УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 230 000 000 013 84 від 23.08.2023,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 230 000 000 013 84 від 23.08.2023.

На обґрунтування доводів клопотання адвокат зазначає, що 05.02.2024 слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова винесено ухвалу (справа №463/36/24), в рамках кримінального провадження № 420 230 000 000 013 84 від 23.08.2023 про накладення арешту, в тому числі на належне ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 278.5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (р.н. НОМЕР_1 ); земельна ділянка із кадастровим номером: :01:100:0268, площею 0.01 га (р.н. 224)..

Адвокат вказує, що арешт накладено необґрунтовано та незаконно, оскільки що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні № 420 230 000 000 013 84 від 23.08.2023 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого, а є особою чиї права та законні інтереси обмежуються. З огляду на вказане, уважає, що арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання може бути накладений лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, а тому арешт майна підлягає скасуванню.

В судове засідання адвокат та прокурор не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомленні належним чином та завчасно.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

До суду звернувся адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 з клопотанням в порядку ст.174 КПК України зазначаючи, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова винесено ухвалу (справа №463/36/24), в рамках кримінального провадження № 420 230 000 000 013 84 від 23.08.2023 про накладення арешту, в тому числі на належне ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 278.5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (р.н. 080); земельна ділянка із кадастровим номером: :01:100:0268, площею 0.01 га (р.н. 224)..

Звертаючись зі своїм клопотанням адвокат вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки ОСОБА_4 не має жодного статусу у даному кримінальному провадженні, а тому арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання не може бути накладений в даному конкретному випадку, у зв`язку з чим такий арешт майна підлягає скасуванню.

У той же час, адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, заявлені вимоги не підтримав, до матеріалів клопотання про скасування арешту майна заявником не надано доказів на підтвердження такої правової позиції, а тому, на переконання слідчого судді, викладені заявником обставини є лише припущенням та документально нічим не підтверджені.

Крім того, арешт на спірне майно накладено ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, що позбавляє слідчого суддю можливості дослідити матеріали, які слугували підставою для накладання арешту, а заявником не долучено до матеріалів клопотання ухвали слідчого судді від 05.02.2024 завіреної в належний спосіб, що перешкоджає слідчому судді перевірити ті обставини, на які посилається заявник.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із клопотанням до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

Також кримінальним процесуальним законом обумовлено принцип диспозитивності, за яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Таким чином, враховуючи відсутність будь яких доказів, які б свідчили на користь доводів адвоката ОСОБА_3 , слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість клопотання про скасування арешту майна.

Отже, оскільки заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, а у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України, слідчий суддя не вбачає правових підстав для скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 230 000 000 013 84 від 23.08.2023, накладеного ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова (справа №463/36/24).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: