Номер провадження 1-кп/754/938/25
Справа № 367/2048/25
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000682 від 30.07.2024 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_6 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000682 від 30.07.2024 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, на підставі обвинувального акта, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта не вбачає.

Обвинувачений та його захисник не заперечували з приводу призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Колегія суддів, вислухавши думки учасників підготовчого судового розгляду, оглянувши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до висновку про можливість призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, за наступних підстав.

Так, дане кримінальне провадження підсудне Деснянському районному суду м. Києва відповідно до ст. ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст. 314 КПК України, немає.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто він містить відомості, які передбачені пп. 1-9 цієї частини та при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону.

До обвинувального акта додані документи, передбачені нормою ч.4 ст.291 КПК України.

Реєстр матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам ст. 109 КПК України та містить відомості, передбачені ч. 2 цієї статті.

Таким чином, підстав для повернення обвинувального акта прокурору, відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України - немає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження №0000682 від 30.07.2024 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч.3 ст.31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Статтею 384 КПК України визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та у разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.

Відповідно до ч.10 ст. 615 КПК України, в умовах воєнного стану кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною статті було визначено склад суду за участю присяжних.

В підготовчому судовому засіданні судом роз`яснено обвинуваченому право на розгляд кримінального провадження судом присяжних, а також положення ч. 10 ст. 615 КПК України.

Відтак, судовий розгляд слід здійснювати судом колегіально в складі трьох професійних суддів, на підставі ст.615 КПК України.

Крім того, прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики неналежного поводження обвинуваченого, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , а також обвинувачений просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - Комунального некомерційного підприємства «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що розташоване за адресою: 04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, 103.

В обґрунтування своїх доводів сторона захисту у запереченнях проти клопотання про продовження строку тримання під вартою вказала, що ОСОБА_5 страждає на психічні хвороби (шизотивний розлад, Р21, гострий поліморфний психотичний розлад Г23), що підтверджується випискою з амбулаторної карти КНП ХОР «ОПНД №3» № 9275 від 25.09.2024, а також довідкою військово-лікарської комісії № 23/11/367 від 18.03.2024. У зв`язку з необхідністю отримання психіатричної допомоги ОСОБА_5 з 26.06.2020 постійно перебував під диспансерним наглядом в КНП ХОР «ОПНД №3», а також періодично проходив стаціонарне лікування в КНП ХОР «ОКПЛ №3», що підтверджується відповідними довідками. На теперішній час ОСОБА_5 страждає на психічні хвороби (шизофренію, параноїдну форму, неповну ремісію), що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №55 від 14.01.2025. Встановлення факту наявності у ОСОБА_5 психічної хвороби зумовлює застосування до нього запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності належної психіатричної допомоги може бути небезпечним для здоров`я та життя ОСОБА_5 .

Захисник вказав, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Вказав, що висновок судово-психіатричного експерта № 55 від 14 січня 2025 року, проведений провідною фаховою установою - ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», має ключове значення для вирішення питання про запобіжний захід, оскільки він, як процесуальний документ в рамках даного кримінального провадження, встановлює наступні факти: підтверджено діагноз: ОСОБА_5 страждає на тяжкий хронічний психічний розлад - Шизофренію, параноїдну форму, неповну ремісію (МКХ-10: К 20,04) (Висновок експерта №55, п. 23, відповідь на питання 1,3); встановлено обмежену осудність: На період інкримінованого кримінального правопорушення (з кінця травня 2024 р. на початок вересня 2024 р.) ОСОБА_5 через вказаний психічний розлад та його наслідки у вигляді дефектних змін особистості «не міг повного мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними» (Висновок експерта №55, п. 23, відповідь на питання 2; обґрунтування п. 22); поточна обмежена здатність: 1 на теперішній час ОСОБА_5 внаслідок свого психічного стану «не здатен повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними» (Висновок експерта №55, п. 23, відповідь на питання 4; обґрунтування п. 22); необхідність ПЗМХ: Експертизою встановлено, що ОСОБА_5 «потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру» (Висновок експерта №55, п. 23, відповідь на питання 6).»

ОСОБА_5 перебуває під диспансерним наглядом в КНП ХОР «ОПНД №3» та потребує постійного кваліфікованого лікування, у тому числі, прийняття сильнодіючих лікарських препаратів; обов`язкового щомісячного коригування психіатричних препаратів з огляду на зміну стану (у моменти загострення психотичного розладу).

До поміщення ОСОБА_5 в Державну установу «КИЇВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» останній лише за 2024 рік тричі проходив стаціонарне лікування в КНП ХОР «ОКПЛ №3» загальною тривалістю 105 днів, що підтверджується відповідними довідками.

В цей період ОСОБА_5 за призначенням лікаря приймав сильнодіючі препарати, а саме кетилепт ретард, що містила 400 мг активної речовини.

30.09.2024 у зв`язку із суттєвим погіршення стану здоров`я ОСОБА_5 адвокат підозрюваного ОСОБА_7 звернувся до керівництва Державної установи «КИЇВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» із заявою про проведення медичного огляду, обстеження відносно ОСОБА_5 із залученням лікаря-психіатра.

За результатами розгляду вказаної заяви, 09.10.2024 р. ОСОБА_5 був поставлений на облік у лікаря-психіатра Київської міської медичної частини з діагнозом: F 20.0 Параноїдна шизофренія.

Внаслідок довготривалої відсутності необхідного медичного лікування 07.12.2024 р. у ОСОБА_5 стався приступ гострого психотичного розладу (орієнтовно з 22:40 07.12.2024 до 01:30 08.12.2024), який супроводжувався тремором (скрюченням рук), ознобом, високим тиском та серцебиттям, втратою свідомості, а також виникненням маячного стану та галюцинацій (почав чути музику та голоси у голові), під час яких останній замикався у собі, не міг усвідомити де знаходиться та керувати своїми діями.

08.12.2024 адвокат ОСОБА_7 звернувся до Начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» з клопотанням про термінову госпіталізацію хворого до спеціалізованого лікарняного закладу, у якому серед іншого наголошував на необхідності: виклику спеціалізованої психіатричної бригади швидкої медичної допомоги; вирішення питання щодо госпіталізації ОСОБА_5 до спеціалізованого лікарняного закладу.

Згідно з відповіддю Державної установи «Київський слідчий ізолятор» на вказане звернення, 18.12.2024 консультований лікарем-психіатром. Діагноз попередній. Призначено: азапін, кветирон. Лікування отримує в повному обсязі (за рахунок Київської міської медичної частини).

Офіційне встановлення судово-психіатричною експертизою факту наявності у ОСОБА_5 психічної хвороби та його обмеженої здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними є прямою та безумовною підставою, передбаченою ч.2 ст. 508 КПК України, для застосування судом запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Застосування стандартного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в СІЗО для особи, чий психічний стан офіційно визнаний таким, що потребує примусових медичних заходів та свідчить про обмежену здатність контролювати свої дії, суперечить меті та змісту ст. 508 КПК.

При цьому, жодних заходів щодо комплексного огляду ОСОБА_5 та визначення йому правильного виду та дозування лікарських засобів співробітниками Державної установи «Київський слідчий ізолятор» не здійснено.

Відповідно до медичної документації, отриманої в Державній установі «КИЇВСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» ОСОБА_5 почав отримувати лікування у вигляді азапіпу (50 мл) та кветіксолу (200 мл) лише з 29.11.2024 тобто майже через 3 місяці після прибуття до СІЗО.

Водночас, препарат, який призначено 29.11.2024, а саме кветіксол є набагато менш дієвим лікарським засобом та містить лише 200 мл активної речовини (вдвічі менше ніж ОСОБА_5 приймав до взяття під варту у нормальному стані).

Таке лікування не здатне ефективно допомогти ОСОБА_5 під час приступів гострого психотичного розладу, один з яких мав місце 07.12.2024 р.

Саме тому, критично необхідно провести детальний комплексних огляд ОСОБА_5 з метою призначення правильного виду та дозування лікарських засобів оскільки з однієї сторони призначення занадто слабкого препарату не допоможе подолати приступ, а з іншої сторони після трьохмісячної відсутності лікування прийом занадто великої кількості препаратів може нести загрозу життю та здоров`ю.

Отже, враховуючи хронічний характер захворювання (шизофренія), поточний стан неповної ремісії, встановлену обмежену здатність усвідомлювати свої дії, потребу в ПЗМХ та фактичну неможливість забезпечити належну, навіть амбулаторну, психіатричну допомогу і контроль в умовах СІЗО, єдиним адекватним та законним запобіжним заходом, який відповідатиме вимогам ст. 508 КПК за ст. З ЄКПЛ, є поміщення ОСОБА_5 до спеціалізованого закладу з надання психіатричної допомоги, що відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема, у справі «Herczegfalvy v. Austria» (1992) ЄСПЛ наголосив, що тримання осіб із психічними розладами під вартою без надання належного лікування є порушенням статті 3 Європейської конвенції з прав людини, яка забороняє нелюдське та таке, що принижує гідність, поводження.

Розглянувши клопотання та вислухавши думки учасників, колегія суддів приходить до таких висновків.

Щодо заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як особливо тяжкий, і за який передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства (рішення ЄСПЛ у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993). Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ «Ілійков проти Болгарії»).

Згідно з п.175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У ч.1 ст. 178 КПК наведено перелік обставин, які суд має оцінити в сукупності при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. Так суд бере до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного, особливо тяжкого злочину опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні (які судом ще не допитувались), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

Крім того, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

При цьому, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" №12369/86 від 26.06.1991 року, в якому Суд вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд виходить з того, що у даній справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , має досить високий ступінь суспільної небезпечності, існування якого, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Крім того, колегією суддів враховується те, що за висновком судово-психіатричного експерта № 55 від 14 січня 2025 року, проведеним провідною фаховою установою - ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України», встановлено наступні факти: підтверджено діагноз: ОСОБА_5 страждає на тяжкий хронічний психічний розлад - Шизофренію, параноїдну форму, неповну ремісію (МКХ-10: К 20,04).

ОСОБА_5 перебуває під диспансерним наглядом в КНП ХОР «ОПНД №3» та потребує постійного кваліфікованого лікування, у тому числі, прийняття сильнодіючих лікарських препаратів; обов`язкового щомісячного коригування психіатричних препаратів з огляду на зміну стану (у моменти загострення психотичного розладу).

Згідно з положеннями ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, може бути застосований запобіжних захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

При цьому, ч.2 ст. 508 КПК України імперативно визначає, що передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

З огляду на наявність у ОСОБА_5 психічних та поведінкових розладів колегія суддів вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 314-316, ч. 2 ст. 376, 508, 509 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Кримінальне провадження №0000682 від 30.07.2024 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва на 23.06.2025 року на 16 год. 30 хв.

Кримінальне провадження розглядати колегіально судом у складі трьох суддів.

У відкрите судове засідання для розгляду кримінального провадження викликати: прокурора, обвинуваченого, захисника.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Помістити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» (КНП «Психіатрія») за адресою: Київська область, Фастівський район, селище міського типу Глеваха, вул. Павлова, 7 в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 60 (шістдесят) діб, до 11 серпня 2025 року, включно.

Відповідно до ст. 205 КПК України, ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду в частині обраного запобіжного заходу підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому.

Повний текст ухвали оголошено 13 червня 2025 року о 15 годині 00 хвилин

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3