Справа № 632/1228/24
провадження № 1-кп/632/64/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 року місто Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Шварц Кирєєвського району Тульської області, громадянина України, з вищою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , працюючого лаборантом-колектором у Шебелинському відділенні бурових робіт ФБУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування», одруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

Так, 19 квітня 2024 року приблизно о шістнадцятій годині ОСОБА_6 перебував у приміщенні, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_9 .

За наведених обставин місця і часу, в ході конфлікту, який відбувався між зазначеними особами, у ОСОБА_6 раптово виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останній, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні, що знаходиться в будинку АДРЕСА_2 , де також перебувала потерпіла, діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, стоячи перед ОСОБА_9 , правою рукою схопив за капюшон одягненого на ній одягу, та нахиливши голову потерпілої вперед, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в середню частину голови.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я - гостру закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, не визнав.

При цьому ОСОБА_6 показав суду, що ОСОБА_9 є його колишньою дружиною, яка постійно його переслідує. Між ними протягом тривалого часу, приблизно з 2016 року, існує конфлікт з приводу користування майном, яке є їх спільною власністю, та його поділу. Станом на 19 квітня 2024 року у їх спільній частковій власності перебувало приміщення у будинку АДРЕСА_2 , яке з 2022 року, на підставі договору оренди, знаходилось у користуванні ОСОБА_11 .

В цей день, близько п`ятнадцятої години, коли він перебував поблизу зазначеного будинку, куди вчергове приїхав для вирішення питань з орендарем з приводу продовження відповідного договору та несплати орендної плати, до нього вибігла ОСОБА_9 , яка вже знаходилася у цьому приміщенні, та почала ображати його нецензурними словами з приводу недосягнення згоди в управлінні вказаним майном. Ігноруючи дії потерпілої, він зайшов у згадане приміщення, де здійснює свою діяльність ОСОБА_11 , який є ветеринарним лікарем. Під час спілкування з орендарем ОСОБА_11 , до приміщення зайшла ОСОБА_9 , яка почала ображати його нецензурними словами. Оскільки розмова між ним і ОСОБА_11 не склалася, він, не бажаючи спілкуватися із цими особами, вирішив залишити вказане приміщення та почав виходити. В цей момент потерпіла, яка йшла позаду, безпричинно ображала його нецензурними словами та штовхала у спину, виганяючи із приміщення. У свою чергу він, обвинувачений, реагуючи на дії ОСОБА_9 повернувся до останньої, схопив правою рукою за капюшон одягу, що був на ній та потягнув його до низу, натягнувши капюшон на обличчя потерпілій. При цьому вони стояли один до одного обличчям. Жодних частин тіла ОСОБА_9 він не торкався. Потерпіла не нахилялася, рівновагу не втрачала. Це відбувалося у зазначеному приміщенні, але вже ближче до виходу із нього. Після чого він залишив місце події.

Ударів ОСОБА_9 , у тому числі кулаком руки в голову, він не наносив, жодних тілесних ушкоджень їй не заподіював.

За яких обставин потерпіла могла отримати встановлені у неї тілесні ушкодження, йому не відомо.

Водночас, обвинувачений підтвердив, що під час конфлікту між ним і потерпілою в різних частинах приміщення, яке є переобладнаною трьохкімнатною квартирою, перебували, окрім інших, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, за обставин, викладених у цьому вироку, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_9 показала суду, що ОСОБА_6 є її колишнім чоловіком, між ними з часу їх розлучення у 2016 році, склалися неприязні стосунки, також між ними існував конфлікт з приводу розподілу майна, що перебувало у їх спільній власності, у зв`язку із чим обвинувачений її постійно переслідував з тією метою щоб вона продала йому свою частину майна.

19 квітня 2024 року, близько шістнадцятої годин, їй зателефонувала ОСОБА_13 , яка працювала разом із ОСОБА_11 у ветеринарній клініці, що була розташована у приміщенні в будинку АДРЕСА_2 , та повідомила, що їй телефонував ОСОБА_6 і вимагав гроші за комунальні послуги у готівковій формі.

Також ОСОБА_9 повідомила, що це приміщення належало їй та обвинуваченому у рівних частинах, тобто перебувало у їх спільній частковій власності.

Відповідно до умов договору оренди орендар, яким виступав ОСОБА_11 , повинен був сплачувати гроші за комунальні послуги орендодавцю відповідно до рахунків, що були оформлені на неї як власника приміщення.

Фактично ж ОСОБА_11 перераховував гроші на її рахунок, або рахунок її доньки, у користуванні якої перебувала належна їй частина приміщення, після чого вона або донька вже безпосередньо здійснювали оплату за комунальні послуги.

ОСОБА_14 ніякого відношення до цього не мав.

Разом із цим, потерпіла показала, що для вирішення питання, вона прибула до зазначеного приміщення, при цьому по дорозі телефонувала ОСОБА_6 для отримання пояснень, однак він не відповідав.

Незабаром, майже одночасно із нею, до вказаного приміщення приїхав обвинувачений, та одразу почав конфліктувати, поводив себе агресивно, кричав, вимагав щоб йому віддали гроші. Конфлікт між ними розпочався на вулиці. На її, потерпілої, зауваження та прохання заспокоїтися він не реагував. Потім вона і ОСОБА_6 зайшли у приміщення, де конфлікт між ними продовжився, та де з`ясувалося, що останньому не були сплачені гроші в рахунок оплати комунальних послуг. Коли вона заявила обвинуваченому, що гроші за комунальні послуги він не отримає, а вони будуть сплачуватися орендарем за цільовим призначенням, ОСОБА_6 , який стояв навпроти, схопив рукою за капюшон надітого на ній одягу, та різко потягнув донизу, нахиливши її таким чином. Після чого, коли вона перебувала у такому положенні, обвинувачений наніс їй, як вона відчула, один удар зігнутими фалангами пальців у середню частину голови. Дій обвинуваченого з нанесення удару вона не бачила, оскільки у неї на голові був капюшон, до того ж вона була нахилена до низу. Від отриманого удару у неї потемніло в очах та заклало вуха. Коли вона повідомила, що викличе поліцію, ОСОБА_6 втік. Потім їй стало зле. Під час слідування до місця мешкання, внаслідок отриманого удару, вона відчувала запаморочення та нудоту, була дезорієнтована. У зв`язку із цим, приблизно через дві години, звернулася до лікарні.

В подальшому, за результатом обстеження в закладі охорони здоров`я, у неї було діагностовано закриту черепно-мозкову травму, у зв`язку із чим вона проходила лікування в тому числі й у стаціонарі.

Свідками події за її участю та участю обвинуваченого були ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_13 показала суду, що 19 квітня 2024 року між п`ятнадцятою і шістнадцятою годинами вона перебувала у ветеринарній клініці, що знаходилась у приміщенні в будинку АДРЕСА_2 , де окрім інших перебували ОСОБА_11 і ОСОБА_12 .

Зазначене приміщення ОСОБА_11 орендував у ОСОБА_6 і ОСОБА_15 з 01 жовтня 2022 року, про що був укладений відповідний договір.

На мобільний телефон ОСОБА_11 її чоловіка, зателефонував ОСОБА_6 . Розмову із останнім вела саме вона, оскільки ОСОБА_11 був зайнятий, так як вів прийом. ОСОБА_6 зажадав щоб вони підготували гроші в рахунок оплати комунальних послуг, та відділи їх йому у готівковій формі. Вона йому відмовила з тієї причини, що у документах на оплату комунальних послуг платником зазначена ОСОБА_9 , а також й тому, що при укладанні договору оренди була досягнута домовленість про те, що оплату за спожиті комунальні послуги орендар буде здійснювати особисто або буде перераховувати гроші на ці цілі ОСОБА_9 . При цьому вона запропонувала йому узгодити це питання із ОСОБА_9 другим співвласником. У свою чергу ОСОБА_16 на її доводи не реагував та почав конфліктувати. Після цього розмова по телефону була закінчена. Про це вона повідомила ОСОБА_9 , яка прибула до згаданого приміщення. Приблизно через п`ять хвилин приїхав й ОСОБА_6 . Обвинувачений і потерпіла почали з`ясовувати між собою питання щодо оплати комунальних послуг. Розмова між ними переросла у словесний конфлікт. ОСОБА_6 поводив себе агресивно.

По мірі розвитку конфлікту обвинувачений і потерпіла вийшли із підсобного приміщення та направилися до виходу.

Також свідок ОСОБА_13 показала, що в цей момент вона перебувала позаду потерпілої на голові якої був одягнений капюшон, обвинувачений стояв до них обличчям, та побачила як ОСОБА_6 наніс прямий удар правою рукою ОСОБА_9 у верхню частину голови спереду.

Нанісши удар обвинувачений одразу вийшов із приміщення.

Після цього вона запропонувала допомогу потерпілій, остання ж перебувала у шоковому стані, скаржилася на головний біль.

Приблизно через тиждень вона дізналася від ОСОБА_9 , що у зв`язку із наведеними подіями остання перебуває на стаціонарному лікуванні.

Із показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що в період 2022 2024 років у його в оренді перебувало приміщення, яке знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , де розташовувалася ветеринарна клініка.

Договір оренди він укладав із двома особами - ОСОБА_6 та ОСОБА_15 .

Зазвичай орендна плата здійснювалася цим особам щомісяця в рівних частина у безготівковій формі, шляхом перерахування грошей на їх карткові рахунки.

Гроші за комунальні послуги він сплачував ОСОБА_9 у безготівковій формі.

Разом із тим ОСОБА_6 неодноразово звертався до нього із вимогами про передачу йому особисто грошей у готівковій формі в рахунок оплати комунальних послуг.

На ці вимоги він, свідок, не погоджувався, а питання оплати комунальних послуг запропонував ОСОБА_6 узгодити з іншим співвласником ОСОБА_9 .

Вдень 19 квітня 2024 року до зазначеного приміщення прибули ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , для з`ясування питання оплати спожитих комунальних послуг, при використанні згаданого об`єкту оренди.

У підсобному приміщенні між потерпілою і обвинуваченим, з цього приводу, у його присутності та присутності ОСОБА_13 відбулася розмова, яка проходила на підвищених тонах та мала характер конфлікту.

При цьому ОСОБА_6 і ОСОБА_9 вийшли із того приміщення де він знаходився.

Подивившись у бік обвинуваченого і потерпілої, які перебували у коридорі, та стояли один до одного обличчям, він одразу побачив достатньо ризький рух правої руки ОСОБА_6 у бік голови ОСОБА_9 після чого її голова нахилилася.

Водночас, свідок показав, що в цей момент обвинувачений стояв до нього обличчям, а потерпіла спиною, а тому він не бачив місце прикладання руки ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_6 одразу ж, швидким шагом, вийшов із приміщення, а ОСОБА_9 , яка перебувала у шоковому стані, присіла на стілець.

Під час цих подій у приміщенні, де знаходилася ветеринарна клініка, окрім інших, перебували ОСОБА_13 і ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що коли вона вдень 19 квітня 2024 року, у якості волонтера, перебувала у ветеринарній клініці, розташованій у приміщенні в будинку АДРЕСА_2 , до вказаного приміщення прибули ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , які є його співвласниками.

Через незначний проміжок часу між обвинуваченим і потерпілою стався конфлікт, ініціатором якого був ОСОБА_6 .

Разом із цим свідок показала, що вона перебуваючи позаду ОСОБА_6 побачила, як останній під час конфлікту зробив прямий різкий рух правою рукою в бік ОСОБА_9 , після чого потерпіла закричала. Ліва рука обвинуваченого була зігнута. В цей момент ОСОБА_9 вона не бачила, оскільки та знаходилася за стіною. Після цього обвинувачений висловившись нецензурної лайкою у бік потерпілої залишив приміщення.

Події за участю ОСОБА_6 і ОСОБА_9 відбувалися, окрім інших, у присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, за обставин, встановлених судом, підтверджується також даними, які містять у собі письмові джерела доказів, зокрема документи, протоколи слідчих дій проведення слідчих експериментів та додатки до них, висновки експертиз, що узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зміст яких наведений вище.

Так, згідно із рапортом помічника чергового відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області 19 квітня 2024 року о 17 годині 04 хв. до чергової частини зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що у цей же день близько 16 години 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_9 удар по голові (т. 1 а.с. 241).

19 квітня 2024 року о 17 годині 15 хв. ОСОБА_9 звернулася до відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області із заявою якою повідомила правоохоронний орган про те, що у цей же день близько сімнадцятої години її колишній чоловік ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , наніс їй один удар рукою по голові (т. 1 а.с 176).

Щодо доводів обвинуваченого про те, що у зазначеному вище рапорті працівника поліції та протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію потерпіла вказала на різні способи заподіяння їй тілесних ушкоджень в першому випадку внаслідок удару кісточкою для фарбування по голові, а в другому - внаслідок одного удару рукою по голові, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, окрім інших, передбачених ст. 125 КК України.

Частиною 4 ст. 26 КПК України, передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Отже, кримінальне провадження за ст. 125 КК України може бути розпочато тільки на підставі зави потерпілої особи, а не рапорту поліцейського.

Згідно із протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_9 19 квітня 2024 року звернулася із відповідною заявою до територіального органу поліції, зазначивши у ній про нанесення їй одного удару по голові саме рукою.

На підставі цієї заяви було розпочате кримінальне провадження, у якому ОСОБА_6 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

З огляду на викладене ці доводи ОСОБА_6 суд вважає надуманими, а тому відкидає.

Із медичної документації: електронного направлення; медичної карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_9 № 2241; історії хвороби; даних отриманих в результаті обстежень та досліджень; консультативного висновку спеціаліста; листка лікарських призначень; виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2241 на ім`я ОСОБА_9 вбачається, що остання 22 квітня 2024 року була госпіталізована до КНП «Первомайська ЦРЛ», де перебувала на стаціонарному лікуванні до 01 травня 2024 року у зв`язку з отриманням 19 квітня 2024 року гострої закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (т. 1 а.с. 244-255).

Висновком судово-медичної експертизи № 12-14/037-Пр/24 встановлено, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у виді гострої закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які утворилися від дії тупого твердого предмету, могли виникнути в час, можливо при обставинах на яких наполягає остання під час проведення експертизи, тобто в результаті одноразового нанесення удару кулаком по голові.

Гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, які заподіяли короткочасний розлад здоров`я.

Взаєморозташування нападаючого та ОСОБА_9 могли бути любим, можливо обличчям один до одного, де остання знаходилась імовірно у вертикальному положенні, або близько до нього.

Судово-медичних даних за падіння з положення стоячи, як з прискоренням, так і без, не мається (т. 1 а.с. 177, 178).

Як встановлено з протоколу проведення слідчого експерименту від 18 червня 2024 року та відповідного відеозапису, в ході даної слідчої дії потерпіла ОСОБА_9 детально розповіла і показала про обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень, так, як про це викладено у вироку.

При цьому потерпіла повідомила, що 19 квітня 2024 року близько 16 години 15 хв. вона, її колишній чоловік ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 разом перебували у приміщенні ветеринарної клініки за адресою: АДРЕСА_3 , де між нею і ОСОБА_6 стався словесний конфлікт з приводу порядку оплати комунальних послуг орендарем.

Під час конфлікту останній вийшов із підсобного приміщення у прохід до основного залу, вона прослідувала за ОСОБА_6 .

Разом із цим потерпіла показала, що перебуваючи у цьому місті ОСОБА_6 , із яким вона розмовляла, повернувся до неї обличчям та стоячи прямо перед нею правою рукою схопив за капюшон, який був одягнений на її голову, та потягнув вперед. Від цих дій ОСОБА_6 її голова нахилилася вперед, діставши підборіддям до верхньої частини грудної клітини. Після чого вона одразу відчула один удар, що був нанесений їй в центральну частину голови, за її відчуттям кулаком руки (т. 1 а.с. 197-200, 203).

DVD-R диск із відеозаписами слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 був визнаний речовим доказом та долучений у відповідній якості до матеріалів даного кримінального провадження, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням від 18 червня 2024 року (т. 1 а.с. 201, 202).

За висновком судово-медичної експертизи № 12-14/055-Пр/24, встановлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, утворилися від одноразової дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає потерпіла під час проведення слідчого експерименту, тобто в результаті одноразового нанесення удару кулаком по голові (т. 1 а.с. 204, 205).

Під час слідчого експерименту, який був проведений 17 червня 2024 року, свідок ОСОБА_13 продемонструвала спосіб та механізм нанесення ОСОБА_6 удару рукою ОСОБА_9 та його локалізацію. Водночас свідок повідомила, що за викладених вище обставин між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , які перебували у підсобному приміщенні, був словесний конфлікт в ході якого останній пішов із цього приміщення в бік виходу з клініки, ОСОБА_9 пішла за ним.

В цей момент вона також почала виходити з підсобного приміщення та побачила, що ОСОБА_6 , який стояв до неї обличчям, перед яким, спиною до неї (свідка) стояла потерпіла ОСОБА_9 з капюшоном на голові з нахиленою вперед головою, наніс один удар кулаком правої руки ОСОБА_9 в область голови (т.1 а.с. 179-182, 185).

DVD-R диск із відеозаписами слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 був визнаний речовим доказом та долучений у відповідній якості до матеріалів даного кримінального провадження, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням від 17 червня 2024 року (т. 1 а.с. 183, 184).

Оскільки в ході слідчих експериментів потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_13 , кожна окремо, самостійно, добровільно, в умовах, що виключають сторонній тиск, детально розповіли про обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , послідовно продемонстрували механізм нанесення останнім удару потерпілій та його локалізацію, а також за цих же обставин відповіли на уточнюючі запитання службової особи, що проводила ці слідчі дії та експерта, які були поставлені ними в межах наданих їм прав, передбачених ст. ст. 40-1, 69, 240 КПК України, суд доходить висновку, що твердження сторони захисту, про те, що в ході проведення слідчих експериментів за участю потерпілої та свідка, ставилися запитання, які містили у собі твердження з метою отримання від потерпілої та свідка необхідних стороні обвинувачення відповідей, є неспроможними та носять виключно суб`єктивний характер.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 12-14/054-Пр/24, встановлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження утворилися від одноразової дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає свідок ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту, тобто в результаті одноразового нанесення удару кулаком по голові (т. 1 а.с. 186, 187).

В ході слідчого експерименту, який був проведений 17 червня 2024 року, свідок ОСОБА_11 повідомив, що 19 квітня 2024 року у підсобному приміщенні ветеринарної клініки, за адресою: АДРЕСА_3 , стався словесний конфлікт між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_6 вийшов з підсобного приміщення, за ним вийшла ОСОБА_9 , за якою вийшла ОСОБА_13 , а він, свідок, залишився.

При цьому свідок повідомив, що він бачив, як ОСОБА_6 розвернувся до потерпілої, яка стояла спиною до нього, свідка, підійшов до неї та здійснив рух своєю правою рукою в область її голови, від чого голова ОСОБА_9 похитнулася.

Водночас ОСОБА_11 , продемонструвавши механізм дій ОСОБА_6 , зазначив, що не може точно сказати, що цей рух правою рукою ОСОБА_6 був ударом (т. 1 а.с. 188-191, 194).

DVD-R диск із відеозаписами слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 був визнаний речовим доказом та долучений у відповідній якості до матеріалів даного кримінального провадження, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням від 17 червня 2024 року (т. 1 а.с. 192, 193).

Із висновку судово-медичної експертизи № 12-14/053-Пр/24 вбачається, що встановити достовірний механізм спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, при тих обставинах, на яких наполягає свідок ОСОБА_11 , не можливо, тому що відмічені свідком обставини, вказують на загальну картину сутички, а не на конкретний механізм спричинення ушкоджень (т. 1 а.с. 195, 196).

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 , роз`яснюючи свої висновки в судовому засіданні показав, що на підставі процесуальних рішень він провів судово-медичні експертизи та склав висновки № 12-14/037-Пр/24, № 12-14/053-Пр/24, № 12-14/054-Пр/24, № 12-14/055-Пр/24.

Зазначені висновки експерт підтвердив під час судового розгляду та роз`яснив, що при проведені експертиз були використані дані отримані за результатами обстеження потерпілої, дослідження медичної документації, отримані в ході проведення слідчих експериментів за участю потерпілої, свідків та його особистою участю, яких було достатньо для надання висновків про які зазначено вище.

При цьому роз`яснюючи висновок № 12-14/037-Пр/24 експерт зазначив, що при проведенні дослідження він не локалізовував місце прикладання сили, тому, що черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, це не локалізований об`єкт травми, а дифузна травма головного мозку. Черепно-мозкові травми розподіляються на струс головного мозку найлегша черепно-мозкова травма, забій мозку першого ступеня, забій мозку другого ступеня, забій мозку третього ступеня, у тому числі наявність ушкоджень голови м`яких тканин або кісток черепа. У даному випадку була встановлена така черепно-мозкова травма як струс головного мозку, який визначений лікарем неврологом (невропатологам) за відповідними симптомами, про, що зазначено у медичній документації наданій для проведення експертизи.

Водночас, із змісту роз`яснень експерта вбачається, що вогнищеві зміни є ознакою черепно-мозкової травми, які не притаманні струсу головного мозку. В такому випадку при комп`ютерній томографії об`єктивна картина головного мозку буде без вогнищевих змін.

Приймаючи до уваги те, що наведені вище показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про місце, час, спосіб, механізм заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та їх локалізацію, конкретні, послідовні, узгоджуються між собою та доповнюють одне одного, до того ж надані особами, які є не заінтересованими у справі, зокрема свідками, а також узгоджуються з даними, що містяться у наведених вище доказах: документах рапорті поліцейського, заяві потерпілої, медичній документації, протоколах такої слідчої дії як слідчий експеримент та додатках до них, зокрема відеозаписах, висновку судово-медичної експертизи № 12-14/037-Пр/24, при цьому показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , отримані під час слідчих експериментів, які за своїм змістом відповідають їх показанням у суді, узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз № 12-14/055-Пр/24 та 12-14/054-Пр/24, суд визнає їх достовірними і бере в основу вироку.

Разом із тим, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Водночас, оцінюючи показання ОСОБА_6 про те, що він взагалі не наносив удар ОСОБА_9 і не заподіював останній тілесні ушкодження, суд визнає ці його показання неправдивими, і відкидає їх, оскільки вони не тільки не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, але й повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів, що покладені в основу вироку.

Суд вважає, що сукупність наведених доказів, досліджених в судовому засіданні, беззаперечно викриває ОСОБА_6 у вчиненні кримінального протиправного діяння у відношенні ОСОБА_18 умисного заподіяння останній легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тому його твердження про те, що він не наносив удар потерпілій і не заподіював останній тілесні ушкодження визнає неспроможними і розцінює їх як позицію захисту, обрану обвинуваченим з наміром уникнути відповідальності за вчинене.

Разом із цим, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений та потерпіла були подружжям, тобто знають один одного тривалий час, до вчинення кримінального правопорушення, перебували в особистих неприязних стосунках, у тому числі з приводу поділу, використання та утримання майна, яке було у їх спільній власності, зокрема приміщення у будинку АДРЕСА_2 , поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стали висловлювання потерпілої з приводу утримання зазначеного об`єкту нерухомості, здійснені останньою під час словесного конфлікту, що стався між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , ініціатором якого був саме обвинувачений, в процесі якого ОСОБА_6 натягнув на обличчя потерпілої капюшон, що був одягнений на її голову, після чого нанісши останній удар, заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження, таким чином суд доходить висновку, що тілесні ушкодження заподіяні потерпілій з мотиву особистої неприязні, умисно.

З огляду на викладене, суд критично відноситься до доводів сторони захисту про оговорювання обвинуваченого потерпілою та свідками, оскільки вважає, що так побудована лінія захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований кримінальний проступок та є неправдивою.

Наявність медичної документації в матеріалах кримінального провадження підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями обвинуваченого та ушкодженням здоров`я потерпілої, що в свою чергу, спростовує заяви сторони захисту, що потерпіла та свідки обмовили ОСОБА_6 .

Версія обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_9 могла отримати встановлені у неї тілесні ушкодження за будь-яких інших подій, у яких він не приймав участі, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовується вищевказаними безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких наведений вище.

До того ж наслідки нанесеного удару потерпілій підтверджуються медичними документами та висновками експертиз. Ці висновки здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, в повній мірі аргументовані та не викликають сумнів у їх достовірності, правильності та повноті.

Крім того, даних, які хоча б з мінімальною вірогідністю свідчили б про те, що потерпіла могла отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від дій інших осіб, - судом не встановлено.

При цьому таких даних стороною захисту надано не було.

Обвинуваченим суду, як він зазначив, на підтвердження неприязних стосунків, що склалися між ним і свідком ОСОБА_11 , що впливає на достовірність показань останнього, надано довідку про результати розгляду звернення ОСОБА_6 ЖЄО № 2584 від 05 червня 2024 року ДОП ВП №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 13 червня 2024 року, яка погоджена з начальником зазначеного відділення поліції та лист на адресу ОСОБА_6 про результати розгляду його звернення від 05 червня 2024 року (т. 1 а.с. 225, 226).

З огляду на наведені вище висновки про достовірність показань потерпілої та свідків, суд в контексті розгляду даного кримінального провадження критично відноситься до цих документів та відповідних доводів обвинуваченого, оскільки дані, що містяться в документах, які були надані обвинуваченим, не відносяться до події кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, що мала місце 19 квітня 2024 року, відомості про яке внесені до ЄРДР 20 квітня 2024 року, а стосуються подій з приводу, як зазначив у своїй заяві до територіального відділення поліції ОСОБА_6 невиконання ОСОБА_11 умов договору оренди, про що обвинувачений повідомив правоохоронний орган тільки 05 червня 2024 року.

Не заслуговують на увагу й доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не були встановлені всі свідки, які були присутні на місці події, оскільки вони спростовуються рапортом службової особи, із якого вбачається, що під час досудового розслідування було встановлені дві особи, які перебували у зазначеному вище приміщенні, одна із яких була лише свідком словесного конфлікту, інша особа ОСОБА_19 , зі слів її рідної сестри, померла (т. 2 а.с. 1).

Разом із цим жодних клопотань про допит у судовому засіданні в якості свідків інших осіб, ніж тих, що були заявлені стороною обвинувачення як свідки, стороною захисту заявлено не було.

Щодо доводів сторони захисту про те, що у обвинувальному акті не зазначено мотив вчинення кримінального правопорушення, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. При цьому після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду (ч. 2 ст. 314 КПК України).

Положеннями пунктів 3, 5 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно із ч. 1 ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Отже, питання невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України вирішується на стадії підготовчого судового засідання.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 24 жовтня 2024 року у даному кримінальному провадженні відбулося підготовче судове засідання. При цьому на стадії надання пояснень, усі учасники судового провадження, зокрема, і сторона захисту, вважали за можливе призначення судового розгляду на підставі поданого до суду обвинувального акта щодо ОСОБА_6 .

За наслідком підготовчого судового засідання, суд, не встановивши підстав для застосування положень п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, ухвалою від 24 жовтня 2024 року призначив судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Таким чином, суд звертає увагу, що на стадії підготовчого судового засідання стороною захисту не було заявлено жодних клопотань щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Разом із тим обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, складений дізнавачем, затверджений прокурором та містить усі відомості, передбачені ч. 2 цієї статті Кодексу, зокрема, в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

За таких обставин ці доводи сторони захисту не є слушними.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Враховуючи викладене вище та наведені стороною захисту доводи спростовуються доказами, які є належними, допустимими, та які оцінено судом з точки зору достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності, та які, з урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та висунутих на свій захист непослідовних версій обвинуваченого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_6 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Дослідивши і оцінивши надані докази, що покладені в основу вироку, які є достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законодавством, у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 в обсязі висунутого обвинувачення, визнаного судом доведеним, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Постановляючи вирок, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін кримінального провадження на наступне.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні, суд вважає, що такі стандарти дотримано. Також, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною кримінального провадження.

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання ОСОБА_6 відсутні.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_6 , суд встановив, що останній є громадянином України, має вищу освіту, раніше не судимий, займається трудовою діяльністю, на обліку у лікаряпсихіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, перебуває на військовому обліку, за місцем мешкання та роботи характеризується задовільно.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , поряд з наведеними даними про особу обвинуваченого, суд враховує те, що згідно зі ст. 12 КК України останній вчинив кримінальне правопорушення, яке є кримінальним проступком, сукупність всіх обставин, що характеризують кримінальне протиправне діяння, наслідки які настали.

З урахуванням викладеного, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин справи і даних, які характеризують ОСОБА_6 , суд доходить висновку, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді пробаційного нагляду, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 заявила цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 33597 гривень 33 коп. та моральної шкоди в сумі 50000 гривень.

При цьому потерпіла вказала, що ОСОБА_6 за обставин, які відповідають обставинам, наведеним у описовій частині вироку, вчинив щодо неї кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме умисно заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, про які зазначено вище.

Разом із цим потерпіла зазначила, що внаслідок вчиненого щодо неї кримінального правопорушення та отриманих нею тілесних ушкоджень, їй була завдана матеріальна та моральна шкода.

Матеріальна шкода складається з витрат на обстеження, лікування внаслідок заподіяних їй кримінальними протиправними діями ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, зокрема витрат на придбання ліків, витрат на консультації лікарів, та у зв`язку із цим витрат на проїзд до міста Харкова.

Зазначені витрати були здійснені нею у період з 19 квітня 2024 року по 14 лютого 2025 року.

Моральна шкода полягає в тому, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого вона зазнала фізичного болю, їй були заподіяні тілесні ушкодження, був порушений її нормальний спосіб життя, вона була вимушена докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя, у тому числі для захисту своїх прав і для лікування у закладах охорони здоров`я.

З дня вчинення кримінальних протиправних дій щодо неї і до теперішнього часу відчуває страх, небезпеку та емоційне виснаження, не може зосередитись на роботі.

Внаслідок вчиненого щодо неї кримінального правопорушення та заподіяних тілесних ушкоджень впала її працездатність, вона не може робити звичайні побутові справи, потребує постійного лікування та нагляду у лікаря невропатолога, лікаря-психіатра та психолога.

Під час судового розгляду потерпіла цивільний позов підтримала та наполягала на його задоволенні, надавши суду пояснення, які за своїм змістом відповідають наведеним вище доводам, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов не визнав.

Розглянувши цивільний позов, дослідивши докази, надані в його обґрунтування, суд дійшов наступного.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Виходячи з цього особливої уваги потребує аналіз кримінальних правопорушень проти найцінніших людських благ життя та здоров`я, оскільки в кримінально-правовому аспекті ці посягання визнаються одними з найнебезпечніших

Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судовим розглядом встановлено факт заподіяння дійсної, реальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 протиправними діями обвинуваченого, а саме, їй були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я - гостру закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, наведеними у вироку.

Тобто, між подією кримінального правопорушення та заподіяною потерпілій шкодою встановлений безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Із наданої суду в обґрунтування цивільного позову медичної документації вбачається, що ОСОБА_9 , у зв`язку із діагнозом «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку», 19 квітня 2024 року проведено комп`ютерну томографію головного мозку (т. 1 а.с. 89-92).

В період з 22 квітня по 01 травня 2024 року у зв`язку із гострою закритою черепно-мозковою травмою (19 квітня 2024 року), струсом головного мозку ОСОБА_9 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Первомайська ЦРЛ», що підтверджується копією медичної карти стаціонарного хворого № 2241, рентгенографією шийного відділу хребта, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2241, електронним листком непрацездатності, записом № 95926334/1 від 01 травня 2024 року.

При цьому із наведених вище документів вбачається, що супутнім діагнозом є остеохондроз хребта у дорослих, шийний відділ.

Результат лікування: виписана з поліпшенням.

За медичною допомогою до цього ж закладу охорони здоров`я ОСОБА_9 зверталася: у період з 02 по 03 травня 2024 року, що підтверджується електронним листком непрацездатності; 04 червня 2024 року, що підтверджується записом № 102562383/1, 16 вересня 2024 року та 02 та 06 січня 2025 року, що підтверджується записами № 140376939/2, № 140376939/2 (т. 1 а.с. 93-107, 124, т. 2 а.с. 40, 41).

Разом із цим потерпілою ОСОБА_9 надані чеки на придбання у період з 19 квітня по 04 червня 2024 року лікарських засобів згідно із медичними призначеннями, у тому числі: на суму 829 гривень 27 коп., на суму 2862 гривні 88 коп., на суму 331 гривня 73 коп., на суму 784 гривні 25 коп., на суму 1990 гривень, а всього на суму 6798 гривень 13 коп. (т. 1 а.с. 118, 119).

В той же час потерпілою надано суду докази звернень до лікаря-невропатолога 13 липня, 18 серпня і 16 вересня 2024 року, у зв`язку з наслідками закритої черепно-мозкової травми, струсом головного мозку (19.04.24), та придбання лікарських засобів за призначенням лікаря-невропатолога, про що свідчать індивідуальні плани діагностичних та лікувальних заходів, складені лікарями медичного центру ТОВ «Небозвід» - персональний код клієнта ОСОБА_9 № 467660, чеки про оплату послуг (прийоми невропатолога) у розмірі 650 і 610 гривень відповідно, чеки про придбання ліків на суму 859 гривень 40 коп., на суму 432 гривні 30 коп., на суму 978 гривень 30 коп., чек про оплату ультразвукового дослідження судин голови та шиї у розмірі 1050 гривень, а всього на суму 4580 гривень (т. 1 а.с. 108, 111, 113, 115, 120).

Додані потерпілою: чеки про оплату скрапленого газу на суму 1022 гривні 49 коп., 1478 гривень 60 коп., 1099 гривень 89 коп., 1092 гривні 63 коп.; чеки про придбання лікарських засобів: на суму 482 гривні 70 коп., на суму 499 гривень 30 коп., на суму 255 гривень 70 коп., на суму 949 гривень 40 коп., на суму 340 гривень 80 коп., на суму 113 гривень 40 коп., на суму 1039 гривень 90 коп., на суму 1215 гривень 70 коп., на суму 508 гривень 80 коп., на суму 28 гривень 90 коп., на суму 46 гривень 07 коп., на суму 441 гривня 90 коп., на суму 103 гривні 20 коп., на суму 834 гривні 10 коп., на суму 662 гривні 28 коп., на суму 867 гривень 50 коп., на суму 1209 гривень 27 коп., на суму 33 гривні 40 коп., на суму 808 гривень 06 коп.; квитанція про оплату комплексу послуг на суму 730 гривень, квитанції про оплату послуг психолога на загальну суму 2800 гривень, чек про оплату МРТ-досліджень на суму 3300 гривень (т. 1 а.с. 112, 114, 117, 118, 120 -122, 126, 131, т. 2 а.с.37-39, 42), не мають відношення до спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, не підтверджують безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого ОСОБА_6 та наслідками у вигляді легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_9 .

Враховуючи вищенаведене, суд доходить переконання, що цивільний позов ОСОБА_9 в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 11378 гривень 13 коп. В іншій частині вимог про стягнення матеріальної шкоди - слід відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілій ОСОБА_9 був спричинений фізичний біль та страждання у момент заподіяння тілесних ушкоджень. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого на певний час у потерпілої змінився звичний спосіб її життя, оскільки вона проходила лікування, намагалася поновити свої порушенні права, її життя у вказаний період було переповненим негативними емоціями, психічними переживанням.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України, враховуючи те, що моральну шкоду потерпілій завдано внаслідок вчинення умисного проступку, який відноситься до кримінальних правопорушень проти здоров`я особи, глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_9 , їх тривалість, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь порушення життєвих зв`язків потерпілої, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яка завдана потерпілій, в сумі 15000 гривень.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не застосовувався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

Згідно із ч. 2 ст. 59-1 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 протягом строку пробаційного нагляду, виконувати такі обов`язки:

(1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

(2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи;

(3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11378 гривень 13 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази: диски із відеозаписами, відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Харківського апеляційного суду через Златопільський міськрайонний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1