Номер провадження 1-кп/754/1042/25
Вирок

Іменем України

16 вересня 2025 року місто Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва кримінальне провадження № 0003221, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2018, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Макошине, Менського р-ну, Чернігівської обл., українця, громадянина України, із середньою освітою, не офіційно працевлаштованого, офіційно неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2018 року близько о 05 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Мілютенка, 5-а, звернув увагу на телефонний колодязь, який знаходився за вказаною адресою, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна із проникненням у сховище.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, шляхом відкриття кришки телефонного колодязю, проник в середину колодязя та за допомогою лебідки та пилки по металу, які мав при собі, відрізав чотири кабелі ТПП 300*2*0,5, загальною довжиною 5,67 м., загальною вартістю 2261 грн. 54 коп., що належить ПАТ «Укртелеком», тим самим намагався таємно викрасти чуже майно, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як був викритий працівниками ТОВ «Охоронний холдінг» під час того, як перерізав останній кабель та в подальшому був затриманий працівниками охорони.

Вищевказаними протиправними діями ОСОБА_5 намагався заподіяти ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 2261 грн. 54 коп.

Крім того, 27.05.2018, близько 05 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 3, звернув увагу на телефонний колодязь, який знаходився за вказаною адресою, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна із проникненням у сховище.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, та його дії є таємними для оточуючих, шляхом відкриття кришки телефонного колодязю, проник в середину колодязя та за допомогою пилки по металу, яку мав при собі, відрізав 38 відрізів кабелю ТПП 600*2*0,5, загальною довжиною 60,9 метрів, загальною вартістю 59937 грн. 17 коп., що належить ПАТ «Укртелеком».

Після чого, ОСОБА_5 , виніс 33 відрізки кабелю з телефонного колодязя, з яких 24 відрізки кабелю поклав на землю, 9 відрізки кабелю поклав до автомобіля «Audi А6» з д.н.з. НОМЕР_1 , а також 5 відрізків кабелю утримував біля себе в телефонному колодязі, таким чином виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не закінчив злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони.

Вищевказаними діями ОСОБА_5 намагався заподіяти ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 59937 грн. 17 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що неподалік колодязю, із якого він намагався викрасти кабель, знаходиться станція технічного обслуговування автомобілів куди він приїхав ремонтувати автомобіль. Під час ремонту автомобіля у нього виникла думка викрасти кабель.

Також обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам справи щодо дати, місця, часу та способу вчинення злочинів, які він не оспорює. Обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся.

Обвинувачений ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у сховище та за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний із проникненням у сховище.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, які за класифікацією, згідно ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, який має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд також має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Крім того призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин, передбачених п.1 ч.1 ст. 91 КПК щодо події кримінальних правопорушень, у т.ч. часу, місця, способу учинення.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона дійсно та відверто визнає свою провину, висловлює щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки.

Обвинувачений ОСОБА_5 висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки. Зазначив, що вчинив крадіжки необдумано, протягом останніх семи років не вчинив будь-якого іншого правопорушення, має намір виправитися.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 : він раніше не судимий, під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, під наглядом лікаря - психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Також судом враховуються позиції: прокурора, яка просила визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України просила суд звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; захисника та обвинуваченого, які погодилися з позицією прокурора.

Обираючи ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, суд приходить до висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України, з урахуванням приписів ст. 68 КК України.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має визначене місце реєстрації та проживання, має цивільну дружину (зі слів), працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо та відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини скоєного кримінального правопорушення, відсутність претензій від потерпілого, перебування обвинуваченого в розшуку, минування понад семи років з моменту вчинення кримінальних правопорушень та відсутність підтверджених фактів вчинення обвинуваченим інших правопорушень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання, а тому на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1-2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 серпня 2018 року (справа № 183/163/14, провадження № 51-3549 км18) зазначив, що системне тлумачення правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На переконання суду, виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, а призначення будь-якого іншого виду покарання не сприятиме досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України, та не відповідатиме засадам, регламентованим ст. 65 цього Кодексу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Також судом встановлено, що 08.07.2025 ОСОБА_5 затриманий та 10.07.2025 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 25.07.2025 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою, який підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_5 призначити у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до вимог ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - скасувати, звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Речові докази в кримінальному провадженні: 36 відрізків кабелю ТПП 600*2*0,5 загальною довжиною 60,9 метра - залишити власнику - АТ «Укртелеком за належністю; автомобіль чорного кольору, марки «Audi», модель «А6», н.з. НОМЕР_1 - залишити власнику - ОСОБА_6 за належністю; металеву пилку з надписом «Stenley», металеву лебідку, рюкзак чорного кольору з надписом «Kaisheng», пістолет марки «Flobert» col 4 mm, дев`ять набоїв - конфіскувати в дохід держави; одну пару тканинних рукавиць - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1