печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/472/25-к від 14.01.2025 у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020,-

ВСТАНОВИВ:

23.05.2025 до провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/472/25-к від 14.01.2025 у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 14 січня 2025 року у справі № 757/472/25-к ухвалою Печерського районного суду м. Києва в межах кримінального провадження № 0000441 було накладено арешт, шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування: на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3911, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Сторона захисту вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:3911, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 не відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, з таких причин.

Так, ОСОБА_4 придбав арештовану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 658, виданий 15.03.2023, посвідченого: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Надвірнянський районний нотаріальний округ. Реєстрація права власності на земельну ділянку відбулася із дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Будь які обмеження для використання земельної ділянки на час її придбання ОСОБА_4 були відсутні. Тобто, ОСОБА_4 добросовісно та відкрито, із дотриманням вимог чинного законодавства, придбав, володіє та користується даною земельною ділянкою. З моменту придбання жодних дій, які б могли свідчити про намір її відчуження, ОСОБА_4 не здійснював.

Крім того, (на підтвердження відсутності наміру щодо відчуження земельної ділянки), ОСОБА_4 отримав дозвіл на розроблення детального плану території в межах розміщення земельних ділянок в с. Поляниця, уч. Прилуки, площею 0,2200 га, кадастровий номер номером :22:002:3911 з метою визначення містобудівних умов та обмежень для будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення, що підтверджується відповідним Витягом з Рішення тридцять другої сесії Восьмого демократичного скликання Поляницької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області № 615-32-2023 від 26 жовтня 2023 року.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Представник Офісу Генерального прокурора в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.

За вказаних обставин, слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду клопотання, визнано можливим його розгляд у відсутність адвоката ОСОБА_3 та представника Офісу Генерального прокурора. При цьому, слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора при оперативному супроводженні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження № 0000441 від 06.05.2020 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України та за фактами кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч.4 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

14 січня 2025 року у справі № 757/472/25-к ухвалою Печерського районного суду м. Києва в межах кримінального провадження № 0000441 було накладено арешт, шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування: на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3911, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.01.2025, задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя виходив з доводів прокурора, що арешт об`єкта нерухомого майна необхідний з метою його збереження як речового доказу, оскільки він відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, адже належать новому власнику на підставі протиправних дій вчинених шахрайським шляхом, тобто набуте новим власникам в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, з наданих слідчому судді доказів, встановлено, що ОСОБА_4 під час купівлі ділянки було дотримано усіх вимог чинного законодавства. В тому числі оглянуто ділянку на відсутність забудов чи лісових насаджень.

На момент укладання договору купівлі-продажу земельна ділянка не була покрита деревами та лісовою рослинністю.

При укладанні договору купівлі-продажу ОСОБА_4 були сплачені відповідні кошти продавцю. Договори укладалися за участю нотаріуса, яким перевірялися обсяг дієздатності учасників договору, наявність зареєстрованих прав продавця у державних реєстрах. Згідно відомостей державного земельного кадастру не було відомо про належність вказаних ділянок до лісового фонду чи цільове призначення пов`язане з лісництвом.

Разом з цим, відповідно до відповіді на запит від 27.11.2024 вих. № 560/21.12-2024, виданої Державним спеціалізованим господарським підприємством «ЛІСИ УКРАЇНИ» філія «Ворохтянське лісове господарство», встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у власності ОСОБА_4 з кадастровим номером :22:002:3911, площею 0.2200 га. не відноситься до земель господарського призначення філії Ворохтянське лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Наведене вказує на не відповідність критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, що арештована земельна ділянка не є предметом кримінального правопорушення, що в свою чергу виключає можливість застосування арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження, а також на відсутність належних підстав для його застосування.

Таким чином, зважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_4 є учасниками даного кримінального провадження, а належне йому майно є доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, отже відсутні підстави для збереження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

За наведеного, враховуючи те, що накладений арешт є надмірно обтяжливим та неспівмірним із завданнями кримінального провадження і порушує право заявника на мирне володіння своїм майном, встановлене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/472/25-к від 14.01.2025 у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020 - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/472/25-к від 14.01.2025 у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020 на земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3911, що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1