Справа № 758/4725/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4956/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження № 0000396 від 24.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , мотивуючи його тим, що на даний час наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме: він може переховуватися від суду, оскільки усвідомлюючи невідворотність реального покарання, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклик до суду, з врахуванням того, що ОСОБА_6 офіційно не працює, обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, тобто, відсутні стримуючі фактори, які б запобігали ризику переховування. Також наявний такий ризик як можливість незаконно впливати на свідків та потерпілу, оскільки обвинувачений знає осіб, які є свідками, знає де вони працюють та проживають, а одною з потерпілих є матір.Також прокурор посилався на такий ризик, як здатність обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки засоби, які використовував обвинувачений для приховування злочину свідчать про підвищений рівень суспільної небезпечності, також злочин був вчинений з застосуванням насильства відносно дружини, яка є матір`ю їхньої неповнолітньої дитини.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, можуть призвести до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватись від суду та негативно вплинуть на розгляд справи.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 15 серпня 2025 року включно із визначенням застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 гривень.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, також судом враховано тяжкість кримінального правопорушення, характер кримінального правопорушення.

Також суд встановив, що розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визначений ОСОБА_6 раніше при застосуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, гарантуватиме у разі її внесення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 та ухвалити нову, якою змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В обгрунтуванні апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає необгрунтованим та незаконним з наступних підстав: судом першої інстанції та прокурором проігноровано рішення Київського апеляційного суду, яким ризики незаконного впливу на свідків та потерпілих і вчинення інших кримінальних правопорушень виключено з переліку ризиків, однак не дивлячись на це прокурор четвертий рік підряд заявляє ті самі ризики, які вже не є актуальні і суд першої інстанції їх задовольняє, що вказує на некомпетентність прокурора та судді.

Також зазначає, що ризик переховуватися від суду спростовується тим, що після вбивства дружини він тривалий час перебував за місцем проживання без спроб сховатися, хоча мав можливість виїхати за кордон, є законослухняним громадянином, має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню доньку, яка фактично водночас залишилась без батька та без матері, є учасником АТО, інвалідом другої групи, має позитивні характеристики, які наявні у матеріалах кримінальної справи. Зазначив, що має низку захворювань у тому числі сахарний діабет.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт в певний період доби, а самеґ з 23:00 год. до 06:00 год.

В обґрунтування апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 винесена з формальних підстав та внаслідок неповного з`ясування обставин справи, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необгрунтованими.

Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги висновки Київського апеляційного суду, де констатовано , що під час ухвалення попереднього вироку допущені істотні порушення закону, невстановлені фактичні обставини справи і елементи суб`єктивної сторони злочину, а саме мотиву, що стало підставою для його скасування.

Захисник посилається на те, що обвинувачений перебуває під вартою більше трьох років і ризики передбачені ст. 177 КПК України вже давно втратили свою актуальність, а деякі визнані такими, що не існують. Крім того. оскаржувана ухвала не містить посилання на конкретні докази наявності ризиків та обгрунтування підозри ОСОБА_6 .

У апеляційній скарзі захисник звертає увагу, що попередній обвинувальний вирок у справі від 01.11.2022, який скасований ухвалою суду від 11.03.2024 року саме у зв`язку з не встановленням судом першої інстанції фактичних обставин справи, мотиву та мети скоєного злочину. Під час судового розгляду після скасування попереднього вироку жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_6 до матеріалів кримінального провадження не надано, на даний час досліджено всі докази сторони обвинувачення по справі, ризики прокурора будуються виключно на припущеннях, а тому суд дійшов хибних висновків про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, захисник,обвинувачений повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надходило.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останньої перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений тривалий час тримається під вартою, то суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання його під вартою, враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу перед особистими інтересами обвинуваченого.

Посилання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, які судом були перевірені та доводам прокурора надано належну правову оцінку.

Також є безпідставними твердження апеляційних скарг про відсутність доказів винуватості ОСОБА_6 , оскільки під час перевірки судом апеляційної інстанції судового рішення про продовження строку тримання під вартою, оцінка доказової бази не провадиться і зазначені обставини є предметом дослідження суду першої інстанції під час ухвалення вироку по суті.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченого ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Також колегія суддів не вбачає підстав вважати, що визначений судом у межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що становить 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Твердження апеляційної скарги про порушення судом презумпції невинуватості ОСОБА_6 не свідчать про необхідність обрання йому менш суворого запобіжного заходу або зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: