Справа № 278/3134/23
В И Р О К

Іменем України

27 травня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліщин Житомирського району та області, громадянина України, із загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в:

29 квітня 2023 року близько 15 год. ОСОБА_4 перебував у житловому будинку АДРЕСА_3 . Знаючи, що у ОСОБА_5 є мобільний телефон марки «ХІАОМІ Redmi 9», цей же день, час та місці у ОСОБА_4 , який мав непогашену судимість за ч. 1 ст. 185 КК, виник умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, яке належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 під приводом тимчасового користування звернувся до ОСОБА_5 надати йому мобільний телефон, запевнивши, що поверне його, після чого останній добровільно надав для тимчасового користування мобільний телефон ОСОБА_4 . В подальшому, отримавши у такий спосіб мобільний «ХІАОМІ Redmi 9», ОСОБА_4 , утримуючи його при собі, залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився зазначеним майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 збитку на суму 3149 грн 67 коп.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, у вчиненому кається.

Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого.

Таким чином суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена, і кваліфікує його за ч. 2 ст. 190 КК (в редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII, чинній на час вчинення обвинуваченим діяння) як повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК, є нетяжким злочином, обвинувачений вчинив один епізод такого діяння, внаслідок якого шкода потерпілому не відшкодована.

ОСОБА_6 на час вчинення вищевказаного діяння мав судимість за ч. 1 ст. 185 КК за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 9.06.2021, на даний час не судимий, неодружений, працював неофіційно, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, проте примусових заходів медичного характеру не потребує, за місцем проживання характеризується негативно, повністю визнав винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

З урахуванням наведеного, відомостей про особу обвинуваченого, зокрема, про його майновий стан та відсутність офіційного працевлаштування, суд вважає за недоцільне призначати покарання у виді штрафу або обмеження волі, й враховуючи неможливість призначення покарання у виді виправних робіт, призначає покарання у виді позбавлення волі. Проте враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість, а також те, що потерпілий у своїх письмових заявах не наполягав на суворості, суд призначає покарання не на максимальний строк. визначений санкцією статті.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого вартості неповернутого викраденого майна, визнаний обвинуваченим, виходячи з принципу змагальності, суд задовольняє в повному обсязі.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Відомостей про речові докази матеріали провадження не містять.

Оскільки обвинувачений на даний час тримається під вартою в іншому кримінальному провадженні, підстав для обрання відносно нього запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Строк відбування покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили, а у разі не перебування його під вартою на цей день з дня його затримання після звернення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задоволити. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3149 (три тисячі сорок дев`ять) грн 67 коп. майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а також направити потерпілому не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1