Номер провадження: 11-кп/813/2062/25
Справа № 503/2482/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Подільського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2025 року про продовження відносно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15, ч.5 ст.186 КК України строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000646, внесеному до ЄРДР 02 липня 2023 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора ОСОБА_9 задоволено, та продовжено відносно ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.08.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд 1-ої інстанції зазначив, що продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку те, що у вказаному провадженні продовжують існувати ризики, встановлені ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, та 4 особливо тяжкими злочинами, суд вважав за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід на даний час зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою, не вмотивованою та такою, яка постановлена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, з огляду на наступне:

- судом першої інстанції не взято до уваги, що прокурором не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- при розгляді клопотання сторони обвинувачення, суд не розглянув можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Позиції учасників судового розгляду

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, однак його неявка не перешкоджає розгляду провадження.

Враховуючи положення ст.422-1 КПК, колегія суддів вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив здійснювати розгляд апеляційної скарги шляхом забезпечення безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_8 в залі судових засідань апеляційного суду.

Судові засідання призначались на 15.07.2025 року, 22.07.2025 року, 25.07.2025 року, 09.09.2025 року, 16.09.2025 року.

Право ОСОБА_8 на участь в судовому засіданні забезпечено шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеська виправна колонія №14» за участю обвинуваченого.

При цьому, ОСОБА_8 був належним чином сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, на адресу ДУ «Одеська виправна колонія №14» була направлена копія ухвали Одеського апеляційного суду про призначення судового засідання у режимі відео конференції.

За повідомленням службових осіб ДУ «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_8 в категоричній формі відмовився від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції Одеського апеляційного суду.

Так, відповідно до ч.3 ст.21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, положеннями ч. 2 ст. 422 та ст. 422-1 КПК передбачено особливий порядок апеляційної перевірки ухвал як слідчих суддів (у тому числі щодо застосування та продовження певних запобіжних заходів, обраних під час досудового розслідування), так і ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Так, особливість становлять: спрощений порядок подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду; скорочений строк апеляційного оскарження; відсутність стадії відкриття апеляційного провадження; обмежені строки розгляду апеляційної скарги; невідкладність вирішення питання про відновлення порушених прав і свобод заінтересованих осіб (постанова ОП від 19.09.2022 у справі № 521/12324/18 (провадження № 51-5817кмо21)).

У даному провадженні ОСОБА_8 має статус обвинуваченого. Згідно практики ЄСПЛ, яка регулює відносини явки обвинуваченого до суду, вбачається «Хоча присутність обвинуваченого у кримінальному процесі під час судового розгляду має величезне значення як через право слухання, так і через необхідність перевірити точність показань обвинуваченого та порівняти їх зі свідченнями свідків, розгляд, проведений за відсутності обвинуваченого, не є несумісним з Конвенцією, якщо заінтересована особа може згодом отримати від суду, який його заслухав, нову ухвалу по суті обвинувачення, як щодо права, так і факту (див. рішення ЄСПЛ у справі Пуатримоля, § 31). Більше того, залишається відкритим питання про те, чи застосована ця остання вимога, якщо обвинувачений відмовився від свого права на явку та захист. Для того, щоб така відмова була ефективною для цілей Конвенції, вона повинна бути встановлена недвозначним чином і супроводжуватися мінімальними гарантіями, пропорційними його важливості (там же). Наприклад, Суд вважає, що перш ніж можна стверджувати, що обвинувачений побічно, своєю поведінкою, відмовився від важливого права за статтею 6, необхідно довести, що він міг розумно передбачати, якими будуть наслідки його поведінки».

В ухвалі судді-доповідача від 10.09.2025 року, після неодноразових намагань забезпечити явку ОСОБА_8 до суду, суд стверджувально зазначив, що 16.09.2025 року о 13 годині 00 хвилин відбудеться судове засідання, в яке викликається ОСОБА_8 , водночас обвинувачений в категоричній формі відмовився від участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції Одеського апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що не можливо зобов`язати приймати участь особу у розгляді власної справи, так само як і не можливо нескінченно чекати волі обвинуваченого на те, щоб він з`явився до суду для участі у розгляді апеляційної скарги, поданої в його інтересах. Однак, у даному випадку, всі змоги провести публічний судовий розгляд апеляційної скарги у встановлені у законі строки розбиваються об свавілля обвинуваченого, який фактично маніпулює державними ресурсами та створює ілюзію порушення власного права. Правовладдя, як видатний інститут людської діяльності, захищає кожного, хто потребує цього, однак воно не може захистити людину, яка сама не бажає такого захисту і штучно створює перешкоди для справедливого судового розгляду.

З урахуванням практики ЄСПЛ можливо стверджувати, що ОСОБА_8 розумно міг передбачити, що у випадку не явки для розгляду апеляційної скарги його захисника, судовий розгляд буде проведений без його участі.

За таких обставин, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку розгляду справ, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу без участі обвинуваченого, за участю його захисника, оскільки подальше відкладення розгляду справи не буде відповідати положенням ст.28 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , який доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Подільського міськрайонному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000646, внесене до ЄРДР 02 липня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст. 146 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185, ч.3 ст.15, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України..

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення по суті, оскільки оцінка доказів на предмет їх належності допустимості та достатності відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15, ч.5 ст.186 КК України.

Оскарженою ухвалою суду 1-ої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на які прокурор посилався у своєму клопотанні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000646, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, оскільки судовий розгляд у кримінальному провадженні знаходиться на стадії судового розгляду.

Разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15, ч.5 ст.186 КК України, які за класифікацією кримінальних правопорушень, передбачених ст.12 КК України, відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких обвинуваченому може бути призначене покарання до 15 років з конфіскацією майна, на думку апеляційного суду, наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може вдатися спроб переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналізуючи характер та обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , є достатні підстави припустити, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95, ст. 224 КПК.

Отже, апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній матиме можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Окрім того, щодо ризику незаконно впливати на свідків, апеляційний суд виходить з наступного:

- по-перше, показання свідків є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Апеляційний суд також вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_8 , офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного прибутку та стабільного джерела доходу, з огляду на корисливий характер кримінальних правопорушень, має місце ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вдатися до спроб вчинення інших злочинів з корисливих мотивів. Крім того, відносно ОСОБА_8 у іншому кримінальному провадженні скеровано обвинувальний акт до Оболонського районного суді м. Києва, в межах якого ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто за вчинення злочину проти власності, вказане може свідчити про те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченому кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування ризиків конкретними доказами є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти існуючим ризикам.

Водночас, колегія суддів враховує, що в змісті апеляційної скарги захисник лише цитує положення норм процесуального права, а також положення норм міжнародного права застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, без зазначення конкретних обґрунтувань заявлених вимог.

Разом з тим, оцінюючи дотримання розумного строку при розгляді справи судом 1-ої інстанції, колегія суддів враховує кількість обвинувачених, потерпілих, обсяг обвинувачення, процесуальну поведінку учасників кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що на даному етапі судового розгляду, не має підстав стверджувати про такі порушення.

Питання про те, чи є розумною тривалість попереднього ув`язнення, не може бути оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Також, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 утримується під вартою на підставі судових рішень, які переглядають в апеляційному порядку за його участі та участі його захисника, чим повністю дотримується його право на захист.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що для перегляду судового рішення в апеляційному порядку потрібно першочергово звернутись до змісту та форми апеляційної скарги, з якої вбачається, що захисник ОСОБА_7 у вступній частині скарги оскаржує «ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2025 року», а в прохальній просить скасувати «ухвалу слідчого судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 30.04.2025 року», та мотивуючи вимоги, вказує на статус ОСОБА_8 як «підозрюваного» та знаходження провадження на «стадії досудового розслідування», в той час, коли ОСОБА_8 12.11.2024 року вручений обвинувальний акт, чим завершена стадія досудового розслідування та провадження перебуває на стадії судового розгляду, а ОСОБА_8 має статус обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що підстави для продовження тримання під вартою обвинуваченого, наявність ризиків, які виправдовують застосування найсуворішого запобіжного заходу були ретельно перевірені судом 1-ої інстанції та мотиви, з яких виходив суд при задоволенні клопотання прокурора із відповідним обґрунтуванням викладені в судовомурішенні, тому доводи захисника про формальний підхід суду без справжньої оцінки ризиків спростовуються оскарженої ухвали суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про порушення права на захист ОСОБА_8 при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, суд 1-ої інстанції обґрунтовуючи не визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходуврахував, що ОСОБА_8 бвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15, ч.5 ст.186 КК України, зокрема у вчиненні дій, що супроводжувалися погрозами застосування насильства у вигляді відрізання частин тіла потерпілого, погрозами вбивством, а також фактичним застосуванням насильства до двох потерпілих, що у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України надає суду право не визначати розмір застави.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, або застосування альтернативного запобіжного заходу колегія суддів вважає вірним те, що з огляду на характер інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, чітким є переконання суду, що ані домашній арешт, ані інші більш м`які запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою не зможуть запобігти наведеним вище ризикам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження та вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаного обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2025 року про продовження відносно ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст. 146, ч.5 ст.185, ч.3 ст.15, ч.5 ст.186 КК України строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4