ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Рівне кримінальне провадження №0000561 від 26.03.2022 року з обвинувальним актом відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Рівне, громадянина України, українеця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого, розлученого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2022 року, у вечірню пору доби, ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на ґрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 , передбачаючи наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, умисно завдав останньому не менше чотирьох колото-різаних поранень шиї з ушкодженнями м`яких тканин правої внутрішньої яремної вени та дрібних судин, що призвело до зовнішньої кровотечі та обумовило масивну крововтрату, від чого ОСОБА_8 помер на місці події.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнав повністю, заперечив свої умисні дії направлені на вбивство ОСОБА_8 , зазначив, що в той день він разом з потерпілим перебували на кухні квартири його батька на АДРЕСА_2 , де спілкувалися та вживали горілку. Однак своє вживання алкоголю заперечив, повідомив що лише пригубив, але не пив. Потерпілому не сподобалось, що він не випив та потерпілий вхопився за ножа та намагався завдати йому удару. Протидіючи нападу потерпілого зав`язалась «потасовка» та в результаті якої потерпілий помер. Після чого, загорнув потерпілого у туристичну палатку та впакувавши у валізу викинув на смітник. Просив суд його суворо не карати та перекваліфікувати його дії на ст.118 КК України. Проти задоволення цивільного позову заперечив.

В судовому засіданні допитано потерпілу ОСОБА_6 яка зазначила, що ОСОБА_8 20.03.2022 року був в настрою, не сказав куди іде допомагав та їздив на зоробітки. 1986 року народження має дитину . Почав зловживати алкогольними напоями 5 років. З 2019 року по 2022 року на заробітки не їздив допомагав грошима, з початку зими разом не проживали. Свій цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити. Просила суд застосувати відносно обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі.

В судовому засіданні допитано потерпілу ОСОБА_9 яка пояснила, що вона являється донькою загиблого потерпілого ОСОБА_8 . З ним в неї були добрі теплі відносини. Агресії до дітей її тато не проявляв. 22.03.2022 зник безвісти її тато. 26.03.2022 вони пішли в поліцію та написали заяву, що зник безвісти ОСОБА_8 . Після написання заяви вона разом зі слідчим 26.02.2022 року поїхали до тата ОСОБА_8 додому. В дома його не було. Після чого, їй стало відомо, що на смітєзвалищі в чемодані знайшли тіло її тата.

Крім показів потерпілих, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показами свідків, допитаними в суді:

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 фактично надали лише позитивні покази відносно потерпілого ОСОБА_8 , охарактеризували його як спокійну людину і навіть коли міг випити, повідомили коли саме бачили його востаннє та за яких обставин. Зокрема, допитані зазначили, що востаннє бачили потерпілого і обвинуваченого в одній компанії разом з ними де вони вживали різні алкогольні напої та востаннє ОСОБА_3 та ОСОБА_8 пішли разом продовжити розпивати алкоголь до обвинуваченого додому. Будь-яких сварок чи конфліктів між ними в той день не було і взагалі всі вели себе нормально.

Вина обвинуваченого також підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:

- актом про застосуванням службового собаки від 26.03.2022 року (а.с.17 т.1),

-ілюстративними таблицями до протоколу від 26.03.2022 року (а.с. 19-27, т.1),

- заявою про зникнення ОСОБА_8 ( а.с.51, т.1);

- протоколом о.м.п. з додатками до нього та виявленими та вилученими доказами сміттєзвалища де виявлено туристичну валізу в якій знаходився повністю оголений труп ОСОБА_8 зі слідами насильницької смерті (а.с.29-32, т.1),

- протоколом огляду трупа ОСОБА_8 в приміщенні РОБ СМЕ, в ході якого детально експертами оглянуто тіло, проведено розтин та відібрано біологічні зразки та в подальшому проведено судово-медичну експертизу причин смерті останнього (а.с.36-39, т.1),

- протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 26.03.2022 року (а.с.44-45, т.1);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_8 ;

- протоколом детального обшуку квартири АДРЕСА_3 місця вбивства ОСОБА_8 , де виявлено та вилучено слідовуінформацію (а.с. 79-86, т.1);

- матеріалами щодо здійснення моніторингу місцезнаходження радіоелектронних засобів мобільних телефонів (а.с.193-198, т.1);

-лікарське свідоцтво про смерть №207 з якого вбачається, що причина смерті в ОСОБА_8 є ножові колото - різані рани шиї з ушкодженням судини (а.с.202 т.1),

- висновком судово-медичної експертизи № 207 від 28.03.2022, згідно кої встановлено обставини та причини смерті ОСОБА_8 та відповідно до встановлених в ній даних нанесення такого характеру як у ОСОБА_8 поранень шиї супруводжується вираженою зовнішньою кровотечою та подальшим швидким розвитком крововтрати, що характерезується порушенням та втратою свідомості коли виконання людиною активних дій не можливе ;(а.с.203-213, т.1)

- висновком судової експертизи за №383/207, з якого вбачається що при проведенні 28.03.2022 року судово- медичної експертизи трупа ОСОБА_8 на його тілі було виявлено 6 ран. (а.с.216-230 т.1);

- висновком експерта №73 мк від 28.03.2022 року з якого вбачається, що на шкіряному клапті з ділянки шиї від трупа ОСОБА_8 виявлені чотири колото-рвані рани. Дані колото-різані рани виникли внаслідок чотирьох травматичних дій плоским, ностороннє загостреним, колюче-ріжучим травмуючим знаряддям на зразок клинка ножа. Включень сполук трьохвалентного заліза по краях, кінцях та стінках ран -не виявлено (а.с.232-235, т.1),

- висновком експерта від 22.06.2022 року за № СЕ-19/118-22/5072-БД (а.с.244-249 т.1),

-висновком експерта за № 409 від 16.05.2022 року (а.с.4-5, т.2),

-висновком експерта за № 408 від 16.05.2022 року (а.с.10-11, т.2),

- протоколом отримання зразків екмпертизи від 11.05.2022 року (а.с.17-19, т.2),

-висновком експерта за №СЕ-19/103-22/2497-БД від 30.06.2022 року (а.с.24-29 , т.2),

-висновком експерта за №СЕ-19/103-22/2496-БД від 14.07.2022 (а.с. 37-49, т.2 ),

-висновком експерта за №СЕ-19/103-22/2499-БД від 15.07.2022 (а.с. 60-98 т.2 ),

-висновком експерта за №СЕ-19/103-22/4428-БД від 20.07.2022 (а.с.111-118 т.2),

- іншими матеріалами кримінального провадження;

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку, вважає, що у провадженні існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому діянні.

Винуватість ОСОБА_3 повністю доведена зібраними та дослідженими у справі письмовими доказами, показаннями свідків, даними, що містяться в висновках експерта тощо, які суд вважає правдивими і достовірними, вони не суперечать один одному, підтверджують та доповнюють один одного і відповідають фактичним обставинам справи.

Із урахуванням цього, а також того, що усі зазначені докази зібрані із дотриманням вимог КПК України, суд бере їх до уваги та покладає в основу вироку.

Судом встановлено, що в ході судового розгляду не було встановлено такого ступеня протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого ОСОБА_8 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 які б могли викликати у обвинуваченого ОСОБА_3 стан необхідної оборони, оскільки відсутні будь-які докази того, що з боку потерпілого мало місце суспільно небезпечне посягання, яке б вимагало негайного відвернення чи припинення з боку обвинуваченого.

Враховуючи обставини справи, спосіб, характер та локалізацію тілесних ушкоджень, знаряддя злочину ніж, кількість (4) завданих ножових поранень потерпілому у життєво-важливі органи, кожне з яких має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_8 . Крім того, як вбачається з висновку експерта за № 207 , що виявлення у ОСОБА_8 ушкоджень у вигляді поверхневих різаних ран на лівій кисті та на обличчі може свідчити про те, що потерпілий під час спричинення поранень чинив опір, захищався. Локалізація та характер ран не властиві для заподіяння власною рукою і виключають можливість їх виникнення внаслідок само падіння чи падіння з прискоренням з висоти власного росту на тверду поверхню чи виступаючі предмети.

Нанесення такого характеру як у потерпілого ОСОБА_8 поранень шиї супроводжуються вираженою зовнішньою кровотечею та подальшим швидким розвитком крововтрати, що характеризується порушенням та втратою свідомості коли виконання людиною активних дій не має.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він захищався, тобто здійснював самооборону, суд розцінює як спосіб захисту обвинуваченого, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин, оскільки будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, стороною захисту не надано суду жодних доказів на підтвердження доводів обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні про те, що нібито, потерпілому ОСОБА_8 не сподобалось, що він не випив та, зі слів обвинуваченого, вхопився за ножа та намагався завдати йому удару. Протидіючи нібито нападу потерпілого зав`язалась «потасовка», як зазначив обвинувачений однак не зміг внятно та зрозуміло пояснити, що саме він має на увазі, та в результаті якої потерпілий помер. В ході допиту під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 не зміг детально чи навіть фактично будь-як пояснити яким саме чином потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події. На уточнюючі запитання сторін міг сказати лише, що той на нього напав, він захищався, була «потасовка», потерпілий помер. Також, на уточнюючі запитання обвинувачений не зміг дати логічної та зрозумілої відповіді, зокрема: чому, коли та за яких обставин зустрівся з потерпілим; чому лише двоє пішли до квартири; яким чином захищався та яким чином на нього нібито напав потерпілий; чому не викликав швидку та працівників поліції і взагалі нікому не повідомив про подію; навіщо роздягнув труп; навіщо переміщав труп у ванну; навіщо переміщав труп по квартирі; навіщо загорнув у туристичну палатку та впакувавши у валізу викинув на смітник; та багато інших уточнюючих запитань на які обвинувачений не надав відповідь лише повторюючи, що він нібито захищався.

В даному випадку, виходячи із даних судово гістологічної експертизи вилучених із трупа шматочків тканини з ділянок ран шиї ( де в крововиливах встановлені виражені ознаки при життєвості), відсутність ознак тривалого агонального періоду та врахуванням особливостей травмування ділянки шиї можна говорити про те, що після заподіяння вище вказаних численних ран в ділянці шиї смерть ОСОБА_8 настала в досить короткий проміжок часу, який може вимірюватися одиницями хвилин і за таких умов навіть своєчасна кваліфікована медична допомога в таких випадках є неефективною.

Виявлені у потерпілого ОСОБА_8 рани № № 1-6 спричинені по життєво, незадовго до настання його смерті та цілком могли утворитися у зазначений термін 20.03.2022 року.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні саме умисного вбивства частково узгоджується із його показаннями отриманими в межах судового розгляду, з яких вбачається, що він вихопив ніж в потерпілого ОСОБА_8 та наніс йому удар в обасть шиї після чого в нього розпочалася кровотеча, тому суд оцінює такі показання обвинуваченого як такі, що узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи, та іншими доказами, що у сукупності підтверджує наявність причинового зв`язку між діяннями обвинуваченого та наслідками у вигляді смерті потерпілого.

Звідси, аналіз показань ОСОБА_3 у суді, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також інших факторів, дає підстави вважати показання обвинуваченого в частині заперечень наявності умислу на вбивство неправдивими.

Отже, наявність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені саме умисного вбивства, підтверджується як показаннями самого обвинуваченого, так і доказами, дослідженими під час судового розгляду, які вказують на те, що він, взявши в руки ніж, тобто предмет з підвищеними травмуючими характеристиками, заподіяв 4 удари у життєвоважливі органи людини в шию, у короткий проміжок часу їх нанесення, що вказує на наявність прямого умислу в його діях на позбавлення життя потерпілого, а не необхідної оборони, як характеризує свої дії сам обвинувачений та його захисник.

Суд критично ставиться до позиції захисника і не бере до уваги що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 перебував в межах необхідної оборони, з огляду на те, що він цілеспрямовано завдавав 4 удари ножем в життєвоважливі органи потерпілому ОСОБА_8 , хоча міг вчинити будь-які інші дії для запобігання конфлікту: втекти, нанести удар іншим предметом, нанести удар в іншу ділянку тіла тощо. При цьому, дії обвинуваченого ОСОБА_3 не відповідали обстановці, оскільки реальне посягання на його життя не мало місце. Крім того, суд критично оцінює пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що у нього не було умислу на позбавлення потерпілого ОСОБА_8 життя, що він лише перевищив межі необхідної оборони, що в повному обсязі спростовуються сукупністю доказів, зібраних у кримінальному провадженні. За вказаних вище обставин суд не вбачає підстав для зміни правової кваліфікації діяння, інкримінованого ОСОБА_3 з ч.1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України.

Враховуючи вище викладене, дослідивши докази, які були надані суду, та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що підстав кваліфікувати дії ОСОБА_3 за ст. 118 КК України як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, немає.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 в умисному протиправному заподіянні смерті, тобто вбивстві потерпілого ОСОБА_8 поза розумним сумнівом за ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 цієї ж постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та розміру покарання, суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується посередньо, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно із ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 згідно з п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді реального позбавлення волі у вказаному розмірі є необхідним й достатнім для його виправлення, запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому та є домірним скоєному.

Суд дійшов переконання, що зазначене покарання відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді від 27.03.2022 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, який обчислюється з 15 години 40 хвилин 27.03.2022 року.

Ухвалою колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2025 року про продовження щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000561 від 26.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, скасовано.

Та постановлено нову ухвалу, якою клопотання прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Одже, початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня проголошення вироку, зарахувавши у строк відбування покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду, починаючи з 27.03.2022 року до 03.04.2025 року, відповідно до ч.1 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та з 04.04.2025 року по 02.07.2025 відповідно до ч.7 ст. 72 КК України з розрахунком три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

З метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід - тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

Крім того, у справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином у сумі 1 000 000 грн.

Обвинувачений цивільний позов потерпілої не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що потерпілою не надано жодного доказу заподіяної моральної шкоди, також на розмір шкоди, за думкою захисника обвинуваченого, впливає поведінка померлого.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

За ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

Згідно пунктів 6, 7, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями), обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода пов`язана із самим фактом скоєного обвинуваченим злочину та полягає в пережитих хвилюваннях потерпілої ОСОБА_6 нервовому потрясінні, невимірних душевних стражданнях, пов`язаних з втратою близької людини, почуттям непоправної втрати, гіркоти й образи, постійного відчуття горя, в порушенні звичайного способу життя, в тому, що потерпіла усе своє життя дбала про нього , ростила та планувала спільнє майбутнє, про те що він як єдина дитина догляне її в момент коли вона того потребуватиме, і в похилому віці. В результаті загибелі єдиної дитини втратила найдороще, що мала.

Моральний збиток у відповідності зі ст.1167 ЦК України підлягає відшкодуванню обвинуваченим.

При конкретних обставинах заподіяння шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості доходить висновку про часткову обґрунтованість вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди та розмір її компенсації визначає у 5 00 000 грн., які підлягають стягненню на користь потерпілої з обвинуваченого ОСОБА_3 .

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати у кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує, згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.368-371, 373, 374, 376, ч.15 ст. 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді десяти років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід - тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня проголошення вироку, зарахувавши у строк відбування покарання за даним вироком строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду, починаючи з 27.03.2022 року до 03.04.2025 року, відповідно до ч.1 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та з 04.04.2025 року по 02.07.2025 відповідно до ч.7 ст. 72 КК України з розрахунком три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень.

Відповідно ч.2 ст.124 КПК України, стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в сумі 28 865, 21 гривень.

Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме:

- карта памяті ( а.с.56)- залишити в матеріалах справи;

- оптичний диск ( а.с. 192) залишити в матеріалах справи;

- дві пари гумових шльопанців (а.с. 250 )- знищити.

- валіза червоного кольору (а.с. 6) знищити.

- поліетиленовий пакет (а.с. 12-14) знищити.

- частина тканини (вирізка) із простирадла (а.с.30-31) знищити.

- частина тканини (вирізка) із простирадла (а.с.30-31) знищити.

- 11 змивів , кухонний ніж (а.с.50) знищити.

- зразок букального епітелію ОСОБА_3 (а.с.119) знищити.

- нижню ворсисту частину швабри (а.с. 128) знищити.

- карта памяті (а.с.163) залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.

Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_13