Єдиний унікальний номер 205/8182/25
Номер провадження 1-кп/205/1011/25
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

8 серпня 2025 року місто Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в місті Дніпро клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого :

ОСОБА_4

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження № 0001459, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання прокурор заявила клопотання про продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, відносно ОСОБА_4 не зникли, а інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх зобов`язань, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. Кримінальне правопорушення вчинено в період іспитового строку. Обрання більш м`якого запобіжного заходу не виключає для нього перешкоду покинути межі міста Дніпра з метою переховування від правосуддя. Також матеріали справи ще не досліджені, потерпілі, свідки не допитані. Існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, адже з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинені діяння ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків кримінального правопорушення з метою зміни ними показань чи надання ними неправдивих показань. Що свідчить про наявність ризиків передбачених ст. 177 ч.1 КПК України.

Представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 під час підготовчого судового засідання повністю підтримав клопотання прокурора, оскільки вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити право слухняну поведінку обвинуваченого.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 повністю підтримали позицію свого представника.

Представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора та позицію адвоката ОСОБА_6 , оскільки вважає що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити право слухняну поведінку обвинуваченого.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали позицію свого представника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про застосування строків тримання під вартою, оскільки вважає його необґрунтованим та таким що суперечить нормам Європейської конвенції, у зв`язку з чим просить змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

На підтвердження своєї позиції посилався на ті обставини, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення не підтверджено доказами. В той же час, зазначає, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації на території міста Дніпра, має стійкі родинні, соціальні та побутові зв`язки, навчається. Вважає, на теперішній час відсутня необхідність застосування до ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а його належна процесуальна поведінка може бути забезпечена при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Також вважає посилання сторони обвинувачення щодо можливого впливу на свідків не містить будь яких підтверджень, що в свою чергу не можливо розцінювати як ризик передбачений ст. 177 ч.1 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав свого захисника.

Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, приходить до наступного.

2 грудня 2024 року, ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 3 грудня 2024 року, відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався, в останнє ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року. Строк дії ухвали до 10 серпня 2025 року.

На час розгляду клопотання в провадженні суду кримінальна справ за обвинуваченням ОСОБА_4 знаходиться з 29 травня 2025 року, тоб то менш ніж три місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Так, відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Під час розгляду питання про можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

При вирішенні даного питання суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та відповідно до процедури, встановленої законом.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартого та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення, обвинувального акту, та доданому до нього реєстру матеріалів, суд приходить до висновку що зазначені у клопотанні обставини обвинувачення могли мати місце.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів прийшов до висновку про можливу причетність ОСОБА_4 до скоєння кримінального правопорушення в якому він обвинувачується.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років. На сьогоднішній день, справа по суті ще не розглядалася, судом не було досліджено письмові докази, не допитані свідки, не досліджені речові докази. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлюючи можливість отримання покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду, може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки сприймаючи тяжкість покарання може вдатися спроб впливу на свідків з метою зміни останніми своїх показів, для уникнення можливого покарання. Даний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_4 будь-якого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є необхідність дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання ОСОБА_4 під вартою.

Таким чином, оскільки відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, суд погоджується з клопотанням сторони обвинувачення, оскільки вважає що зазначені обставини, на даній стадії кримінального процесу, виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_4 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

При цьому, відсутність, на теперішній час, фактів втечі обвинуваченого та впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.

Розглядаючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу в виді домашнього арешту, суд приходить до наступного.

Суд вважає, що застосування домашнього арешту не можливе, оскільки судом безпосередньо не допитані потерпілі та свідки по кримінальному провадженню, що дає підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи під домашнім арештом буде мати об`єктивну можливість, у тому числі через спілкування з особами, з якими він проживає та по телефону, здійснювані незаконний вплив на свідків та потерпілих з метою примусу спотворити обставини, свідками яких вони стали, тяжкість інкримінованого злочину вказує на високий ризик втечі обвинуваченого з метою ухилення від суду. Оскільки домашній арешт за своєю суттю не може забезпечити щогодинний контроль обвинуваченого, у тому числі і його доступ до телекомунікаційних мереж.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки чи застави не можуть попередити наведеним ризикам та можливого переховування ОСОБА_4 від суду.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вважає за необхідне розмір застави не обирати, оскільки, злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 пов`язаний із спричиненням загибелі людини.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів.

На підставі викладеного, суд вважає, що підстав для задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 183, 199, 314 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 286 ч.2 КК України - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Дніпропетровська установа виконання покарань № 4» УДПтСУ в Дніпропетровській області, строком на шістдесят діб тобто до 6 жовтня 2025 року .

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1