Справа № 305/916/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/263/25 за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2025 року, застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком по 14.06.2025.

Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого відділення Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 на строк по 14.06.2025 такі обов`язки:

- не залишати житло в АДРЕСА_2 , щоденно з 20:00 до 8:00 год, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Попереджено підозрюваного, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків щодо нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення.

Роз`яснено підозрюваному, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

З матеріалів за клопотанням вбачається, що 11.04.2025 прокурор Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000620 від 01.11.2024 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , лісоруба ФОП ОСОБА_7 , судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначив, що підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність: обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недоцільність обрання щодо підозрюваного запобіжних заходів, передбачених п. п. 1-4 ч. 1 ст. 176 КПК України, у зв`язку з чим прокурор просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя взяв до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, проживає спільно з дружиною, онкохворою матір`ю - інвалідом І групи безстроково, за якою здійснює догляд, братом - інвалідом ІІ групи, має джерело доходів, так як працює лісорубом у ФОП ОСОБА_7 , тобто наявний певний рівень соціальних зв`язків, а також те, що за період із часу повідомлення про підозру 21.01.2025 по час розгляду клопотання 14.04.2025 відсутні відомості про вчинення підозрюваним дій, які можуть бути розцінені як здійснення спроб, спрямованих на перешкоджання досудовому розслідуванню, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто реалізацію ризиків, тому прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, підлягає зміні, оскільки слідчим суддею не покладено обов`язків на підозрюваного ОСОБА_6 таких як: утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні та іншим підозрюваним ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні спільного злочину з ОСОБА_6 ; повідомляти орган досудового розслідування чи суд про зміну свого проживання або місця роботи; здати на зберігання до Головного управління ДМС в Закарпатській області свій паспорт для виїзду за кордон, хоча підозрюваний військовозобов`язаний, але при здійсненні догляду за матір`ю, має право на безперешкодне покидання території України на певний час. Отже, зазначає, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженню, і наведені ризики є реальними і триваючими, тому тримання під вартою підозрюваного буде виправданим та необхідним. Просить суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком без можливості внесення застави.

До початку судового розгляду захисник-адвокат ОСОБА_9 направив до Закарпатського апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням ним на лікарняному з 09.06.2025 та перебуванням на лікарняному підозрюваного ОСОБА_6 з 04.06.2025.

Апеляційним судом зазначена заява захисника-адвоката ОСОБА_9 до уваги не приймається, оскільки до заяви не долучено жодних підтверджуючих доказів, а також з метою дотримання процесуальних строків розгляду провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду ухвали слідчого судді у межах доводів апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_9 , у відповідності до вимог ст. 405 КПК України, за їх відсутності.

Судове провадження розглядається за відсутності учасників судового процесу, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду.

Заслухавши суддю-доповідачапро суть ухвали слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст. 181 КПК України вбачається, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У рішенні ЄСПЛ по справі Бузаджі проти Республіки Молдова, в пунктах 86-91 зауважено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Суд постановив, що цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що наведені вимоги законодавства при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 слідчим суддею дотримані, а доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.

Із журналу судового засідання вбачається, що під час розгляду клопотання прокурора участь у його розгляді приймали прокурор ОСОБА_5 , підозрюваний ОСОБА_6 , його захисник-адвокат ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції), що свідчить про дотримання права підозрюваного ОСОБА_6 на захист.

Так, апеляційним судом встановлено, що органом досудового розслідування Рахівським районним відділом поліції ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 01.11.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000620 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. З матеріалів клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що підставою для внесення до ЄРДР слугували матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.

В рамках даного кримінального провадження, 21.01.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 22.01.2025, відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, або сприяння вчиненню таких дій порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, вчинені з корисливих мотивів.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно зробив висновки про те, що прокурор при розгляді матеріалів за клопотанням, не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні прокурора, а також, що заявлені ризики в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення та даних про особу підозрюваного можуть служити виключними підставами для його ув`язнення, є обґрунтованими.

Крім того, з ухвали слідчого судді вбачається, що на основі наданих прокурором матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього обмежувального заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що недостатнім для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою той факт, що підозрюваний порушив покладені на нього процесуальні обов`язки в частині заборони покидати населений пункт, де проживає, без дозволу слідчого (прокурора), так як указане порушення не потягнуло за собою негативних наслідків для кримінального провадження, крім того у зв`язку із цим до підозрюваного вже застосовано захід кримінально-процесуальної відповідальності - звернуто в дохід держави заставу в розмірі 1 029 520 гривень.

Разом з тим, невчинення наразі підозрюваним дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню ще не свідчить про невчинення таких дій і у майбутньому.

Отже, слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано зазначив, що достатніх підстав для обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді взяття під варту немає, та дійшов до висновку, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.), оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Також, у матеріалах клопотання відсутні будь-які об`єктивні дані про те, що підозрюваний може ухилятись від слідства та суду або не виконувати процесуальні дії і таких даних не надано стороною обвинувачення, як у суді першої, так і апеляційної інстанції, а тому за вказаних обставин слідчий суддя місцевого суду дійшов правильного висновку про те, що належну поведінку підозрюваного може забезпечити інший більш м`який запобіжний захід, тобто не пов`язаний із взяттям підозрюваного ОСОБА_6 під варту, зокрема домашній арешт в нічний час доби, поклавши на нього відповідні обов`язки:

Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та даних про особу ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в нічний час. Такий запобіжний захід зможе забезпечити дотримання підозрюваним ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, слідчий суддя поклав на підозрюваного ОСОБА_6 й певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання ним процесуальних дій, зокрема: не залишати житло в АДРЕСА_2 , щоденно з 20:00 до 8:00 год., без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий та прокурор не довели того, що застосований до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

У Резолюції Комітету міністрів Ради Європи №11 від 09.04.1965 року «Взяття під варту» і Рекомендації R 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначено, що взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженню, колегія суддів вважає такими, що не є обов`язковою підставою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підозрюваний після обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час та до цього часу виконує покладені на нього обов`язки.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , який обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України, зокрема особу підозрюваного, який проживає спільно з дружиною, онкохворою матір`ю - інвалідом І групи безстроково, за якою здійснює догляд, братом - інвалідом ІІ групи, має джерело доходів, так як працює лісорубом у ФОП ОСОБА_7 , тобто наявний певний рівень соціальних зв`язків.

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах справи. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. 176-178,183,193,194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.

У ході апеляційного розгляду апеляційним судом також не встановлено, та прокурором не надано будь-яких відомостей про те, що підозрюваний ОСОБА_6 вже після застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, вчиняв дії, які можуть бути розцінені як здійснення спроб, спрямованих на перешкоджання досудовому розслідуванню, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто реалізацію ризиків, а тому висновок слідчого судді про обрання саме такого запобіжного заходу є обґрунтованим.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні не виявлено.

Інші посилання апелянта також не спростовують висновків слідчого судді про доцільність визначення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час, який є пропорційним тяжкості інкримінованого діяння та достатнім для досягнення завдань досудового розслідування.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, у зв`язку із чим, беручи до уваги положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по 14 червня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: