неї зупинився автомобіль ВАЗ 2106, з автомобіля вийшов чоловік який був у балаклаві, сказав їй що «згоден підвезти». Вона сіла в салон авто, після чого невідомий чоловік почав їхати, через деякий час він зняв балаклаву і в ньому вона впізнала жителя села Новогригорівка ОСОБА_14 . Вона бачила, що ОСОБА_15 знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, при цьому він вів себе агресивно, ніс всякі нісенітницю, казав, що він військовий, капітан-майор. Доїхавши до села вона вийшла з автомобіля і попрямувала до дому, куди поїхав ОСОБА_16 вона не знає, але їй здалось що останній поїхав до себе додому.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що, станом на 2023 рік він працював дільничним інспектором поліції Пологівського РВП. 22.07.2023 надійшло орієнтування щодо угону автомобіля ВАЗ2106. Під час обстеження території, а саме села Новогригорівка Гуляйпільського району Запорізької області, був помічений розшукуваний автомобіль, після зупинки якого з авто вийшов чоловік в балаклаві та військовому спорядженні. Після виконання наказу та зняття балаклави вказаний чоловік виявився місцевим жителем ОСОБА_3 . Жодних документів на автомобіль ОСОБА_3 не надав та не зміг пояснити щодо походження автомобіля. Свідок ОСОБА_17 стверджував, що ОСОБА_3 не казав, що це його автомобіль і що він його купив. ОСОБА_3 був у стані алкогольного сп`яніння, після чого відносно нього був складений протокол та викликаний СОГ. Свідок також пояснив, що так як він працював дільничним він знає всіх мешканців села Новогригорівка і ОСОБА_3 охарактеризував з негативної сторони, зазначив, що останній ніде не працює живе за рахунок матері.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що в 20 числах липня 2023 року пізно в вечері він повертався з роботи до дому, проходив по вул. Шевченка в м. Вільнянськ, де його увагу пригорнув, чоловік який копошився біля світлого автомобіля ВАЗ2106. Коли проходив, то помітив, що чоловік перебував у стані алкогольного сп`яніння, це було видно по рухах. Також свідок пояснив, що він не одноразово проходив біля цього будинку і візуально знає власника автомобіля, це був не він. За рисами він впізнав цього чоловіка у підозрюваному ОСОБА_3 .

Крім показів потерпілого, свідків, судом досліджені наступні докази, що підтверджують вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:

- розпискою ОСОБА_5 про отримання автомобіля ВАЗ2106 (т. 1 а.с. 109);

- полісом № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 , щодо страхування автомобіля ВАЗ21061 (т. 1 а.с. 114);

- висновок судово-психіатричної експертизи № 278 , згідно якого ОСОБА_3 ,1972 р.н., виявляв у період інкримінованого йому правопорушення та виявляє на теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді біполярного афективного розладу, маніакальний епізод з психотичними включеннями, ускладненого психічними та поведінковими розладами, внаслідок сумісного вживання психоактвних речовин 9опіоїди, алкоголь), синдром залежності. Отже він не міг усвідомлювати свої дії й керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також не може усвідомлювати свої дії й керувати ними (т. а.с. 27-40).

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, судом досліджено такі процесуальні рішення, документ та інші матеріали:

- витягом з ЄРДР №0000465 від 22.07.2023 (т. 1 а.с. 95);

- рапортом, про надходження повідомлення зі служби 102 про те. що 22.07.2023 о 06.09 за адресою: м Вільнянськ. вул. Шевченка, 143. Впродовж ночі викрали автомобіль ВАЗ2106 Державний номер НОМЕР_4 . Бежевого кольору, 1991 року випуску (т. 1 а.с. 101);

- протоколом огляду місця події від 22.07.2023, оглядалось подвір`я біля будинку АДРЕСА_4 ( т. 1 а.с. 105-108);

- рапортом про телефонну розмову з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає м. Покровськ. Вул.. Квітуча. 52. В ході розмови остання пояснила, що в її користування перебував автомобіль марки ВАЗ21061, державний номерний знак НОМЕР_2 , в кузові білого кольору, який був оформлений на її ім`я. В 2018 році вона продала вказаний автомобіль хлопцю на ім`я ОСОБА_19 за 1000 доларів США, при цьому віддала технічний паспорт (т. 1 а.с. 115);

- рапортом від 22.07.2023. в якому зазначено, що працівники Гуляйпільського ВП, зупинили авто ВАЗ2106 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; авто перебуває в розшуку (т. № 1 а.с. 118);

- протоколом затримання особи від 22.07.2023 (т. 1 а.с. 121123);

- заявою ОСОБА_5 на дозвіл на проведення огляду автомобіля ВАЗ2106, державний номерний знак НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 124);

- протоколом огляду від 22.07.2023, яким був оглянутий автомобіль ВАЗ2106, державний номерний знак НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 125-128);

- постановою про визнання речовими доказами (т. 1 а.с. 129-1300;

- ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.07.2023 про накладення арешту (т. 1 а.с. 139);

Висновок суду щодо вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння в стані неосудності.

Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Частиною 1 ст. 503 КПК визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання, зокрема, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що суспільно небезпечне діяння було вчинено особою, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для кримінально-правової оцінки діяння: як об`єктивні, так і суб`єктивні його ознаки. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Щодо заперечень підозрюваного та захисту, стосовно того, що ОСОБА_5 не є власником спірного автомобіля, а користувався ним на підставі технічного паспорту, а отже не може бути потерпілим в даному випадку. Суд з цим запереченням не погоджується, так як якщо особа, що користується автомобілем на підставі техпаспорту, постраждала від правопорушення, пов`язаного з незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК України), то вона може бути визнана потерпілим. Відповідно до КК України, це стосується будь-якої особи, яка законно користується транспортним засобом і зазнала шкоди внаслідок правопорушення.

Таким чином, суд, оцінюючи покази ОСОБА_3 , свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, а також надані письмові докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям ОСОБА_3 в стані неосудності прийшов до висновку, що докази досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини, а саме що в діях останнього вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинено повторно.

Суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом (п. 1 ст. 7 Конвенції).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність ( ч. 1 ст. 18 КК).

Згідно зі ст. 19 КК осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (ч. 1).

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 2).

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона кримінального правопорушення, бо вона включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення кримінального правопорушення. Ознаками суб`єктивної сторони, як елементу складу, є вина, мотив і мета кримінального правопорушення. Обов`язковою (необхідною) основною ознакою суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення є вина особи.

Відповідно до ст. 23 КК виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (ст. 24 КК).

У широкому значенні кваліфікація кримінальних правопорушень чи кримінально-правова оцінка діяння - це оцінка діяння, яке заподіяло чи могло заподіяти шкоду, та характеризується рисами кримінальної протиправності, що полягає у визначенні того, якою статтею (частиною, пунктом статті) кримінального закону, передбачене це діяння. Вона включає в себе пошук відповідної статті, обґрунтування необхідності її застосування, процесуальне закріплення висновку про те, що діяння передбачене вказаною статтею та, відповідно, що воно є (не є) кримінальним правопорушенням чи іншим діянням, передбаченим кримінальним законом.

У спрощеному (вузькому) вигляді кваліфікація кримінальних правопорушень чи кримінально-правова оцінка діяння - це встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого КК.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Статтею 92 КК передбачено, що примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб:

1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання (ст. 93 КК).

Згідно зі ст. 94 КК залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (ч. 1).

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду (ч. 5).

Визначаючи тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Відповідно до вимог ст. 503 КПК кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку (ч. 1).

Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру (ч. 3).

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними (ч. 4).

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються: 1) час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення; 2) вчинення цього суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення цією особою; 3) наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування; 4) поведінка особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення і після нього; 5) небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою; 6) характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням або кримінальним правопорушенням; 7) обставини, що підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення (ст. 505 КПК).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Суспільна небезпечність як ознака кримінального правопорушення полягає в тому, що кримінальне правопорушення заподіює або створює реальну загрозу заподіяння шкоди суспільним відносинам, які є об`єктами кримінально-правової охорони. Суспільна небезпечність - внутрішня якість кримінального правопорушення, яка надає йому матеріального характеру, закріплена в законі та набуває правового значення, тобто породжує протиправність, яка є юридичним вираженням суспільної небезпечності.

У теорії кримінального права суспільна небезпечність визначається двома критеріями - характером і ступенем.

Характер суспільної небезпечності діяння як ознака кримінального правопорушення - це його якісна характеристика, обумовлена перш за все характером суспільних відносин, на які діяння посягає. Так, характер суспільної небезпечності діянь є різним, залежно від особливостей різних груп суспільних відносин, на які вони посягають, скажімо, наприклад, на основи національної безпеки чи життя та здоров`я особи.

Характер суспільної небезпечності визначається, крім того, характером діяння, його об`єктивними ознаками (показниками): місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків.

Ступінь суспільної небезпечності - кількісне вираження небезпечності діянь, яке визначається інтенсивністю посягання і, перш за все, видом та розміром (обсягом) шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди.

Щодо вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_3 у стані неосудності: то згідно висновку судово-психіатричного експерта №278 від 21.08.2023, ОСОБА_3 у період інкримінованого йому діяння виявляв ознаки психічного розладу у вигляді біполярного афективного розладу, маніакальний епізод з психічними включеннями, ускладненого психічними та поведінковими розладами в наслідок чого не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_3 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Враховуючи вищевказаний висновок експерта та керуючись приписами статті 19 КК України, суд приходить висновку, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння - передбачене ч. 2 ст. 289 КК України у стані неосудності, оскільки на момент вчинення діяння ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати в наслідок біполярного афективного розладу, маніакального епізоду з психотичними включеннями, ускладненого психічними та поведінковими розладами, внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (опіоїди, алкоголь), синдром залежності, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння.

Враховуючи викладене вище, особу підозрюваного, характер та тяжкість його психічного захворювання, тяжкість та обставини вчинення ним суспільно небезпечного діяння, ступінь його небезпечності для суспільства, суд дійшов висновку про доцільність застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, що буде достатнім для запобігання вчиненню ним повторних суспільно-небезпечних діянь.

Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності дост.100 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.395,512,513 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, затверджене прокурором про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу Дніпровська філія «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», що розташована за адресою: вул. Надії Алексєєнко, 84, м. Дніпро, Дніпропетровська область, застосований до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання ухвалою законної сили залишити без змін.

Речові докази:

-автомобіль ВАЗ 2106 який переданий на відповідне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , залишити останньому;

-змиви та контроль до нього - які зберігаються в камері зберігання речових доказів Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області знищіти;

-декоративна насадка важеля перемикання передач, чохли з сидіння спинки подія - які зберігаються в камері зберігання речових доказів Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути ОСОБА_5 , при відмові в отриманні знищити.

Копію ухвали після її проголошення вручити прокурору, потерпілому, захиснику, законному представнику, особі, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1

10.06.2025