ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/3281/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/582/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого підозрюваного ОСОБА_7 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 15.04.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000095 від 23.01.2025 за ч.3 ст.332 КК України та накладено арешт на майно, належне підозрюваним ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , тимчасово вилучене 09.04.2025 під час обшуків останніх, а також в автомобілі MAZDA CX-9, р.н. НОМЕР_1 . Зокрема, накладено арешт з забороною розпорядження та користування на майно: банківську картку банку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ; банківські картки банку «МоноБанк»: № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки Tecno Pova у корпусі срібного кольору; грошові кошти у сумі 11 500 гривень (22 (двадцять дві) купюри номіналом 500 грн., 1 (одна) купюра номіналом 200 грн., 2 (дві) купюри номіналом 100 грн., 3 (три) купюри номіналом 50 грн.); ноутбук НР з написом під кришкою ESD-1302057 та зарядним пристроєм до нього з наклейкою штрихкоду з написом 2000048, належне ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зберігання арештованого майна визначено здійснювати в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 р. «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу та арешт, накладений на майно, а саме: банківську картку банку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ; банківські картки банку «МоноБанк»: № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки Tecno Pova у корпусі срібного кольору; грошові кошти у сумі 11 500 гривень (22 (двадцять дві) купюри номіналом 500 грн., 1 (одна) купюра номіналом 200 грн., 2 (дві) купюри номіналом 100 грн., 3 (три) купюри номіналом 50 грн.); ноутбук НР з написом під кришкою ESD-1302057 та зарядним пристроєм до нього з наклейкою штрихкоду з написом 2000048, скасувати, тим самим відмовити у задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що грошові кошти, вилучені із гаманця затриманого ОСОБА_7 , є його особистими коштами та не були отримані в результаті протиправної діяльності, а тому не можуть бути речовими доказами у справі.

Наголошує на тому, що мобільний телефон TECNO NOVA був вилучений без дозволу слідчого судді на обшук, а тому клопотання про його арешт не може бути задоволено.

Просить врахувати, що ноутбук «НР» був придбаний ОСОБА_7 , проте його у подальшому було подаровано неповнолітньому сину ОСОБА_10 , 2014 р.н., для дистанційного навчання. Тривалий арешт цього майна буде порушувати права третьої особи на здобуття середньої освіти, а з урахуванням того, що слідчий також просить арештувати і всі гроші, які знаходилися у ОСОБА_7 , то придбання нового комп`ютера для сина буде неможливим.

Крім того, звертає увагу на те, що прокурором не було доведено існування підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки його клопотання містило тільки загальні формулювання без зазначення конкретних підстав.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явився захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 та не заперечував проти розгляду справи за відсутності його підзахисного. Він підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Зазначив, що у даному випадку відсутні підстави для застосування до ОСОБА_7 такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000095 від 23.01.2025 за ч.3 ст.332 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що група осіб за попередньою змовою, яка діє на території м.Харкова та Харківської області, налагодила схеми незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду, використовуючи встановлені пункти пропуску (на підставі підроблених документів, які надають право виїзду) та поза встановленими пунктами пропуску.

Проведеними слідчими (розшуковими) діями та негласними слідчими (розшуковими) діями встановлено, що до вказаної групи осіб входять ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які здійснюють організацію незаконного переправлення через державний кордон України, використовуючи встановлені пункти пропуску (на підставі підроблених документів, які надають право виїзду) та поза встановленими пунктами пропуску за грошову винагороду у розмірі від 8000 доларів США до 24 000 доларів США.

За даними досудового розслідування, 09.04.2025 о 15:16 ОСОБА_7 було затримано у порядку ст.208 КПК України.

10.04.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В ході затримання в порядку ст.208 КПК України було проведено особистий

обшук ОСОБА_7 , під час якого було виявлено та вилучено:

банківську картку банку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 ; банківські картки банку «МоноБанк»: № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки Tecno Pova у корпусі срібного кольору; грошові кошти у сумі 11 500 гривень (22 (двадцять дві) купюри номіналом 500 грн., 1 (одна) купюра номіналом 200 грн., 2 (дві) купюри номіналом 100 грн., 3 (три) купюри номіналом 50 грн.). Вказані речі належать

ОСОБА_7 .

Крім того, 09.04.2025 в період часу з 15:16 до 17:01, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 (1-кс/953/2748/25) від 08.04.2025, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: ноутбук НР з написом під кришкою ESD-1302057 та зарядним пристроєм до нього з наклейкою штрихкоду з написом 2000048, який належить ОСОБА_7 .

Зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному

кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

У зв`язку з вищевикладеним, 14 квітня 2025 року до Київського районного суду м.Харкова надійшло направлене поштою 10.04.2025 клопотання прокурора ОСОБА_8 про арешт майна, зокрема належного підозрюваному ОСОБА_7 , тимчасово вилученого 09.04.2025 під час обшуків.

Прокурор у поданому клопотанні зазначає, що у даному випадку завданням арешту майна є можливість його використання у якості речових доказів протиправної діяльності підозрюваних та з метою збереження речових доказів, як це передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України. Вказує, що незастосування арешту на це майно може привести до його знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування. Наголошує на тому, що виявлені в ході обшуків предмети мають суттєве значення у кримінальному провадженні у якості речових доказів, необхідні для проведення ряду слідчих (розшукових) дій, досліджень, у тому числі для призначення ряду експертиз з метою встановлення фактів причетності до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що вилучене під час проведення обшуків майно може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Абзацом 2 частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вищевказане майно може відповідати критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_7 для можливого використання як доказів у кримінальному провадженні №0000095 від 23.01.2025.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, особою, яка є власником майна, ОСОБА_7 не надано та колегією суддів не встановлено.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів, як це передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Як регламентовано статтею 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, а згідно з ч.2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст.170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів наголошує, що вказаний захід є тимчасовим, а тому у подальшому його власник чи володілець має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно з положеннями ст.174 КПК України.

В своїй апеляційній скарзі захисник наголошує на тому, що мобільний телефон TECNO NOVA був вилучений без дозволу слідчого судді на обшук, а тому клопотання про його арешт не може бути задоволено.

Проте колегія суддів констатує, що вказані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження. З огляду на положення ч.3 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223 і ст.236 цього Кодексу.

Відповідно ч.7 ст.223 КПК України, обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених ст.615 цього Кодексу.

Як вбачається з протоколу затримання, обшук ОСОБА_7 проведений у присутності двох понятих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

У зв`язку з цим доводи захисника в цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги захисника про повернення ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 11 500 гривень (22 (двадцять дві) купюри номіналом 500 грн., 1 (одна) купюра номіналом 200 грн., 2 (дві) купюри номіналом 100 грн., 3 (три) купюри номіналом 50 грн, слід зазначити наступне. Стороною захисту не представлено доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що ці кошти є особистими коштами ОСОБА_7 та не були отримані в результаті протиправної діяльності. Крім того, вказане майно було визнано речовими доказами та наразі здійснюється досудове розслідування під час якого буде з`ясовано чи дійсно ці кошти мають походження від здійснення незаконної діяльності. Якщо буде з`ясовано, що ці грошові кошти не мають ніякого відношення до здійснення незаконної діяльності, то вони будуть повернуті власнику на підставі положень КПК України.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 15.04.2025 року було накладено арешт з забороною користування та розпорядження арештованим майном до його дослідження та зняття з мобільних телефонів, ноутбуку, як носіїв, інформації, що має значення для досудового розслідування.

Враховуючи це, мобільний телефон марки Tecno Pova у корпусі срібного кольору, ноутбук НР з написом під кришкою ESD-1302057 та зарядним пристроєм до нього з наклейкою штрихкоду з написом 2000048буде передано власнику на відповідальне зберігання після проведення слідчим за участю спеціаліста необхідних досліджень.

Враховуючи, що під час обшуку 09.04.2025 року слідчим вилучене саме те майно, дозвіл на відшукання якого міститься в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 08.04.2025 року та яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000095 від 23.01.2025, то твердження апелянта про відсутність підстав для арешту вказаного майна не має правового підґрунтя.

Колегія суддів констатує, що всі інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на зазначене апелянтом майно, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях з ігноруванням об`єктивних відомостей.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги захисника стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 170-175, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 15.04.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000095 від 23.01.2025 за ч.3 ст.332 КК України, перелік якого докладно зазначено в ухвалі слідчого судді, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4