КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5046/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000056 від 21.01.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено до 21.08.2025 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обгрунтовуючи скаргу, захисник посилається на те, що висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Окрім цього, захисник посилається на те, що ризики, зазначені прокурором, не доведені, та клопотання не містить посилання на матеріали, які їх обґрунтовують, та у судовому засіданні докази щодо наявності цих ризиків не долучались та судом першої інстанції не досліджувались.

Також, апелянт вказує на те, що відповідно до доданих до клопотання документів, у матеріалах відсутній потерпілий, а досудове розслідування здійснюється органами СБУ, по ст. 189 КК України, яка підслідна Національній поліції України, а також те, що жоден доказ, який досліджувався судом першої інстанції, не вказує на причетність ОСОБА_7 до злочину.

Також захисник вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, одружений, виховує дитину дружини від першого шлюбу, має постійне місце проживання та реєстрації. За місцем реєстрації характеризується позитивно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000056, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.01.2025 року.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Офісом Генерального прокурора.

28.03.2025 року у відповідності до вимог ст. ст. 276-278 КПК України, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

20.05.2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 28.06.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 від 17.06.2025 року було продовжено строк досудового розслідування до 7 місяців, тобто до 28.10.2025 року.

23.06.2025 року старший слідчий 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000056, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.08.2025 року включно.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000056 за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за підозрою ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_17 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у точно невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше грудня 2024 року, не маючи постійного джерела доходів, переслідуючи на меті особисте збагачення, створив злочинну групу з числа мешканців м. Чернівці, об`єднав їх противоправні дії, розподілив між ними злочинні обов`язки, визначив способи виконання злочинного плану, відомого всім учасникам групи, спрямованого на вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень на території м. Чернівці та Чернівецької області.

Визначившись з напрямками протиправної діяльності та взявши на себе функції керівника і активного учасника організованої групи, ОСОБА_17 з огляду на особисті якості кандидатів, зокрема, схильність до вчинення злочинів, навички скоєння злочинів у минулому, умови та спосіб їх життя, фізичний стан, зв`язки, здатність до підпорядкування залучив до складу групи учасників, а саме: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також інших невстановлених на цей час досудовим розслідуванням осіб.

Вказані особи умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, за попередньою змовою зорганізувались у внутрішньо і зовнішньо стійке ієрархічне об?єднання, метою якого є вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, склали при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам, з розподілом функцій кожного, мали єдині наміри щодо вчинення кримінальних правопорушень, підтримували між собою міцні зв?язки, встановили чіткі правила поведінки всередині угрупування, керівником якого є ОСОБА_17 , та виконували всі його вказівки.

Так, у невстановленому на цей час досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, проте не пізніше грудня 2024 року, ОСОБА_17 , довів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_11 свої наміри щодо заволодіння майном ОСОБА_19 . Після цього кожен із вказаних учасників почав діяти відповідно до раніше розробленого плану вчинення кримінального правопорушення та відведеної йому ролі.

28.01.2025 року ОСОБА_17 , переслідуючи мету незаконного заволодіння майном ОСОБА_20 , надав вказівку ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , прибути до спортивного клубу «Аполлон» за адресою: м. Чернівці, вул. Парковий проїзд, 2. Того ж дня, приблизно о 12 год 05 хв, по прибуттю до визначеного місця ОСОБА_14 та ОСОБА_21 , виконуючи вказівки ОСОБА_22 , прослідкували за маршрутом пересування ОСОБА_19 та, перебуваючи поблизу спортивного клубу «Аполлон», висунули йому вимогу про сплату неіснуючого боргу в розмірі 50 000 (п?ятдесят тисяч) доларів США (далі - «борг»), погрожуючи при цьому насильством, завданням шкоди його здоров`ю, наругою над його честю та гідністю.

У той же день приблизно о 12 год 20 хв до вказаного місця прибули ОСОБА_13 і ОСОБА_23 , які на виконання спільного плану, разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_24 продовжили вимагати у ОСОБА_19 грошові кошти. При цьому ОСОБА_17 , застосовуючи фізичний вплив, погрожував останньому насильством, завданням шкоди його здоров`ю, наругою над його честю та гідністю, якщо останній не поверне «борг».

Надалі, 07.02.2025 року ОСОБА_13 , на виконання відведених йому ОСОБА_25 функцій, з використанням особистого облікового запису у месенджері «WhatsApp» з номером мобільного телефону НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_19 про необхідність прибути до торгівельного центру «DEPO't Mall» за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 265а.

У подальшому, 08.02.2025 року приблизно о 15 год 30 хв за вимогою ОСОБА_13 , ОСОБА_19 прибув до торгівельного центру «DEPO't Mall». Під час спілкування ОСОБА_13 на виконання вказівок ОСОБА_22 повторно повідомив ОСОБА_19 про необхідність вчасної сплати «боргу». У свою чергу, ОСОБА_19 , усвідомлюючи можливі небезпечні наслідки для свого життя та здоров`я, погодився і запропонував ОСОБА_13 сплатити частину «боргу» в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США. Натомість, ОСОБА_13 відповів, що частина повинна бути більшою та наполягав на сплаті всієї суми «боргу» до кінця лютого 2025 року.

Продовжуючи реалізацію розробленого ОСОБА_26 злочинного плану, 28.02.2025 року приблизно о 15 год 56 хв, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 зустрілись з ОСОБА_19 у торгівельному центрі «DEPO't Mall», де продовжили вимагати у ОСОБА_19 повернення всієї суми «боргу», однак останній повідомив про можливість передати їм грошові кошти в сумі 5 000 (п?ять тисяч) доларів США як частину сплати «боргу».

При цьому в ході зустрічі ОСОБА_27 повідомив ОСОБА_19 , що йому відомо про наявність в останнього грошових коштів, якими він може розрахуватись з членами організованої групи, і з огляду на невиконання вимоги сплати ним всієї суми «боргу» він має віддати їм належний йому автомобіль марки «BMW X5» в рахунок погашення частини «боргу».

Цього ж дня ОСОБА_13 з використанням особистого облікового запису у месенджері «WhatsApp» з номером мобільного телефону НОМЕР_1 повідомив ОСОБА_19 місцезнаходження автомобіля «Volkswagen» із державними номерними знаками «White» та проінструктував його, що автомобіль буде відчинений, а грошові кошти у розмірі 5 000 (п?яти тисяч) доларів США, що є частиною «боргу» ОСОБА_19 , повинен покласти до речового ящику навпроти переднього пасажирського місця автомобіля.

Крім того, ОСОБА_13 , зазначив, що для контролю передачі грошових коштів ОСОБА_19 повинен відзвітувати у форматі відеозапису процесу залишення грошових коштів.

У подальшому, 28.02.2025 року приблизно о 19 год 30 хв, ОСОБА_19 , перебуваючи під постійним фізичним та психологічним тиском організованої групи ОСОБА_22 , усвідомлюючи реальну загрозу для свого життя та здоров`я, яка існує від вказаних осіб, на виконання злочинних вказівок співвиконавців злочинів, зокрема ОСОБА_13 , прибув до місця знаходження вказаного транспортного засобу на станції технічного обслуговування за адресою м. Чернівці, вул. Головна, 265д, де залишив грошові кошти у сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США у речовому ящику автомобіля «Volkswagen» із державними номерними знаками « НОМЕР_2 », чим здійснив сплату частини «боргу», виконавши відеофіксацію своїх дій та надіславши відеозапис ОСОБА_13 у месенджері «WhatsApp».

01.03.2025 року приблизно о 13 год 50 хв ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_19 на території торгівельного центру «DEPO't Mall» та в ході розмови повідомив останньому, що у разі перереєстрації ним належного йому автомобіля марки «BMW X5» на представника організованої групи, це зарахується як повернення частини «боргу» у розмірі 15 000 (п?ятнадцять тисяч) доларів США.

Отримавши від ОСОБА_19 відмову щодо перереєстрації автомобіля та передачі його в якості повернення частини «боргу», ОСОБА_13 повідомив, що передасть ОСОБА_28 та іншим членам організованої злочинної групи прохання ОСОБА_19 про надання йому додаткового часу для сплати «боргу».

28.03.2025 року у відповідності до вимог ст. ст. 276-278 КПК України, ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

20.05.2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 28.06.2025 року.

Слідчий у клопотанні вказує, що підозра ОСОБА_18 обґрунтовується такими матеріалами:

- листом ГУ «Д» ДЗНД СБ України від 21.01.2025 року щодо виявлення ознак кримінального правопорушення;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_19 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_29 від 08.03.2025 року;

- протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_29 від 08.03.2025 року;

- листом ГУ «Д» ДЗНД СБ України від 14.03.2025 року щодо виконання доручення;

- протоколом огляду від 28.10.2024 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_30 від 21.03.2025 року;

- протоколом огляду носія інформації від 21.03.2025 року;

- протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_31 від 21.03.2025 року;

- іншими матеріалами досудового розслідування у сукупності.

Також слідчий вказав, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків вказаного кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення. На даній стадії досудового розслідування вказані ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Орган досудового розслідування стверджує, що наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів, ризик впливу на свідків по провадженню, а також те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину під час дії воєнного стану, що свідчить про його деформований стан правосвідомості, є підставами для продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведених підстав, в обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, орган досудового розслідування вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

Водночас протиправна діяльність ОСОБА_32 має системний характер та спрямована на завдання шкоди життю та/або здоров`ю інших осіб. З огляду на суспільну небезпеку вчиненого підозрюваним діяння, його особу та чергове притягнення до кримінальної відповідальності, можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження викритої злочинної діяльності є цілком ймовірною і обґрунтованою. У зв`язку з чим орган досудового слідства просив не застосовувати щодо підозрюваного заставу.

Обставини, що перешкоджали здійснити вищевказані дії раніше: кількість підозрюваних в рамках даного кримінального провадження, послідовність виконання слідчих (розшукових) та процесуальних дій об`єктивно зумовила неможливість виконання всіх необхідних слідчих і процесуальних дій до закінчення строку досудового розслідування.

Вказані відомості мають істотне значення для розслідування кримінального провадження, оскільки отримання висновків експертиз та дослідження всіх речових доказів по кримінальному провадженню необхідно не тільки для всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також для надання їм незалежної правової оцінки, перевірки наданих показів підозрюваними та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Враховуючи викладене та те, що передбачені ст.177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків вказаного кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення, на даній стадії досудового розслідування, не зменшилися та продовжують існувати, слідчий просив продовжити застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0000056 від 21.01.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено до 21.08.2025 року включно.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчий суддя дослідив також доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановив, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, так як у відповідності до положень п.п. 1 п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах провадження відсутні допустимі докази про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянта на характеристики особи підозрюваного не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що досудове розслідування здійснюється органами СБУ, по ст. 189 КК України, яка підслідна Національній поліції України, колегією суддів до уваги не беруться, позаяк це питання не являється предметом перевірки слідчим суддею при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і за умови доведеності органом досудового розслідування обґрунтованості підозри та наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вищенаведені доводи апелянта не являються безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні відповідного клопотання.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не спростовують висновків слідчого судді та не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи те, що рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4