Справа № 644/952/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові, кримінальне провадження за №0001805 від 24.12.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Мала Данилівка Харківської області, з середньою освітою, інваліда дитинства 3 групи, який працює без офіційного працевлаштування, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України, -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , з серпня 2024 року по 23 грудня 2024 року, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи з неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартирі АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру пов`язаного із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_4 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій, достовірно знаючи про її вік та незважаючи на це, за згодою останньої, без застосування фізичного та психічного насильства, а також погроз застосування такого насильства, неодноразово вступав з нею у статеві зносини, а саме: вчиняв дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4

23 грудня 2024 року потерпілу ОСОБА_4 , бригадою ШНМД доставлено до КНП «Міський перинатальний центр» ХМР, з діагнозом: вагітність перша, 6 тижнів, неповний аборт, та проведена операція з вишкрібання, вагітність не збережена.

Допитаний у судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини його скоєння, як вони викладені вище.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, суд за згодою прокурора, потерпілої, законного представника неповнолітньої потерпілої, обвинуваченого і у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у повному обсязі, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та суд упевнився у добровільності їх позиції. Учасникам кримінального провадження роз`яснено те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 155 КК України тобто вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , є щире каяття у вчиненому злочині, яке проявилося у фактичному визнанні своєї вини, в осуді своїх дій, розумінні наслідків своїх дій, а також активне сприяння розкриттю злочину та судовому розгляду.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, працює без офіційного працевлаштування, не одружений, є інвалідом третьої групи з дитинства, має постійне місце проживання за яким характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання за скоєне, суд керується нормами ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, враховуючи обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, думки прокурора, потерпілої та її законного представника, які вважали за можливе призначити йому мінімальне покарання без реального його відбуття, дані зазначені у досудовій доповіді органу пробації, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155 КК України у виді позбавлення волі.

Призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про доцільність призначення основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів, суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 від відбуття призначеного йому за вироком покарання звільнити з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 в період іспитового строку: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк призначеного за вироком покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 30.12.2024 по 18.02.2025 року (включно), відповідно до приписів ч. 7 ст. 72 КК України.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту змінити на особисте зобов`язання.

Зобов`язати ОСОБА_6 прибувати до суду за першою вимогою, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2024 року (справа №644/11491/24) на біологічний матеріал після операції ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речовий доказ - біологічний матеріал після операції ОСОБА_4 , після набрання вироком законної сили - знищити.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1