Провадження № 1-кп/638/1853/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м.Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт за кримінальним провадженням № 0000362 від 10.06.2025, який надійшов від Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Вільхівка, Харківського району, Харківської області, громадянка України, яка має середню освіту, заміжня, має на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше судима вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України до пробаційного нагляду строком на 1 рік, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 09.06.2025 приблизно о 20 год. 00 хв. перебувала за адресою: м. Харків, вул. Джанкойська, біля будинку 10, де також перебував потерпілий ОСОБА_3 .

Далі, перебуваючи у вказаному місці, ОСОБА_2 реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою незаконного власного збагачення, під приводом здійснити телефонний дзвінок, попрохала у потерпілого ОСОБА_3 його мобільний телефон «Xiaomi Poco C65» в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , однак при цьому, ще до початку прохання, вже не мала наміру повертати вказаний телефон, а мала намір лише заволодіти ним та розпорядитись на власний розсуд. ОСОБА_3 в свою чергу повіривши в щирість намірів ОСОБА_2 передав останній свій мобільний телефон марки ««Xiaomi Poco C65».

Після чого, ОСОБА_2 , доводячи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, до кінця, утримуючи при собі вказане майно, розуміючи, той факт, що потерпілий ОСОБА_3 не слідкує за ним, покинула місце скоєння правопорушення, тим самим, заволоділа мобільним телефоном торговельної марки «Xiaomi Poco C65» в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , вартість якого складає 3433,33 грн, після чого вказаним майном ОСОБА_2 розпорядилася на власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_3 було завдано матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Положеннями ч. 2 та 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрювана беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додано письмову заяву обвинуваченої ОСОБА_2 , яка складена за участі захисника ОСОБА_4 , в якій ОСОБА_2 зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, вона беззаперечно визнає; згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; обізнана у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини; згодна на розгляд обвинувального акта у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні без її участі.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України.

Розглянувши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_2 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Обвинувачена ОСОБА_2 , інтереси якого представляє захисник ОСОБА_4 , обставини вчинення кримінального поступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, її позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_2 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого, суд не вбачає.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинувачених, суд вважає щире каяття.

Також при призначенні обвинуваченій ОСОБА_2 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та щирому каятті; дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона на обліку у лікарів-психіатра і нарколога не перебуває, вчинила кримінальне правопорушення у період відбування покарання за іншим вироком.

Водночас, враховуючи обставини кримінального правопорушення, а також той факт, що ОСОБА_2 визнала вину та покаялась у вчиненому, має на утриманні трьох малолітніх дітей, суд вважає можливим призначити ОСОБА_2 покарання, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, у виді громадських робіт на строк 240 годин.

При цьому, враховуючи, що ОСОБА_2 вчинила кримінальне правопорушення, будучи засудженою вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025, суд визначає остаточне покарання за правилами ст. 71, 72 КК України, шляхом переведення більш м`якого покарання у виді громадських робіт за даним вироком у більш суворе покарання у виді пробаційного нагляду за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025.

Вирішуючи питання щодо призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, суд виходить з наступного.

Положення ч. 4 ст. 3 КК України, якими забороняється застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією, стосується не всіх норм КК України, а лише тих, які встановлюють протиправність і караність діянь, тоді як норми ст. 72 КК України за своєю суттю є регулятивними.

Таким чином, у цьому випадку не йдеться про можливе застосування кримінального закону за аналогією, а йдеться про використання вже наявних положень закону, адже покарання у виді пробаційного нагляду, громадських робіт та обмеження волі наявні як у змісті ст. 51 КК України, так і в положеннях ст. 72 цього Кодексу. Тобто в цьому випадку фактично йдеться про використання судом для перерахунку одного виду покарання в інше наявної у кримінальному законі техніко-законодавчої схеми.

Суд вважає, що взаємне співвідношення основних покарань у виді громадських робіт і пробаційного нагляду до різних видів основних покарань згідно з положеннями ст. 72 КК України може давати різні результати таких співвідношень.

Зокрема, співвідносячи ці два види основних покарань до іншого покарання у виді обмеження волі за змістом положень п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України отримуємо еквівалент, що одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт.

Однак, співвідносячи ці два види основних покарань до основного покарання у виді позбавлення волі за змістом положень п.п. «а-1», «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, отримуємо, що двом дням пробаційного нагляду відповідають ті ж самі вісім годин громадських робіт, тобто одному дню пробаційного нагляду відповідають чотири години громадських робіт.

Враховуючи це, суд вважає правильним застосуванням судом закону про кримінальну відповідальність того з наявних в законі співвідношень, яке є найбільш сприятливим для інтересів обвинуваченого, засудженого, а саме співвідношення до основного покарання у виді обмеження волі, результатом якого є еквівалент, що одному дню пробаційного нагляду відповідають вісім годин громадських робіт.

Правова позиція щодо складання вказаних видів покарання закріплена у Постанові ККС ВС від 12.05.2025 у справі № 638/7426/25.

Виходячи з викладеного та з урахуванням вищенаведених положень щодо складання покарань, суд родить висновок, що покаранню у виді 240 годин громадських робіт дорівнює покарання у виді 30 днів пробаційного нагляду.

При цьому, суд вважає, що у такому випадку не буде порушено заборону, встановлену ч. 5 ст. 59-1 КК України, згідно якої пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення, оскільки за даним вироком обвинуваченій призначається покарання у виді громадських робіт, а пробаційний нагляд визначається як остаточне покарання за сукупністю вироків як більш суворе.

Згідно матеріалів кримінального провадження, а саме інформації Київського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області № 2568/24/17/1-25 від 17.06.2025, інформації Шевченківського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» № 24/35/2376-25 від 17.06.2025 та інформації Філії Державної установи «Центр пробації» № 920/24-25 від 23.06.2025, вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 відносно ОСОБА_2 не надходив та на виконанні не перебував.

Згідно ч. 2 ст. 49-2 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що невідбутим є весь строк покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 відносно ОСОБА_2 .

Таким чином, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_2 за сукупністю вироків, суд визначає остаточне покарання шляхом повного складання та призначає його у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 30 днів.

Процесуальні витрати за проведення експертиз, згідно з ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік та визначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік 30 (тридцять) днів.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_2 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, а саме DVD-R диск ємкістю 4,7 GB, на якому міститься відеозапис з назвою «IMG_0962» тривалістю 06 хв 26 сек, а також DVD-R диск, на якому міститься відеозапис з назвою «Джанкойская 06.09.2025», тривалістю 01 хв. 12 сек., зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази, а саме сумку орного кольору з металевою емблемою, в якій містяться засоби особистої гігєни, чоловічий та жіночий одяг, порожній гаманець коричневого кольору та маленька порожня сумка чорного кольору, які знаходяться на зберіганні у ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області, повернути ОСОБА_2 .

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи № 8581 від 19.06.2025 у розмірі 4240 грн 80 коп стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченквський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1 ст. 394 КПК України.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 і 382 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати всім учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1