У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про закриття кримінального провадження

в зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася

кримінальна протиправність діяння.

22 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000906 від 29.03.2024 клопотання ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебував обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 5 травня 2025 року кримінальне провадження за № 0000906 від 29.03.2024 в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України було закрито.

Виходячи із змісту обвинувального акту, ОСОБА_5 , 29.03.2024, приблизно в період часу із 12:00 до 15:00 год., перебуваючи за запрошенням знайомої ОСОБА_7 у приватному буднику, що за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає остання спільно із ОСОБА_8 , помітив майно, яке знаходиться в середині будинку та вирішив збагатитися за його рахунок, шляхом вчинення таємно викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло.

В подальшому, ОСОБА_5 , 29.03.2024 приблизно о 15:00 год., разом із ОСОБА_7 , залишили будинок та направились у власних справах, при цьому ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , пішла на день народження до її знайомого та будучи впевненим, що вдома за адресою: АДРЕСА_1 , нікого не має, вступив у злочинну змову з ОСОБА_6 та разом направились до вказаного будинку.

З метою реалізації спільного злочинного умислу направленого на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , приблизно о 17:20 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно знаючи, що в будинку нікого немає, впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає та не завадить у вчиненні злочину, за допомогою сокири віджали вхідні двері, в результаті чого проникли до вказаного будинку.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок крадіжки чужого майна, ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , спільно з ОСОБА_5 викрали наступне майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: телевізор марки «Mystery» моделі «MTV-2411LW», чорного кольору, діагоналлю 24 см, вартість якого становить 1879 гривень 33 копійок, 1 медаль «СССР вооруженньїе сильї за 15 лет безупречной служби», вартість якої становить 216 гривень 67 копійок, 1 медаль «Шестьдесят лет вооруженьїх сил СССР», вартість якої становить 156 гривень 67 копійок, 1 медаль «СССР вооруженньїе сильї за 10 лет безупречной служби», вартість якої становить 136 гривень 67 копійок, 1 медаль «В пам`ять 1500-летия Києва городу-герою слава», вартість якої становить 143 гривень 33 копійок, а також наступне майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: цифровий ефірний приймач моделі «Romsat TR-9020 HD», чорного кольору, із серійним номером R92T22026740, вартість якого становить 176 гривень 93 копійок.

Після чого, діючи умисно, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , утримуючи при собі таємно викрадене майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму, що становить 2532 гривень 67 копійок та потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на суму, що становить 176 гривень 93 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження в зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечувала. Захисник клопотання обвинуваченого підтримав.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до висновків, які мотивує наступним чином.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно із ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 8 ст. 284 КПК України слідує, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Так, 09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та визначено граничну вартість викраденого чужого майна, яка може підпадати під кваліфікацію дій особи за відповідною частиною статті 51 КУпАП.

У зв`язку із чим, інкриміноване особі у межах кримінального провадження викрадення чужого майна (крадіжка) на суму до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виходячи із того розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння, законодавцем віднесено до адміністративних правопорушень, що посягають на власність, та такі діяння не є кримінально караними відповідно до диспозицій частин статті 185 КК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та ті обставини, що відбулась часткова декриміналізація вчиненого обвинуваченим діяння на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09.08.2024 р., та має зворотну дію в часі, із врахуванням наданої обвинуваченим згоди на закриття кримінального провадження, суд доходить до висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Як вже зазначалося вище, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 5 травня 2025 року кримінальне провадження за № 0000906 від 29.03.2024 в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України було закрито, однак питання розподілу процесуальних питань не вирішувалося, оскільки тривало кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у провадженні № 13-47кс20 (справа № 598/1781/17), відповідно до якого питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження стосовно обвинувачених закривається на підставі п. 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, слід стягнути з обвинувачених.

Наведене узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21) та від 01 лютого 2024 року (справа № 930/497/23, провадження № 51-4798км23).

Виходячи із викладеного, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000906 від 29.03.2024 в зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Стягнути на користь держави солідарно з ОСОБА_5 (РНОКПП суду не відомий) та ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 8330,08 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1