Дата документу 08.05.2025 Справа № 333/9364/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/571/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/9364/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.436-2 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.436-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_8 , будучи проросійськи налаштованою особою, який підтримує агресивну політику російської федерації та звинувачує українську владу у розв`язуванні та ескалації конфлікту між Україною та російською федерацією з 2014 року, у період часу з о 08 год. 00 хв. 15.02.2024 по 17 год. 27 хв. 24.02.2024, знаходячись за місцем реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, маючи прямий злочинний умисел, направлений на цілеспрямоване та публічне вираження своїх поглядів, у мобільному додатку - системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», а саме у розділі «Обговорення» Телеграм-каналу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), доступ до якого не обмежується його власником або утримувачем та не пов`язаний із подоланням систем логічного захисту, використовуючи власний обліковий запис (профіль) під назвою ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований під ім`ям « ОСОБА_9 » та встановлений на абонентський номер телефону оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , під публікаціями, розміщеними у вищезазначеному Телеграм-каналі, здійснив виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься: заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році; виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році; заперечення тимчасової окупації частини території України.

Далі ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, у період часу з 07 год. 22 хв. 02.03.2024 по 09 год. 30 хв. 27.04.2024, діючи умисно, повторно, знаходячись за місцем реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий злочинний умисел, направлений на цілеспрямоване та публічне вираження своїх поглядів, у мобільному додатку - системи миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», а саме у чаті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), доступ до якого не обмежується його власником або утримувачем та не пов`язаний із подоланням систем логічного захисту, використовуючи власний обліковий запис (профіль) під назвою ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований під ім`ям « ОСОБА_9 » та встановлений на абонентський номер телефону оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , під публікаціями, розміщеними у вищезазначеному Телеграм-каналі, здійснив виготовлення та поширення матеріалів, у яких міститься: виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році; виправдовування тимчасової окупації частини території України; виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту; виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.436-2 КК, як виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та заперечення тимчасової окупації частини території України (за дії у період з 15.02.2024 по 24.02.2024); за ч.3 ст.436-2 КК, як виготовлення, поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту та заперечення тимчасової окупації частини території України, вчинені повторно (за дії у період з 02.03.2024 по 27.04.2024).

Йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.436-2 КК у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.3 ст.436-2 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, скасування арешту майна, процесуальні витрати, речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив призначити йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд не врахував обставини, що можуть свідчити про його щире каяття, а саме: на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини повністю і готовність бути притягнутим до кримінальної відповідальності. Він визнав себе винуватим, вказав, що змінив свою позицію, під час досудового розслідування приймав участь у слідчих діях та надавав фактично викривальні себе показання, відповідав на запитання слідчого, а під час судового розгляду відповідав на запитання прокурора та суду. Також просив звернути увагу на те, що скоєні ним злочини не є корисливими злочинами або злочинами проти основ національної безпеки України та громадської безпеки; матеріальна та моральна шкода не завдана; потерпілим у кримінальному провадженні жодну особу не визнано; цивільний позов не пред`являвся. Вказав, що він раніше не судимий, має постійне місце мешкання та реєстрації, має на утриманні матір, яка є особою похилого віку та має захворювання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.436-2 КК, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК. Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_8 в суді повідомив, що він щиро розкаявся, зробив належні висновки для себе, раніше не судимий, має постійне місце мешкання та реєстрації, має матір, яка потребує допомоги в силу свого стану здоров`я та похилого віку. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, вважала, що ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який висловив заперечення проти скарг та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Частиною 1 статті 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_8 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Відповідаючи на доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст.ст.50, 65 КК, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Доводи обвинуваченого та його захисника про необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК є неспроможними.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст.65 КК про те, що воно призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч.2 ст.50 КК, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є нетяжким та тяжким злочином, обставини їх вчинення, суспільну небезпечність та характер скоєних кримінальних правопорушень (неодноразове цілеспрямоване та публічне вираження своїх поглядів, нав`язування певному колу осіб своєї думки, яка шкодить інтересам держави), дані про особу обвинуваченого, який винуватість у вчинених злочинах визнав, раніше не судимий, має постійне місце мешкання та реєстрації, не одружений, не працевлаштований, на утриманні жодних осіб не має, його вік та стан здоров`я (відсутні дані щодо певних хронічних захворювань), відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Урахувавши обставини, які за законом мають правове значення, місцевий суд, дотримуючись принципу індивідуалізації і, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин вчиненого, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_8 покарання у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК за кожний злочин окремо, а остаточне покарання за їх сукупністю, на підставі ч.1 ст.70 КК, у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_8 призначене в межах ч.2 ст.436-2 КК та в мінімальних межах, передбачених ч.3 ст.436-2 КК, узгоджується із загальними засадами призначення покарання, відповідає його меті і становить справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Доводи сторони захисту про доцільність застосування при призначенні покарання ОСОБА_8 положень ст.75 КК колегія суддів визнає необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування щодо останнього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, таке звільнення не буде сприяти досягненню мети покарання в даному кримінальному провадженні.

Системне тлумачення положень про загальні засади призначення покарання вказують на те, що стаття 75 КК може бути застосована у тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.

Враховуючи дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , те, що він вчинив злочини проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, неодноразово виправдовував та визнавав правомірною російську агресію, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовував тимчасову окупацію частини території України, а також велику суспільну небезпеку вчиненого ним в умовах воєнного стану на території України, колегія суддів вважає, що його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням не буде відповідати загальним засадам призначення покарання та його меті, а також запобіганню вчиненню нових тотожних злочинів іншими особами і сприянню утворенню підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Крім того, колегія суддів також враховує, що обвинувачений вчинив два кримінальних правопорушення проти основ миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. Такі злочини є найбільш суспільно небезпечними, в особливості під час воєнної агресії проти України з боку російської федерації.

А тому, на думку судової колегії, за встановлених у справі обставин, а також з огляду на зміст та обсяг протиправних дій, які вчинив обвинувачений, покарання, яке призначив суд першої інстанції, відповідатиме визначеній у ст.50 КК меті призначення покарання. Адже виправлення обвинуваченого під час застосування менш суворого покарання не можливе через його суспільну небезпеку та не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, не слугуватиме цілям його застосування і не відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання встановленим ст.2 КПК.

Доводи обвинуваченого та захисника про необхідність врахування в якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , - його щире каяття, судом апеляційної інстанції визнаються безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового та апеляційного розгляду.

Судом апеляційної інстанції враховується послідовна практика Верховного Суду, яка під розкаянням передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Дійсно ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, однак відповідно до ст.63 Конституції України відмовився давати показання, що ставить під сумнів його щире каяття та не узгоджується з усвідомленням усієї тяжкості вчинених протиправних діянь та обов`язку понести відповідне покарання.

При цьому формальна вказівка ОСОБА_8 на визнання своєї вини, без відповідного ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, не вказує на наявність в кримінальному провадженні такої пом`якшуючої його покарання обставини як щире каяття.

Більшість перелічених обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах обставин, які, на їх думку, є підставою для пом`якшення покарання шляхом застосування положень ст.75 КК, були враховані судом при призначенні ОСОБА_8 виду та розміру покарання, а тому не можуть бути враховані повторно.

Посилання сторони захисту в апеляційних скаргах на те, що ОСОБА_8 має матір похилого віку, яка має захворювання, за відсутності доказів її утримання, з огляду на непрацевлаштованість обвинуваченого, не спростовує висновків суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства при відбуванні покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного ОСОБА_8 за вироком суду, в апеляційних скаргах сторони захисту не наведено.

Відтак, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, то апеляційні скарги сторони захисту не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4