Справа № 274/9873/24 Провадження № 1-кп/0274/529/25
УХВАЛА

15.05.2025 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в ході судового розгляду у закритому судовому засіданні кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2024 за № 0000982 щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, -

в с т а н о в и в:

Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

В судовому засіданні захисник заявила клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , про допит неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 . Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що сторона захисту «вбачає значні розбіжності в показах потерпілої ОСОБА_7 , що унеможливлює розуміти всіх обставин справи, правдивості пояснень потерпілої, повного та всебічного розгляду справи».

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти клопотання захисника, з огляду на те, що допит неповнолітньої потерпілої був уже проведений відповідно до ст. 225 КПК України, під час якого була присутня й сторона захисту, а повторний допит неповнолітньої потерпілої може бути причиною травмування її психіки та негативних наслідків для її здоров`я, оскільки кримінальне провадження здійснюється щодо правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи. В обґрунтування свої заперечень прокурор також посилалася на висновок психолога від 30.09.2024 про доцільність обмеження залучення потерпілої до слідчих дій задля уникнення повторного її травмування.

Представник неповнолітньої потерпілої в судовому засіданні вважав недоцільним повторний допит неповнолітньої потерпілої та зауважив, що в ході її допиту за правилами ст. 225 КПК України сторона захисту мала можливість ставити необхідні питання, а повторний допит неповнолітньої може зашкодити її психофізичному стану.

Окрім того, у судовому засіданні захисник заявила клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , про призначення психологічної експертизи з використанням поліграфічного дослідження щодо обвинуваченого, оскільки за її інформацією таке дослідження проводилося під час досудового розслідування, однак його результати не були долучені до матеріалів кримінального провадження. З метою підтвердження правдивості показань обвинуваченого, з посиланням на судову практику, захисник просила доручити Національній асоціації поліграфологів України проведення поліграфічного дослідження обвинуваченого та визначити «чи дає він правдиві покази в судовому засіданні та на досудовому слідстві по даному обвинуваченню, чи здійснював він насильницькі дії інтимного характеру, а саме чи ґвалтував він потерпілу ОСОБА_8 , чи вступав ОСОБА_9 в інтимний зв`язок з потерпілою ОСОБА_7 без її згоди?».

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти клопотання захисника, зокрема з огляду на те, що КПК України не відносить опитування з використанням поліграфу до джерел доказів, результати перевірок на поліграфі мають орієнтовне, а не доказове значення, його висновки мають ознаки вірогідності.

Представник неповнолітньої потерпілої в судовому засіданні підтримав думку прокурора та зауважив, що поліграф є лише технічним пристроєм, дані якого не завжди є достовірними.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання захисника, заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворої особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

У порядку, визначеному цієї статтею, може бути допитаний свідок, потерпілий, а також особа, стосовно якої уповноваженим органом прийнято рішення про обмін як військовополоненого.

При ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження суд може не врахувати докази, отримані в порядку, передбаченому цією статтею, лише навівши мотиви такого рішення.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.12.2024 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_10 , погоджене прокурором Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000982 від 28.09.2024.

Слідчим суддею було постановлено допитати у судовому засіданні під час досудового розслідування неповнолітню потерпілу ОСОБА_7 за участю:

- прокурора Бердичівської окружної прокуратури;

- старшого слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області;

- начальника відділення захисту та соціально - психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства Житомирського обласного Центру соціально - психологічної допомоги (модель Барнахус);

- спеціаліста - психолога відділення захисту та соціально - психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства Житомирського обласного Центру соціально - психологічної допомоги (модель Барнахус);

- законного представника потерпілої;

- представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 ;

- підозрюваного ОСОБА_6 ;

- захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 .

Допит неповнолітньої потерпілої за участю вказаних в ухвалі слідчого судді від 02.12.2024 осіб було проведено 04.12.2024 в закритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку між Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області та приміщенням відділення захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства Житомирського обласного Центру соціально - психологічної допомоги (модель Барнахус).

В ході допиту неповнолітньої потерпілої під час досудового розслідування обвинувачений та його захисник мали можливість поставити запитання потерпілій. Таким чином, стороні захисту було забезпечено право на перехресний допит потерпілої.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.10.2022, ухваленому у справі «Суслов та Батікян проти України», відзначав, що можливість допитати свідка обвинувачення, який відсутній під час судового розгляду, на стадії досудового розслідування є важливою процесуальною гарантією, яка може компенсувати ускладнення сторони захисту, що виникли внаслідок відсутності такого свідка під час судового розгляду.

Так, у п. 159 зазначеного вище рішення, вказано, що принципи, які мають застосовуватися у випадках, коли свідки сторони обвинувачення не з`явилися у судове засідання, а надані ними під час досудового розслідування показання були визнані допустимими доказами, наведені та уточнені в рішенні у справі «Аль-Хаваджа та Тахері проти Сполученого Королівства» [ВП] (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom) [GC], заяви № 26766/05 і № 22228/06, пункти 118 147, ЄСПЛ 2011) та в подальшому роз`яснені в рішенні у справі «Шачашвілі проти Німеччини» [ВП] (Schatschaschwili v. Germany) [GC], заява № 9154/10, пункти 100 131, ЄСПЛ 2015). Застосування цих принципів у цілому передбачає відповідь на три питання: (i) чи були достатні підстави для неявки свідка та визнання допустимим доказом показань відсутнього свідка; (ii) чи були показання відсутнього свідка єдиною або вирішальною підставою для засудження та чи були вони достатньо вагомими; і (iii) чи існували достатні врівноважуючи фактори, у тому числі надійні процесуальні гарантії, здатні компенсувати недоліки, з якими зіткнулася сторона захисту у зв`язку з визнанням допустимим доказом неперевірених показань, а також забезпечити загальну справедливість судового розгляду. В останньому контексті Суд встановив, що можливість допитати на стадії слідства свідка сторони обвинувачення, який згодом не з`явився у судові засідання, є важливою процесуальною гарантією, яка може компенсувати недоліки, з якими стикається сторона захисту у зв`язку з відсутністю такого свідка під час судового розгляду.

Диск із записом допиту потерпілої ОСОБА_7 та журнал судового засідання від 04.12.2024 були приєднані до матеріалів кримінального провадження № 0000982 від 28.09.2024, та досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні 04.04.2025. Зауважень щодо досліджених джерел доказів від учасників судового провадження, в т.ч. сторони захисту, не надійшло. (т. 2, а.п. 133-146).

Згідно з ч. 4. ст. 225 КПК України суд під час судового розгляду має право допитати особу, яка допитувалася відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування.

Допит неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 за правилами ст. 225 КПК України проводився за участю сторони захисту. Судом не встановлено, а учасниками судового провадження, в т.ч. й захисником, не наведено жодних вагомих підстав, що існує необхідність уточнення показань потерпілої ОСОБА_7 чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті її допиту слідчим суддею 04.12.2024.

Суд також враховує, що здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої особи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.01.2023 в справі № 753/13113/18, приймаючи рішення щодо необхідності допиту потерпілої, суд має враховувати, що провадження стосовно сексуальних злочинів часто стають важким випробуванням для потерпілих, особливо малолітніх. Таким чином, право на повагу до приватного життя потерпілих має братися до уваги.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до Керівних принципів ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів кожна дитина має право на першочергову увагу якнайкращому забезпеченню своїх інтересів, включаючи право на захист і можливість гармонійного розвитку.

Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, вимагають від Держав-учасниць гарантувати ефективне здійснення прав дітей, щоб їх найкращим інтересам приділялась першочергова увага в усьому, що стосується або зачіпає їх інтереси.

Пункт (е) частини 1 статті 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства передбачає, серед іншого, що кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження.

Згідно з рекомендаціями, які містяться у висновку спеціаліста за результатами проведення 29.09.2024 допиту ОСОБА_7 від 30.09.2024, долученого прокурором до письмових заперечень проти клопотання захисника (т. 2, а.п. 244-251), психологом пропонується обмежити кількість залучення дитини до слідчих дій з метою уникнення повторного травмування дитини.

Також суд звертає увагу, що відповідно до п. 6 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право давати пояснення, показання або відмовитися їх давати, а під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право брати участь у судовому провадженні.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 скористала своїм правом, надала показання під час досудового розслідування за правилами ст. 225 КПК України, взяла участь в підготовчому судовому засіданні та відмовилася від участі в судовому розгляді кримінального провадження, про що подала письмову заяву (т. 1, а.п. 133). Представництво її інтересів в кримінально провадженні здійснює адвокат.

Слід зауважити, що на відміну від можливості застосування приводу в судове засідання обвинуваченого або свідка, такий захід примусу стосовно потерпілого є неприпустимим.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання захисника про допит неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , яка допитувалася відповідно до правил ст. 225 КПК України, слід відмовити.

Щодо клопотання захисника про призначення психологічної експертизи з використанням поліграфічного дослідження щодо обвинуваченого, суд доходить такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених ст. 244 КПК України , якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Статтею 332 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 КПК України , має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені ч. 2 ст. 509 КПК України; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Аналіз чинного законодавства (зокрема, Інструкції про порядок проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа в органах прокуратури України, затверджена наказом Генерального прокурора від 17.09.2021 № 293; Інструкції про порядок використання поліграфів у Національній поліції України, затверджена наказом МВС України від 13.11.2017 № 920, Порядку проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у Державному бюро розслідувань, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2017 № 449, тощо) дає підстави вважати, що законодавець дозволяє використовувати поліграф в окремих сферах професійної діяльності. Однак, такі підзаконні нормативно-правові акти не регулюють порядок організації дослідження під час кримінального провадження.

Окрім цього, як визначено пунктом 6.8 та підпунктом 6.8.1 розділу VI Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, при проведенні психологічної експертизи з метою отримання орієнтувальної інформації може проводитися опитування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа, предметом якого є отримання орієнтувальної інформації щодо: ступеня ймовірності повідомленої опитуваною особою інформації; повноти наданої опитуваною особою інформації; джерела отриманої опитуваною особою інформації; уявлень опитуваної особи про певну подію; іншої орієнтувальної інформації, необхідної для конструювання версій розслідування певних подій.

З наведено слід дійти висновку, що дослідження із застосуванням поліграфа спрямоване на отримання лише орієнтувальної, а не достовірної, інформації для побудови версій розслідування, а не встановлення істини в справі. Адже такий пристрій не здатен прочитати думки людини, а лише реєструє фізіологічну активність та зміну її параметрів, які з певною долею вірогідності можуть свідчити про неправду. За фізіологічними реакціями людини не можливо достовірно встановити причину їх виникнення чи зміни. Такими причинами не обов`язково повинні бути намагання приховати правду чи повідомити неправдиву інформацію, змінити параметри психофізіологічної активності можуть: певні асоціації, емоції, переляк, біль тощо.

Положення чинного кримінального процесуального законодавства не передбачають можливість перевірки правдивості показань учасників судового розгляду із застосуванням поліграфа або прийняття судом отриманих таким чином відомостей в якості доказу.

Так, згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно та може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Таким чином, будь-який доказ, в т.ч. фактичні дані, які містяться в показання обвинуваченого чи потерпілого, суд сприймає безпосередньо та оцінює сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 101 КПК України запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Факт вчинення тих чи інших дій конкретною особою виходить за межі спеціальних знань експертів і визначається лише судом на підставі всієї сукупності наданих йому доказів.

Висновки щодо визнання неналежним доказом висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи із застосуванням поліграфу, також містяться в рішеннях Верховного Суду (напр. п. 52 постанови від 26.03.2024 у справі № 679/199/21, постанова від 13.03.2024 у справі № 760/23990/17).

Також суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Суд вважає, що обставини, які на думку захисника підлягають з`ясуванню під час проведення експертизи, можливо встановити шляхом дослідження доказів, джерела яких визначені ч. 2 ст. 84 КПК України, та надання їм відповідної оцінки в порядку ст. 94 КПК України.

За таких обставин, у задоволенні клопотання захисника про призначення психологічної експертизи з використанням поліграфічного дослідження щодо обвинуваченого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 372, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання захисника про допит неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , яка допитувалася відповідно до правил ст. 225 КПК України, залишити без задоволення.

Клопотання захисника про призначення психологічної експертизи з використанням поліграфічного дослідження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1