Номер провадження: 11-кп/813/658/25
Справа № 522/1584/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, змінену апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на вирок Приморського райсуду м. Одеси від 29.04.2024 у к/п №0000527 від 06.07.2023 стосовно:

ОСОБА_9 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вишневе Оржицького району Полтавської обл., громадянки України, з середньою освітою, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою, АДРЕСА_2 , відносно якої:

- 24.06.2020 Лубенським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу із звичайним спостереженням,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 1, 2; ч. 3 п. 2 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вироку суду, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 було достовірно відомо, що на території України впроваджено воєнний стан, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався.

Так, 24.06.2023, приблизно о 15 год. 18 хв., ОСОБА_9 знаходилась у торгівельному залі магазину «Єва №4019», що розташований за адресою м. Одеса, пров. Семафорний, № 4, в якому ТОВ «РУШ» здійснює діяльність з продажу належного йому майна, підшукуючи товар, яким вона планувала таємно заволодіти.

Перебуваючи у вищезазначеному магазині у ОСОБА_9 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів. Підійшовши до стелажів з жіночими парфумами, оглянувши їх, ОСОБА_9 визначила предметом свого злочинного посягання, один флакон жіночих парфум торгової марки «Pako Rabanne Lay Million» об`ємом 50 мл., вартістю 2574,35 грн.

Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, переконавшись що за нею ніхто не спостерігає та її дії несуть таємний характер, ОСОБА_9 вказаний парфум поклала до пакету, який був при ній. Надалі, ОСОБА_9 , не розрахувавшись за вищевказаний товар оминула касову зону, пройшовши повз лінію контролю, тим самим спричинивши ТОВ «РУШ» магазин «Єва» матеріальний збиток на суму 2574 грн. 35 коп. В подальшому викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Окрім того, 24.06.2023, приблизно о 16 год. 38 хв., ОСОБА_9 знаходилась у торгівельному залі магазину «Єва №421», що розташований за адресою: м. Одеса, пр-кт Шевченко, № 8-А/8-Б, в якому ТОВ «РУШ» здійснює діяльність з продажу належного йому майна, підшукуючи товар, яким вона планувала таємно заволодіти.

Перебуваючи у вищезазначеному магазині у ОСОБА_9 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів. Підійшовши до стелажів з жіночими парфумами, оглянувши їх, ОСОБА_9 визначила предметом свого злочинного посягання, один флакон чоловічих парфум торгової марки «Расо Rabanne 1 Million» об`ємом 50 мл., вартістю 1682,16 грн.

Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, переконавшись що за нею ніхто не спостерігає та її дії несуть таємний характер, ОСОБА_9 вказаний парфум поклала до пакету, який був при ній. Надалі, ОСОБА_9 , не розрахувавшись за вищевказаний товар оминула касову зону пройшовши повз лінію контролю, тим самим спричинивши ТОВ «РУШ» магазин «Єва» матеріальний збиток на суму 1682 грн. 16 коп. В подальшому викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та змінах до неї прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 не погодилась із оскаржуваним вироком суду з огляду на наступні обставини:

- суд 1-ої інстанції, усупереч вимогам ч. 1 ст. 337 КПК України, не мотивуючи свого рішення, виключив з висунутого ОСОБА_9 обвинувачення кваліфікуючу ознаку «вчинене повторно», за епізодом від 24.06.2023 у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним також про вказані обставини не вказав, а отже допустив порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, а саме: в мотивувальній частині вироку суду не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду;

- відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням регламентованих ст. 42 КПК України прав обвинуваченого, що в силу положень ст. 412 КПК України також визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону;

- всупереч вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у судовому рішенні не зазначено обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 , а саме: добровільне відшкодування завданого збитку.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України в суді 1-ої інстанції.

Водночас прокурор ОСОБА_6 частково підтримала змінену апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та просила закрити кримінального провадження, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду призначене на 23.04.2025 не з`явилася, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце його проведення, про причини неприбуття не повідомила та жодних клопотань на адресу суду не подавала, водночас, захисник ОСОБА_7 просив розглядати справу за відсутності ОСОБА_10 та не заперечував щодо закриття кримінального провадження з вказаних прокурором підстав.

Представник потерпілого ТОВ «РУШ» ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, в поданій до апеляційного суду заяві просив апеляційний розгляд здійснювати за його відсутності.

У зв`язку з тим, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої ОСОБА_10 , колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за її відсутності, а також за відсутності потерпілого.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права обвинуваченої на доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 ст. 5 КК України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ст.ст. 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати ККС Верховного Суду від 07.10.2024 (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Водночас, п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні 2-х епізодів крадіжок в умовах воєнного стану, які мали місце: у 2023.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2023 становить 2684 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1342 грн. на 2023 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ст. 51 ч. 2 КУпАП) становить 2684 грн.

Отже, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2023 році становила - 2684 грн.

Згідно із вироком суду 1-ої інстанції протиправними діями ОСОБА_10 заподіяна шкода ТОВ «РУШ» за першим епізодом у сумі 2 574 грн. 35 коп., а за другим - 1 682 грн. 16 коп.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченою майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684 грн. - станом на 2023 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст. 5 КК України і на теперішній час інкриміновані обвинуваченій дії не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За приписами ч. 2 ст. 479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 або 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Водночас ч. 3 ст. 479-2 КПК визначено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилась та не надала згоду на закриття кримінального провадження щодо неї у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, апеляційний суд керується приписами п. 2-1 ч. 2 ст. 284 та ч. 3 ст. 479-2 КПК України.

Відповідно до абз. 5 ч. 7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 частини першої або п. 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність згоди обвинуваченої ОСОБА_9 на закриття провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Таке рішення суду апеляційної інстанції жодним чином не погіршує становище обвинуваченої.

Частина 9 ст. 100 КПК України передбачає, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

В свою чергу, відповідно до п.п. 5 та 7 зазначеної ч. 9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Відтак, з огляду на вищевикладені положення кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає за необхідне, вирішуючи питання про долю речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, диски із відеозаписами з камер відеоспостереження з магазинів «Єва №4019» та «Єва № 421», необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Керуючись ст.ст. 24, 100, 284, 370, 373, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 424, 479-2, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Змінену апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2024, яким ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України скасувати.

Закрити кримінальне провадження №0000527 від 06.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: два диски із відеозаписами з камер відеоспостереження з магазинів «Єва №4019» та «Єва № 421» зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4