Провадження № 11-сс/4823/445/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

05 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 жовтня 2025 року включно, з визначенням розміру застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 гривень.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України,що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді взяття під варту просить скасувати, як необґрунтовану та незаконну, у задоволенні клопотання слідчому відмовити.

Аргументує тим, що жоден із ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, не підтверджується ні матеріалами кримінального провадження, не був підтверджений стороною обвинувачення під час судового розгляду клопотання.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не переховувався від органу досудового розслідування, він взагалі не був обізнаний про те, що відносно нього відкрите кримінальне провадження, він не мав жодних намірів переховуватися та не робив цього. Свідки знаходяться в іншій частині країни на значній відстані від місця проживання ОСОБА_6 , що виключає можливість здійснення на них тиску.

Просить прийняти до уваги, що матір його підзахисного є інвалідом 2 групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, обмежена у можливостях самообслуговування та у контролі своєї поведінки. В судовому засіданні ОСОБА_10 підтвердила неможливість свого самостійного існування та зауважила, що після залишення військової частини син постійно здійснював за нею догляд та опікувався її життям.

Наголошує на тому, що відповідно до діючого законодавства ОСОБА_6 має право на звільнення з лав Збройних Сил України з тих підстав, що його матір має інвалідність та потребує стороннього догляду, тому перебуваючи на волі він матиме можливість оформити всі необхідні документи для відстрочки.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та вказали на відсутність заявлених у клопотанні ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та обставини його вчинення, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_6 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем і тривалому нез`явленні до військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

За даним фактом П`ятим слідчим відділом (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, 27 січня 2025 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000385, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

28 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та в цей же день він був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства, тим більше, що будучи мобілізованим в умовах воєнного стану він самовільно залишив місце несення служби, визначене в селищі Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, тривалий час був відсутній та добровільно в розташування військової частини не повернувся.

Крім того, перебуваючи на волі підозрюваний може впливати на свідків, які є військовослужбовцями тієї ж військової частини з метою зміни ними показань на свою користь. При застосуванні більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний знову може продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, оскільки матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_6 має намір продовжити проходження військової служби.

Той факт, що матір ОСОБА_6 є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду, а підозрюваний, як єдиний її син та єдина особа, яка може здійснювати за нею догляд, має право на відстрочку та звільнення з лав Збройних Сил України, не гарантує дотримання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, адже на час інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_6 був військовослужбовцем.

Більш того, вказуючи на те, що тримання під вартою позбавляє ОСОБА_6 оформити належні документи, які дають йому право на відстрочку, захисник залишає поза уваго, що воєнний стан та мобілізація тривають з лютого 2022 року, а тому його підзахисний мав достатньо часу для оформлення належних документів, які давали б йому право на відстрочку.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, залишив місце несення служби, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, залишив розташування військової частини, до якої був направлений та припинив виконувати свій військовий обов`язок, отже, розумів наслідки своїх дій, тому рішення про його звільнення з-під варти буде передчасним.

Усі наведені захисником обставини були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при тому, що положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Підстав для сумнівів у правильності прийнятого рішення, колегія суддів не вбачає, не наведено таких підстав і захисником, а тому ухвала слідчого судді зміні або скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13