УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 29.05.2025 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000086 від 18.03.2025,

установив:

За допомогою поштового зв`язку ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою (вхід. № 610172 від 16.06.2025) на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 29.05.2025 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000086 від 18.03.2025.

Скаргу мотивовано тим, що слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000086 від 18.03.2025, за колективною заявою, зокрема, ОСОБА_3 щодо вчинення кримінального правопорушення групою службових осіб, які обіймають особливо відповідальне становище, дії яких спричинили тяжкі наслідки для заявників і підпадають під ознаки ч. 2 ст. 364 КПК України.

ОСОБА_3 у скарзі зазначає, що 13.06.2025 отримала лист Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві за підписом старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу ОСОБА_4 від 30.05.2025 з постановою про відмову у визнанні потерпілою від 29.05.2025.

На думку заявника, слідчим ОСОБА_4 постановлено не правову постанову від 25.04.2025 про відмову у визнанні потерпілою, оскільки вона не містить правових обґрунтувань, суперечить вимогам ч. 1 ст. 55 КПК України, базується на сумнівних даних і має бути скасована.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 просить слідчого суддю визнати не правовою оскаржувану постанову та скасувати її, а також зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 18.03.2025, з врахуванням п. 3 вимоги в поданій заяві від 05.12.2024 про кримінальне правопорушення за вх. № 4065зки та заяви від 27.05.2025 щодо надання процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні за вх. № 24991-25/к.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 17.06.2025, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 18.06.2025 скаргу разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляд справи. Водночас надійшла заява ОСОБА_3 про розгляд справи без її участі.

Із урахуванням того, що для розгляду зазначеної категорії скарг встановлено скорочені терміни, а особа, яка подала скаргу, будучи повідомленою про час та дату розгляду скарги, до суду не з`явилась, враховуючи позицію заявника про розгляд справи у її відсутність, з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу у відсутність заявника.

Уповноважений слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Разом з тим, неявка слідчого у відповідності до ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України під час розгляду скарги фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності дізнавача, слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Виходячи з вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як вбачається із матеріалів справи, слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 18.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у якому слідчим ОСОБА_5 винесено постанову від 29.05.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні.

Зазначена постанова мотивована тим, що у кримінальному провадженні досудове слідство триває та встановлюються обставини щодо встановлення факту вчинення кримінального правопорушення або його спростування. Одночасно внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зазначеному кримінальному провадженні, було здійснено на виконання рішення слідчого судді, а не у зв`язку з наявністю у заяві ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022, підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VII, визнаний неконституційним, втрачає чинність через 3 (три) місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 зі змінами. На цей час в Україні продовжує діяти воєнний стан, введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 зі змінами. Окрім цього, згідно матеріалів кримінального провадження № 0000086 від 18.03.2025, в тому числі заяви про вчинення кримінального правопорушення та долучених документах, питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 пенсії не досліджується.

У зв`язку з викладеним, на думку слідчого, враховуючи що потерпілим є особа, якій саме кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а обставини щодо встановлення факту вчинення кримінального правопорушення досліджуються в ході досудового слідства, при цьому питання нарахування та виплати ОСОБА_3 пенсії не предметом досудового розслідування, заява ОСОБА_3 про визнання її потерпілою не підлягає задоволенню.

Системний аналіз наведених положень закону та змісту оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова слідчого від 29.05.2025 у кримінальному провадженні № 0000086 від 18.03.2025, винесена з дотриманням вимог КПК України та мотивована належним чином, слідчим зазначено з яких підстав він дійшов висновку про відмову у задоволенні вищезазначеного клопотання.

Крім того, з матеріалів скарги не вбачається, що заявнику завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди кримінальним правопорушенням, за фактом якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000086 від 18.03.2025, у підтвердження вказаних фактів заявником не надано жодних доказів, що вказує на відсутність правових та фактичних підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні.

Так, оскаржувана постанова від 29.05.2025 постановлена з дотриманням вимог ст. 110 КПК України, зокрема у ній наведено мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на вимоги кримінально процесуального законодавства України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий під час розгляду вищезазначеного клопотання дотримався вимог ст.ст. 110, 220 КПК України та виніс законну та вмотивовану постанову за результатами розгляду такого клопотання, а доводи скаржника щодо необґрунтованості постанови слідчого фактично зводяться до незгоди із процесуальним рішенням останнього.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 22, 26, 91-94, 110, 284, 303, 306, 307, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 29.05.2025 про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000086 від 18.03.2025 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1