КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3115/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, українки, з вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваної ОСОБА_7 під вартою визначено до 18.05.2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу у сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн.

Вказано, що у разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до підозрюваної обрано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення застави покладено на підозрювану такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

У разі внесення застави, встановлено 2-х місячний термін дії покладених судом обов`язків, починаючи з дня внесення застави, однак на строк, що не перевищує строку досудового розслідування.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрювана, обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді в частині визначення розміру застави, прокурор другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор послався на те, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановлегні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Однак, попри встановлені під час судового розгляду підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, доведену нездатність застави у межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, забезпечити виконання підозрюваною у вчиненні особливо тяжкого злочину покладених на неї обов`язків, слідчим суддею ухвалено визначити ОСОБА_7 заставу в межах ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

Прокурор вважає, що ухвала слідчого судді в частині визначення розміру застави постановлена із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Також прокурор стверджує, що не містять висновки суду мотивів не взяття до уваги наданих органом досудового розслідування доказів, а саме: розсекреченого протоколу проведення негласних слідчих (розшукових) дій, який підтверджує протиправну діяльність та ризики знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, обвинувачених, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Цей протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також докази, здобуті у ході проведення обшуків, серед іншого містить докази обізнаності працівників ПП «ПроектГідросталь» щодо вказаної протиправної діяльності, вплив на яких з метою відмови від надання показів слідству може чинити підозрювана. Підтверджує повну матеріальну та службову залежність цих осіб.

Усі вказані докази було надано слідчому судді із матеріалами клопотання, однак, їх не було враховано при прийнятті рішення.

Крім того, прокурор вказує, що під час розгляду клопотання стороною захисту повідомлено слідчому судді неправдиві відомості щодо самостійного виховання підозрюваною малолітньої дитини та перебування на її утриманні батьків пенсійного віку.

Так, у ході судового розгляду, окрім іншого ОСОБА_7 стверджувала, що в 2013 році розірвала шлюб з ОСОБА_11 та жодних зв`язків з ним не підтримує, натомість, останній продовжує мешкати разом з ОСОБА_7 , а також вони мають спільну дитину, 2015 року народження.

Також, її батько ОСОБА_12 , який з початку 2025 року мешкає разом з донькою ОСОБА_7 , є головою правління ПрАТ «СПКТБ «ЗАПОРІЖГІДРОСТАЛЬ» та власником ТОВ «ПРОЕКТГІДРОМЕХ», з діяльності яких отримує дохід.

Крім цього, апелянт посилається на те, що прокурором зверталась увага на нездатність застави у межах, визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, забезпечити виконання підозрюваною у вчиненні особливо тяжкого злочину покладених на неї обов`язків, оскільки доведений розмір доходів, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, підозрюється ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , а також ОСОБА_7 , складає 273 тисяч євро, що серед іншого є суттєвою обставиною, яка враховуються при обранні запобіжного заходу (п. 11 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Враховуючи викладене, прокурор вважає, що визначення застави в межах ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що є незначною сумою для підозрюваної та не відповідає її майновому стану, не здатно забезпечити виконання покладених на неї обов`язків та запобігти доведеним ризикам.

Наразі ОСОБА_7 і надалі матиме можливість контактувати із іншими співучасниками злочину, й продовжити узгоджувати з ними свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати ні гласними, ні негласними засобами контролю, впливати на матеріально залежних від неї свідків, інших учасників провадження задля перешкоджання встановленню істини у справі.

Таким чином, на думку прокурора, слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що є підставою для скасування ухвали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000643 від 27.06.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 20.03.2025 року, цього ж дня о 17 год. 25 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі ст. 208, п. 6, ч. 1 ст. 615 КПК України.

20.03.2025 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні громадянкою України умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень, добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

21.03.2025 року старший слідчий в особливо важливих справах 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , за погодження з прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_7 , в межах строку досудового розслідування, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання слідчий обґрунтовував тим, що після набрання чинності 23.04.2022 Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», яким серед іншого встановлено кримінальну відповідальність за пособництво державі-агресору та доповнено Кримінальний кодекс України статтею 111-2, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідки, з метою особистого збагачення та завдання шкоди Україні, продовжила протиправні дії щодо організації каналів переведення фінансових коштів з рф в Україну, взаємодії з представниками російської компанії АО «Опьітньїй завод «Гидромонтаж», та узгодження деталей функціонування зазначеного протиправного механізму, чим вчинила умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво).

Зокрема, ОСОБА_7 , консультант ПП «ПроектГідросталь», діючи у складі групи осіб, діяльність якої була спрямована на пособництво державі-агресору, вчиняла наступні дії:

05.09.2022 року, на виконання вказівки ОСОБА_12 , з метою реалізації злочинного плану, ОСОБА_7 підписала трудовий договір «Про роботу за сумісництвом» з ПП «ПроектГідросталь» (69041, м. Запоріжжя, вул. Вінтера, 26), в особі директора ОСОБА_13 , що діяв на підставі Статуту, та була працевлаштована на посаду консультанта.

У період часу з 05.09.2022 по січень 2025 року, під час протиправної діяльності, спільно з ОСОБА_15 , та ОСОБА_17 , ОСОБА_7 виконувала вказівки організатора протиправної схеми в особі батька - ОСОБА_12 щодо організації каналів переведення фінансових коштів з російської федерації в Україну, у якості оплати за виконання співробітниками ПП «ПроектГідросталь» проєктів технічної документації для державних об`єктів, розташованих на території російської федерації, зокрема Башенної ГРЕС та Черекської МГЕС, які є частинами інфраструктури ПАО «Русгидро», з подальшим розподілом цих коштів між учасниками протиправного механізму.

Також, з метою організації взаємодії з представниками російської компанії АО «Опьітньїй завод «Гидромонтаж», та узгодження деталей функціонування зазначеного протиправного механізму, ОСОБА_7 особисто відвідала місто Ташкент (Республіка Узбекистан) у період з 12 по 15 вересня 2022 року, перебуваючи там разом із батьком - ОСОБА_12 , для організації механізму щодо приховування протиправної діяльності та оформлення фіктивного договору між ПП «ПроектГідросталь» та узбецькою компанією ООО «Дадагро» а також організації отримання в Україні коштів, переданих з рф.

З вересня 2022 року по січень 2025 року, ОСОБА_7 надавала сприяння вчиненню злочину, надаючи вказівки та поради щодо альтернативних каналів переведення фінансових коштів з російської федерації в Україну, які використовувались як оплата за виконання співробітниками ПП «ПроектГідросталь» проектів технічної документації для державних об`єктів гідроенергетики на території Російської Федерації;

Окрім того, ОСОБА_7 у вересні 2023 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, використовуючи підконтрольне підприємство ТОВ «Тексол» (), директором якого виступає чоловік ОСОБА_7 , - ОСОБА_18 , та на виконання злочинного плану та вказівки ОСОБА_12 , з метою легалізації та розподілу грошових коштів, отриманих від виконання проектно-технічних робіт інженерами ПП «ПроектГідросталь» на замовлення представників російської компанії для державних об`єктів гідроенергетики на території російської федерації, підготувала договір «про надання поворотної фінансової допомоги № 01ФД/23 від 20.07.2023, на загальну суму 1 100 000 грн., який було укладено між ТОВ «Тексол» в особі директора ОСОБА_11 та AT «СПКТБ «Запоріжгідросталь» в особі ОСОБА_19 .

13.09.2023 року, з метою реалізації протиправного механізму, ОСОБА_7 , використовуючи месенджер «Телеграм» із абонентським номером « НОМЕР_1 » надіслала ОСОБА_17 , яка в свою чергу, відповідно до вказівки ОСОБА_12 , забезпечила його підписання та виконання.

30.12.2023 року укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання поворотної фінансової допомоги № 01ФД/23 від 20.07.2023, щодо змін умов договору та надання фактичної передачі у власність AT «СПКТБ «Запоріжгідросталь» безповоротної фінансової допомоги у розмірі 1 100 000 грн.

Реалізуючи загальний злочинний план протиправного механізму, усвідомлюючи, що будь-яка допомога з боку громадян України країні-агресору буде шкодити державі Україна, її територіальній цілісності, обороноздатності, санкційній політиці, і фактично спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з власної ініціативи, керуючись корисливим мотивом, пов`язаним із отриманням прибутку та особистим збагаченням громадяни України ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , - ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , виконуючи протиправний механізм, організований ОСОБА_12 , діючи у складі групи осіб, що діяла з метою допомоги державі-агресору - російській федерації, в її військових та економічних цілях, через виготовлення та передачу проектно-технічної документації для модернізації та реконструкції гідроелектростанцій та гідроакумулюючих електростанцій Черекської МГЕС та Башенної МГЕС, що перебувають у складі ПАО «Русгидро» та розташовані на території РФ.

Вказані дії сприяли підтримці функціонування військово-промислового комплексу рф, зокрема, в сфері гідроенергетичної галузі, що безпосередньо використовувалася для забезпечення безперебійного електропостачання військових частин, підприємств важкої та легкої промисловості, а також інших стратегічних об`єктів, важливих для ведення агресивної війни проти України.

Із зазначених фактів вбачається, що учасниками групи осіб, умисно, порушено вимоги чинного законодавства України, зокрема постанов Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 № 187 та постанови Національного банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» № 18 від 24.02.2022, а також санкційної політики, що застосовувалася державою Україна у відповідь на агресію Росії.

У період з квітня 2022 року по січень 2025 року, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_12 , здійснили збір та аналіз необхідної інформації, підготували проектно-технічну документацію, що була використана для модернізації та реконструкції важливих енергетичних об`єктів Башенної ГРЕС та Черекської МГЕС, які є частинами інфраструктури ПАО «Русгидро» та розташовані на території рф. Вказані дії мали на меті підтримку та розвиток енергетичних ресурсів держави-агресора, що, в свою чергу, дозволило рф продовжити війну проти України та забезпечити функціонування її військових і економічних механізмів.

Протиправні дії ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_12 , спрямовані на підтримку держави-агресора через передачу технічної документації та інші ресурси, порушують цілу низку міжнародних та внутрішньодержавних законів України, включаючи: Закон України «Про санкції», Закон України «Про національну безпеку України», а також положення міжнародних конвенцій, що забороняють будь-яку діяльність, яка може завдати шкоди територіальній цілісності та обороноздатності України.

Крім того, протиправні дії ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_7 , безпосередньо допомогли російській федерації у реалізації її внутрішніх стратегій розвитку, Зокрема в частині енергетичної безпеки та використання атомної енергії, згідно розпорядженням уряду рф від 09.06.2020 року № 1523-р «Про затвердження Енергетичної стратегії Росії до 2035 року», а також указами президента рф від 03.06.2019 року № 216 «Про затвердження «Доктрини енергетичної безпеки Російської Федерації», розпорядженнями уряду рф від 13.02.2019 року № 207-р і від 02.07.2021 року № 400, що затверджують стратегії національної безпеки та просторового розвитку рф.

Вищевказані умисні дії ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , та ОСОБА_7 сприяли державі-агресору у підготовленні та передачі проектно-технічної документації для важливих енергетичних об`єктів, мали на меті не лише підрив економічної стабільності України, але й підтримку військових потенціалів рф, що сприяло продовженню агресії і призвело до загибелі людей, значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків для України.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні громадянкою України умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації та підтримки рішень, добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів і інших активів представникам держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Слідчий зазначив, що підозра ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні обґрунтовується зібраними під час здійснення досудового розслідування доказами.

Також слідчий вказав, що під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрювана ОСОБА_7 , одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність.

Крім цього, слідчий вказав, що вивченням особи підозрюваної на даний час встановлено, що вона працездатна, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали її утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу,не встановлено.

У клопотанні слідчий також посилався на те, що беручи до уваги зазначене, а також те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваної ОСОБА_7 під вартою визначено до 18.05.2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу у сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн.

Вказано, що у разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до підозрюваної обрано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення застави покладено на підозрювану такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

У разі внесення застави, встановлено 2-х місячний термін дії покладених судом обов`язків, починаючи з дня внесення застави, однак на строк, що не перевищує строку досудового розслідування.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрювана, обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушенняпідтверджується зібраними під час здійснення досудового розслідування доказами, а саме: розсекреченими матеріалами результатів проведених негласних слідчих розшукових дій; відомостями, отриманими від оперативних підрозділів Служби безпеки України за результатами виконання доручень слідчого; протоколами огляду; показаннями свідка, які містяться у протоколі допиту; протоколом обшуку; іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Крім того, слідчим доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих їй дій, їх наслідки, дані про особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_7 .

Крім того, висновок слідчого судді щодо застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі.

При цьому, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, п. 3 ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваної, обставини інкримінованих їй кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан підозрюваної, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення їй застави в межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України для вказаної категорії злочину, а саме в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_7 .

Підстав вважати вказаний розмір застави недостатнім для виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків колегія суддів не вбачає.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн., який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю інкримінованих їй кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, а відтак, з урахуванням положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, щодо останньої слід застосувати запобіжний захід без визначення застави, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком, а тому доводи апелянта у цій частині не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

З урахуванням наведеного у сукупності, на переконання колегії суддів, врахувавши процесуальну поведінку підозрюваної та дані про її особу, яка раніше не судима, не одружена, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання та реєстрації, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення підозрюваній застави у даному кримінальному провадженні.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення та наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при визначенні підозрюваній розміру застави одночасно із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю кримінального правопорушення, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

Доказів недостатності застосованого підозрюваній запобіжного заходу для виконання покладених на неї обов`язків, прокурором не надано.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Станом на час розгляду апеляційної скарги прокурора, строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року закінчився 18 травня 2025 року.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.05.2019 року у справі № 532/308/15-к (провадження № 13-23зво19), скасування такої ухвали про обрання запобіжного заходу, яка вже виконана, в жодному разі не може призвести до відновлення прав особи.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга прокурора з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4