КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6284/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року, -

за участю:

представника - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01.08.2025 року задоволено клопотання слідчого 3 відділу СУ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, яке вилучено у ході проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

мобільний телефон iPhone 14 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

ноутбук MacBook Air, s/n CO2JXG67DRVC;

грошові кошти у розмірі 4720 Євро (32 купюри номіналом 100 Євро, 18 купюр номіналом 50 Євро, 31 купюра номіналом 20 Євро);

грошові кошти у розмірі 3000 доларів США (30 купюри номіналом 100 доларів США).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями у яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01.08.2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав, суперечить вимогам кримінально процесуального закону.

ОСОБА_7 працює на посаді директора Державного підприємства «Дослідний завод» спецелектрометалургії Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України, дохід його за період 2018 р. по 2025 р. повністю охоплює вилучену у нього суму. Також, ОСОБА_7 є пенсіонером та отримує пенсію. Крім того, 2010 році батьком останньому були подаровані кошти в розмірі 50 тисяч євро.

Під час обшуку, була присутня ОСОБА_11 , яка є дружиною ОСОБА_7 , робочий стіл в якому вилучені грошові кошти належать їй особисто. Походження коштів підтверджується тим, що ОСОБА_11 систематично починаючи з 2023 року здає в оренду двокімнатну квартиру.

Крім того, ОСОБА_7 не інкримінується ч. 1 ст. 114-1 КК України, повідомлення про підозру не вручалося.

В клопотанні про арешт майна не зазначено кваліфікуючої ознаки ч. 4 ст. 191 КК України стосовно підозри ОСОБА_7 , а саме яким чином та що він вчинив привласнення, розтрату чи заволодіння майном якому саме суб`єкту завдано шкоду, та в чому полягає умисел стосовно його нанесення, не надано доказів заволодіння майном, коштами, а також нанесення збитку або інших протиправних діянь.

Вилучення мобільного телефону та ноутбуку не передбачено ухвалою про обшук, дане є особистим індивідуальним майном ОСОБА_7 на якому міститься особиста інформація, відсутність якої призводить до унеможливлення соціального мешкання та спілкування особи, що є порушенням особистих немайнових прав.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час призначеного судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, що СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 від 08.04.2025 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

16.06.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва проведено обшук приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.07.2025 року слідчий 3 відділу СУ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 звернувся з клопотанням до Солом`янського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно, яке вилучено у ході проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

мобільний телефон iPhone 14 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

ноутбук MacBook Air, s/n CO2JXG67DRVC;

грошові кошти у розмірі 4720 Євро (32 купюри номіналом 100 Євро, 18 купюр номіналом 50 Євро, 31 купюра номіналом 20 Євро);

грошові кошти у розмірі 3000 доларів США (30 купюри номіналом 100 доларів США).

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01.08.2025 року задоволено клопотання слідчого 3 відділу СУ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, яке вилучено у ході проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

мобільний телефон iPhone 14 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

ноутбук MacBook Air, s/n CO2JXG67DRVC;

грошові кошти у розмірі 4720 Євро (32 купюри номіналом 100 Євро, 18 купюр номіналом 50 Євро, 31 купюра номіналом 20 Євро);

грошові кошти у розмірі 3000 доларів США (30 купюри номіналом 100 доларів США).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки воно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, всупереч доводам представника, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Метою накладення арешту у поданому клопотанні слідчий зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких просить апелянт скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам апелянта, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого 3 відділу СУ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 та накладено арешт на майно, яке вилучено у ході проведення обшуку приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

мобільний телефон iPhone 14 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ;

ноутбук MacBook Air, s/n CO2JXG67DRVC;

грошові кошти у розмірі 4720 Євро (32 купюри номіналом 100 Євро, 18 купюр номіналом 50 Євро, 31 купюра номіналом 20 Євро);

грошові кошти у розмірі 3000 доларів США (30 купюри номіналом 100 доларів США), - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3