КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

представника: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000031 від 18 січня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364, частиною п`ятою статті 191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, належне ОСОБА_8 , вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- блокнот жовтого кольору із чорновими записами ОСОБА_8 ;

- блокнот синього кольору із чорновими записами ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон «Iphone 16 Pro», модель: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою адвокат ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт мобільного телефону «Iphone 16 Pro», модель: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 .

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у справі №760/10530/25 працівникам правоохоронного органу був наданий дозвіл виключно на огляд та копіювання з мобільних телефонів інформації чи листування щодо виконання та укладення договору між Управлінням освіти і науки Білоцерківської міської ради та ТОВ «Завод залізобетонних виробів «Дорожні та енергетичні конструкції», проте працівники правоохоронного органу явно вийшли за межі своїх повноважень, вилучивши належний ОСОБА_9 мобільний пристрій під приводом тимчасового вилучення майна.

Звертає увагу суду на те, що володілець мобільного пристрою під час проведення обшуку добровільно погодилась надати його для огляду детективу та повідомила пароль для входу, тим самим повністю сприяючи слідству, що відображено у додатку до протоколу обшуку від 20 травня 2025 року.

Вказує про те, що при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя проігнорував ту обставину, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, та не перевірив достатність підстав та належного обґрунтування сторони обвинувачення у накладенні арешту.

Уважає, що накладення арешту було обумовлене виключно припущеннями сторони обвинувачення, що не підтверджені жодними доказами.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, підрозділом детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000031 від 18 січня 2024 року за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 191 КК України, за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною п`ятою статті 191 КК України, та за підозрою ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що посадові особи ТОВ «Завод залізобетонних виробів «Дорожні та енергетичні конструкції» () та ТОВ «Сучасні бетонні рішення» (), зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за пособництва ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , розробили схему привласнення бюджетних коштів, виділених на закупівлю швидкоспоруджуваних захисних споруд цивільного захисту модульного типу для освітніх закладів Білоцерківської міської ради.

Протягом 2023 року між ТОВ «Завод залізобетонних виробів «Дорожні та енергетичні конструкції» та Управлінням освіти і науки Білоцерківської міської ради, Білоцерківським академічним ліцеєм «Вектор» гімназія №18 та Білоцерківським гетьманським ліцеєм-гімназією укладено договори поставки від 11 вересня 2023 року №389 (3 995 000 грн), №50 (5 166 000 грн) та №1 (5 166 000 грн).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, захисні споруди, поставлені за цими договорами, не відповідають вимогам ДБН В.2.2-5-97 «Будинки і споруди. Захисні споруди цивільного захисту» та ДСТУ 9195:2022 «Швидкоспоруджувальні захисні споруди цивільного захисту модульного типу. Основні положення». Судовими економічними експертизами встановлено збитки місцевому бюджету Білоцерківської міської ради на суму 14 327 000 грн, що у 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Також установлено, що до протиправної діяльності причетні начальник Управління освіти і науки Білоцерківської міської ради ОСОБА_15 та заступник міського голови ОСОБА_8 , які, вступивши у змову з представниками зазначених товариств, розробили дискримінаційні вимоги тендерної документації для укладання договорів на закупівлю укриттів, які не відповідають нормам ДБН та ДСТУ. За інформацією ГУ ДСНС України у Київській області, ці споруди не можуть використовуватися в закладах освіти, оскільки не відповідають вимогам ст. 32 Кодексу цивільного захисту України щодо протирадіаційних укриттів.

20 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де вилучено: блокнот жовтого кольору із чорновими записами ОСОБА_8 ; блокнот синього кольору із чорновими записами ОСОБА_8 та мобільний телефон iPhone 16 Pro (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , білого кольору в чохлі білого кольору).

Постановою детектива від 20 травня 2025 року вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000031 від 18 січня 2024 року.

23 травня 2025 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, вилучене 20 травня 2025 року під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000031 від 18 січня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364, частиною п`ятою статті 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, належне ОСОБА_8 , вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- блокнот жовтого кольору із чорновими записами ОСОБА_8 ;

- блокнот синього кольору із чорновими записами ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон «Iphone 16 Pro», модель: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена апелянтом лише в частині задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на мобільний телефон «Iphone 16 Pro», модель: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , тому колегія суддів, відповідно до частини першої статті 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги та лише щодо накладення арешту на вказаний мобільний телефон.

Ухвала слідчого судді в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон «Iphone 16 Pro», модель: ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , тимчасово вилучений під час проведення обшуку 20 травня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у справі №760/10530/25, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_8 , з тих підстав, що вилучений мобільний телефон може містити листування, документи чи інші дані, що підтверджують причетність ОСОБА_8 до злочинної змови, і потребує судово-комп`ютерно-технічної експертизи для відновлення інформації, включаючи видалену, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт, і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищезазначене майно, а саме мобільний телефон, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту на вилучене майно може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи скаржника про те, що при винесенні оскаржуваної ухвали слідчий суддя проігнорував ту обставину, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, та не перевірив достатність підстав та належного обґрунтування сторони обвинувачення у накладенні арешту; накладення арешту було обумовлене виключно припущеннями сторони обвинувачення, що не підтверджені жодними доказами, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений мобільний телефон може містити листування, документи чи інші дані, що підтверджують причетність ОСОБА_8 до злочинної змови, і потребує судово-комп`ютерно-технічної експертизи для відновлення інформації, включаючи видалену, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Як убачається з положень частини сьомої статті 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення володільця майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення судом питання про арешт майна або його повернення, або ж його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час затримання особи, обшуку, огляду.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) є засобами чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з тим, заборонено вилучення (виїмка) матеріальних носіїв інформації, пов`язаних із веденням Центральним депозитарієм цінних паперів та депозитарними установами системи депозитарного обліку цінних паперів, облікової системи часток і внесенням змін до них.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Слідчий чи прокурор може зробити та вилучити копію інформації, що міститься на вищезазначених носіях, або ж якщо вилучає носії інформації - на вимогу володільця має лишити йому копію відповідної інформації.

Таким чином, зважаючи на те, що необхідність в арешті майна виникла з тих підстав, що вилучений мобільний телефон може містити листування, документи чи інші дані, що підтверджують причетність ОСОБА_8 до злочинної змови, і потребує судово-комп`ютерно-технічної експертизи для відновлення інформації, включаючи видалену, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження та досягнення дієвості цього провадження, при цьому постановою слідчого від 20 травня 2025 року, зокрема вилучений у ході проведення обшуку мобільний телефон, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000031 від 18 січня 2024 року, необґрунтованими є посилання скаржника на те, що відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у справі №760/10530/25 працівникам правоохоронного органу був наданий дозвіл виключно на огляд та копіювання з мобільних телефонів інформації чи листування щодо виконання та укладення договору між Управлінням освіти і науки Білоцерківської міської ради та ТОВ «Завод залізобетонних виробів «Дорожні та енергетичні конструкції», проте працівники правоохоронного органу явно вийшли за межі своїх повноважень, вилучивши належний ОСОБА_9 мобільний пристрій під приводом тимчасового вилучення майна; володілець мобільного пристрою під час проведення обшуку добровільно погодилась надати його для огляду детективу та повідомила пароль для входу, тим самим повністю сприяючи слідству, що відображено у додатку до протоколу обшуку від 20 травня 2025 року.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в частині, що фактично оскаржується, необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4