Номер провадження 1-кс/754/2491/25
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002066 від 13.07.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської обл., Білопільського р-ну., с. Верхосулка, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працює, неодружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ,

сторона захисту: підозрюваний ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва 15.07.2025 надійшло клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0002066 від 13.07.2025 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання слідчим подане в рамках кримінального провадження №0002066 від 13.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, де досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 13.07.2025 приблизно о 03:20 год, перебуваючи у підземному переході до станції метро «Лісова» в сторону вулиці Кіото у місті Києві, разом з ОСОБА_7 побачили раніше незнайомого їм потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого у них виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану який введено з 05:30 год 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 строком на 90 діб відповідно, у зв`язку з чим вступили між собою в злочинну змову.

Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підійшли до потерпілого ОСОБА_8 та почали наносити йому удари в область голови та тулуба, після чого останній намагаючись втекти, вибіг з вищевказаного підземного переходу, а ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 побігли за ним, тим самим почавши його переслідувати з метою подальшого відкритого заволодіння його майном, поєднаним із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого.

Продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 наздогнали потерпілого ОСОБА_8 та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи відкрито для потерпілого, перебуваючи біля входу до ст. м. Лісова, наблизились до потерпілого ОСОБА_8 та продовжили наносити удари в область голови та тулуба, внаслідок чого останній впав на бетонне покриття та знаходився в положенні лежачи на спині, чим в свою чергу застосували насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, чим завдали йому фізичного болю та тілесних ушкоджень. В подальшому, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_8 , відкрито викрали мобільний телефон марки «Iphone 13 mini» 256 GB, світло-рожевого кольору, вартістю 12 999,00 грн та сумку камуфляжного кольору, вартістю 200,00 грн, в якій знаходились навушники марки «Soundpeats» чорного кольору, вартістю 1 900,00 грн, ключі від квартири та кредитна картка «Приват Банк» № НОМЕР_1 (які для потерпілого матеріальної цінності не становлять).

Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 15 099,00 грн.

13.07.2025 о 21:00 год. ОСОБА_4 , був фактично затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

14.07.2025, ОСОБА_4 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- даними протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію від 13.07.2025;

- даними протоколу огляду місця події від 13.07.2025, проведеного в підземному переході до станції метро «Лісова» у місті Києві;

- даними показань потерпілого ОСОБА_8 від 13.07.2025;

- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_8 від 14.07.2025;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_8 від 14.07.2025;

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_7 від 14.07.2025;

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_4 від 13.07.2025;

- даними показань свідка ОСОБА_9 від 14.07.2025;

- даними показань свідка ОСОБА_10 від 14.07.2025;

- даними показань свідка ОСОБА_11 від 17.07.2025;

- даними показань свідка ОСОБА_12 від 14.07.2025;

- даними протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження міста Києва «Безпечне місто» від 14.07.2025;

- даними протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження, розташованих в магазині «Varus» від 14.07.2025;

- даними протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження, розташованих в магазині «Аврора» від 14.07.2025;

- речовими доказами у кримінальному провадженні;

- іншими матеріалів кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому ОСОБА_13 , відповідно до ст. 12 КК України, підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

В обґрунтування клопотання про необхідність застосування запобіжного заходу слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 5 КПК України, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Ризик визначений ст. 177 ч. 1 п. 1 КПК України, обґрунтовується тим, що повідомлена підозра повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а санкція статті кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років. Тобто, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може ухилитися від явки до органів досудового розслідування та/або суду, усвідомивши невідворотність великого строку покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення, тим самим порушити розумні строки проведення досудового розслідування;

2) незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Ризик визначений ст. 177 ч. 1 п. 3 КПК України обґрунтовується тим, що з матеріалів кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_4 відомі анкетні дані потерпілої та свідків та уразі незастосування запобіжного заходу тримання під вартою існує ризик впливу підозрюваного на вказаних осіб шляхом погроз, умовляння, залякування чи підкупу з метою зміни чи дачі неправдивих показів вищезазначеними особами під час досудового розслідування та судового розгляду.

3) вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризик визначений ст. 177 ч. 1 п. 5 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 є особою працездатного віку, проте не працевлаштований, не має інших джерел доходу, а відтак не має засобів для існування, не одружений, утриманців (непрацездатних осіб чи дітей) не має, міцних соціальних зв`язків не має, а тому продовжуватиме злочинну діяльність. Крім того, ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 07.02.2024 закрито кримінальне провадження за ст. 125 ч. 2 КК України, стосовно ОСОБА_4 у зв`язку з примиренням сторін, ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 03.07.2025 закрито кримінальне провадження, стосовно ОСОБА_4 за ст. 162 ч. 1 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, що прямо підтверджує ризик вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, з приводу можливості застосування інших альтернативних запобіжних заходів слід звернути увагу, що менш суворі запобіжні заходи у виді: особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки лише перебування ОСОБА_4 під вартою зможе забезпечити запобіганню можливості ухилення останнього від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також не зможуть забезпечити виконанню підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Вказаним ризикам може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, згідно ч. 4 ст. 184 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання за викладених в ньому підстав. Просив клопотання задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Захисник в судовому засіданні, заперечив щодо задоволення клопотання та застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою. Просив застосувати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Так, розгляд клопотання розпочатий за минуванням трьох годин з часу вручення підозрюваному копії клопотання та матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи, загальні положення про які, передбачені ст. 176 КПК України.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 177 ч. 2 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто, явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (№9627/81 від 14.03.1984) суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (№14310/88 від 23.10.1994) «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 слідчий суддя вважає, що відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» (№ 33977/96 від 26.07.2001) ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення - ст. 186 ч. 4 КК України, де санкція частини статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Вищенаведене дає підстави обґрунтовано припускати можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом спонукання їх до відмови від раніше наданих показань.

Також, слідчий суддя вважає, що існує ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 є особою працездатного віку, проте не працевлаштований, не має інших джерел доходу, не одружений, не має утриманців (непрацездатних осіб чи дітей) та міцних соціальних зв`язків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, а також данні щодо особи підозрюваного, у якого відсутні міцні соціальні зв`язки, не працює, не має джерела доходу, не має утриманців, раніше не судимий.

Достовірних даних про те, що стан здоров`я підозрюваного перешкоджає його утриманню в місцях попереднього ув`язнення, слідчому судді не надано.

Згідно ст. 183 ч. 1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Таким чином, слідчий суддя, за результатами розгляду клопотання прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

За таких обставин, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 ч.1 п.п. 1, 3, 5 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України, на строк шістдесят днів.

Відповідно до положень ст. 183 ч. 4 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 186 КК України, оскільки правопорушення було скоєно із застосуванням насильства.

Враховуючи викладену норму КПК України та суть пред`явленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст.177-179,183,184,193,194,196,309,376 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :

клопотання слідчого- задовольнити.

Застосувати стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 4 КК України, у кримінальному провадженні №0002066 від 13.07.2025 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 10 вересня 2025 року, включно.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 21:00 години 13 липня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена, безпосередньо, до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1