ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 636/201/25 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/741/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю потерпілої ОСОБА_7 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме власника майна ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 29 05 2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання прокурора задоволено частково та накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження, у кримінальному провадженні № 0000981 від 15 10 2024, за ч. 3 ст. 190 КК України на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 .

У задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на підставі договору дарування ОСОБА_10 , - відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в межах кримінального провадження №0000981 від 15 10 2024 у повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що слідчий суддя при розгляді даної справи та винесенні судового рішення, не встановив належним чином обставини справи, не надав належної оцінки запереченням представника власника майна та при винесенні рішення вийшов за межі клопотання сторони обвинувачення, внаслідок чого в частині задоволення клопотання прокурора слідчим суддею було постановлено незаконне рішення.

Вказує, що оскільки на сьогоднішній день у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, то накладення арешту на підставі п. 4 с. 2 ст. 170 КПК України виключається.

Зазначила, що прокурором до клопотання від 16 05 2025 не додано будь-яких доказів, що свідчили б про те, що у межах кримінального провадження № 0000981 від 15 10 2024 будь-які об`єкти нерухомості були визнані речовими доказами, у зв`язку з чим клопотання про накладення арешту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, апелянт переконана, що слідчим суддею безпідставно не надано належної оцінки доводам представника власника майна про те, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження факту передачі потерпілою ОСОБА_9 готівкових коштів, а вказані твердження ґрунтуються виключно на словах самої потерпілої та її подруги.

Також апелянт зазначила, що прокурором до слідчого судді подано клопотання про накладення арешту, а саме у виді заборони відчуження двох об`єктів нерухомості.

В той же час, у мотивувальній частині вказаного клопотання прокурор із посиланням на ч. 11 ст. 170 КПК України фактично прямо зазначає про відсутність підстав для заборони чи обмеження користуванням вказаним майном.

Проте, слідчий суддя безпідставно ухвалив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , шляхом заборони її відчуження, користування та розпорядження, фактично вийшовши за межі розгляду клопотання.

Враховуючи, що, на думку представника власника майна, при ухваленні оскаржуваного рішення слідчим суддею було зроблено висновки, що не підтверджуються матеріалами справи, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а у задоволенні клопотання прокурора мало бути відмовлено у повному обсязі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна - адвокат ОСОБА_8 підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Власниця майна ОСОБА_9 про дату та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останньої не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи представника власника майна, думку прокурора та потерпілої, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000981 від 15 10 2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження у період часу з вересня 2023 року по серпень 2024 року ОСОБА_9 підозрюється у тому, що вона, шляхом зловживання довірою, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_7 , чим вчинила шахрайство в умовах воєнного стану, що заподіяло значної шкоди, що підтверджується витягом з ЄРДР від 15 10 2024.

В процесі проведення досудового розслідування проведено огляд предметів - мобільного телефону потерпілої, допит потерпілої, допит свідка ОСОБА_11 , отримано відомості з ДПС України щодо доходів ОСОБА_9 за період з 2014 по 2024, щодо доходів ОСОБА_10 за період з 2014 по 2024, щодо доходів ОСОБА_12 за період з 2014 по 2024, проведено огляд флеш-накопичувача з записами телефонних розмов.

Згідно копії договору дарування від 29.01.2025 №92 ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2 , що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 10.04.2025.

Також з наданих до клопотання прокурора матеріалів вбачається, що потерпілою в межах кримінального провадження заявлено цивільний позов до ОСОБА_9 про відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди у розмірі 4765111 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди, тобто, відповідно до положень КПК України потерпіла - ОСОБА_7 є цивільним позивачем, а ОСОБА_9 , - цивільним відповідачем.

З огляду на викладене, зважаючи на імовірність спричинення протиправними діями ОСОБА_9 збитків потерпілій ОСОБА_7 , з метою забезпечення цивільного позову, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов обгрунтовано висновку про необхідність накласти арешт на квартиру, що належить ОСОБА_9 на праві приватної власності.

Враховуючи викладене, доводи апелянта щодо безпідставності та необґрунтованості висновків слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на квартиру ОСОБА_9 через відсутність доказів про визнання її речовим доказом у кримінальному провадженні не мають доказового підґрунтя, оскільки спростовуються висновком слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на майно саме з метою забезпечення можливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, тобто забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ч.1, п.7) ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власниці майна ОСОБА_9 з метою забезпечення цивільного позову.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо недоведеності доказів того, що у діях ОСОБА_9 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, колегія суддів зазначає, що фактичні обставини кримінального провадження, питання наявності складу злочину, винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінального правопорушення, а також вірності кваліфікації вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Разом з тим, ч.4 ст. 173 КПК України, передбачає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , та імовірно може бути єдиним можливим місцем проживання останньої, враховуючи, що саме клопотання прокурора містить прохання про арешт саме у виді заборони відчуження вказаної квартири, колегія суддів дійшла до висновку, що спосіб накладення арешту на вищевказану квартиру, шляхом заборони розпорядження та відчуження, але без заборони користуванням нею до закінчення досудового розслідування, з буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.

Саме такий спосіб арешту майна, на переконання колегії суддів, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді в частині визначення способу арешту майна підлягає скасуванню в частині вирішення питання накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 170-175, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 29 05 2025 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000981 від 15 10 2024 за ч. 3 ст. 190 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , - скасувати в частині вирішення питання арешту на кв. АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу представника власника майна, - задовольнити частково.

Клопотання прокурора, - задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження у кримінальному провадженні № 0000981 від 15.10.24 на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_9 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4