Справа № 138/266/25
Провадження №11-кп/801/891/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю :

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 липня 2025 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або зменшення розміру застави та продовжено дію застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб по 20 годину 20 хвилин 19 вересня 2025 року з визначенням застави у 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень,

установив:

У провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження № 0000647 від 05.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

17.07.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або визначення застави обвинуваченому в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень.

У свою чергу прокурор, заперечивши проти клопотання захисника, подав до суду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки не відпали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу у кримінальному провадженні на свідків, продовження злочинної діяльності та вчинення іншого злочину.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 липня 2025 року - відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або зменшення розміру застави. Продовжено дію застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 діб по 20 годину 20 хвилин 19 вересня 2025 року. Продовжено дію визначеного розміру застави у 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень, у разі внесення якої обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно звільнити з-під варти з покладенням на нього, на строк 60 (шістдесят) днів з моменту звільнення з-під варти, обов`язків прибувати на виклики суду за першою вимогою, не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; утриматись від спілкування з особами, які є свідками у даному кримінальному провадженні; здати на відповідальне зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Постановлене рішення мотивовано тим, що зі змісту клопотання та наявних у матеріалах судового провадження ухвал слідчих суддів випливає, що ризики, які були підставами для застосування запобіжного заходу, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зникли та продовжують існувати. Застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам, зокрема застосування домашнього арешту фізично не перешкоджатиме перетину обвинуваченим державного кордону з метою переховування від суду, зменшення ж застави до розміру 242 240 грн. є недоцільним, з огляду на розмір суми грошових коштів, яку обвинувачений планував отримати в ході вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 липня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Звільнити ОСОБА_8 з-під варти у залі суду або обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 22:00 год по 07:00 год, за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що клопотання прокурора не містить обставин, які б свідчили, що наявні раніше ризики не зменшились або виникли нові, не було доведено, що запобігання ризикам неможливе без застосування найсуворішого заходу. Звертає увагу, що клопотання прокурора подане без кваліфікованого електронного підпису, що ставить під сумнів його дійсність, та з порушенням строків на його подачу, що було визнано судом. Зазначає, що сторона захисту ознайомилася з клопотанням лише в день розгляду за одну годину до засідання, що також грубо порушує строк, установлений ст.184 КПК України. На переконання захисника, оскаржувана ухвала є незаконною, винесеною з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, без належного обґрунтування продовження існування ризиків та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Згідно з ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Аналізуючи зміст заявленого прокурором клопотання, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , не зменшилися.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.332 КК України, судовий розгляд кримінального провадження незавершений, відомостей, які б вказували про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, під час розгляду клопотання надано не було, обвинувачений не має постійного джерела доходів, є громадянином Республіки Вірменія, а тому має можливість безперешкодно перетнути державний кордон України та переховуватись від суду на території інших країн.

Свідки у кримінальному провадженні судом допитані, проте обвинувачений не згоден з показаннями деяких з них, через що може виникнути потреба в їх повторному допиті, а перебуваючи на волі він зможе впливати на останніх шляхом умовлянь, підкупу чи погроз.

Крім того, колегією суддів установлено, що ОСОБА_8 не має постійного джерела доходів, однак має потребу в утриманні родини, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливою метою, а саме з метою отримання грошових коштів в сумі 10250 євро, що обвинувачений частково визнав у судовому засіданні, заперечуючи лише умисел на незаконне переправлення осіб, натомість стверджуючи про свій умисел на шахрайство, а тому продовжує існувати ризик того, що він може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші злочини.

Таким чином, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про його особу та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, позаяк наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, як просить сторона захисту, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

До того ж, дослідивши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки судом обґрунтовано була передбачена застава, яка достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Водночас установлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Окрім того, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом з тим, вказуючи про відсутність ризиків та можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, захисник суперечить сам собі, оскільки застосування будь - якого запобіжного заходу без наявності ризиків є недопустимим.

Стосовно доводів про те, що клопотання прокурора подане без кваліфікованого електронного підпису, що ставить під сумнів його дійсність, то вони не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки дійсність вказаного клопотання було підтверджено самим прокурором у судовому засіданні.

Що стосується того, що клопотання прокурора було подано за чотири, а не за п`ять днів до закінчення строку тримання під вартою, то вони були предметом розгляду суду першої інстанції. З вказаного приводу суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що подача клопотання прокурором 18.07.2025 не перешкоджає суду надати оцінку його доводам, як і не перешкоджає стороні захисту висловити свою думку з приводу його обґрунтування, з огляду на підмічену самим обвинуваченим, ідентичність доводів клопотання попереднім клопотанням про продовження запобіжного заходу.

Крім того, доводи про те, що копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стороні захисту було вручено за годину до судового розгляду також не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки стороною захисту не заявлялося клопотання про необхідність відкладення судового засідання з цієї причини або надання додаткового часу на ознайомлення із змістом клопотання та узгодження правової позиції, а відтак сторона захисту погодилася на його розгляд. При цьому прокурор у судовому засіданні пояснював, що копію клопотання обвинуваченому надсилав на електронну пошту ДУ "Вінницької установи виконання покарань № 1".

Зрештою інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не можуть бути достатніми підставами для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За наведених обставин у їх сукупності, ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 липня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3