Справа №127/9553/25
Провадження №1-в/127/130/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

представника установи ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду №20 в м. Вінниці, клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на два роки,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на два роки.

Клопотання мотивовано тим, що оскільки засуджений відбув понад двадцять вісім років призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі, заміна покарання на біль м`яке у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять-двадцять років, де-факто залишається таким, яке не можливо відбути, зважаючи на його вік та статистику відбування покарання особами, які засуджені до довічного позбавлення волі. Також, зазначив, що за час відбування покарання він став на шлях виправлення, повністю усвідомив тяжкість вчиненого злочину та шкоду, завдану потерпілим і суспільству, про що дуже шкодує. Постійно працює над власним виправленням і розвитком. Підтримує зв`язок з рідними, які чекають на його звільнення, отримує передачі та посилки. На даний час не працює у зв`язку з хворобою. Приймає участь в психологічних тренінгах, програмах соціальної адаптації, займається саморозвитком.

В судовому засідання засуджений ОСОБА_6 підтримав подане клопотання з підстав викладених у ньому. Також, зазначив, що тримання засудженої особи понад двадцять п`ять років під вартою є порушенням прав людини та катуванням.

Захисник ОСОБА_7 підтримала подане до суду клопотання та просила його задовольнити, оскільки засуджений відбув понад двадцять вісім років призначеного покарання, має право на звернення з клопотанням про заміну покарання, за період відбування покарання усвідомив скоєне та щиро покаявся, має сім`ю, яка чекає на його звільнення, приймає участь в різних заходах в установі, що свідчить про його виправлення, а тому засуджений заслуговує на заміну покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі певний строк.

Представник установи ОСОБА_8 з приводу заявленого клопотання покладався на розсуд суду, однак зазначив, що засуджений мав би звернутися до адміністрації установи з даним клопотанням для складення всіх необхідний документів для подальшого звернення до суду.

Прокурор ОСОБА_5 зазначив, що подане засудженим до суду клопотання є необґрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства, тому підстави для його задоволення відсутні, в зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні поданого клопотання про заміну ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на два роки.

Заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Згідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Вінницького обласного суду за ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «з», ст. ст. 17, 93 п.п. «а», «з», ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 144, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 145, ст. 42 КК України 1960 року до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 11.02.1999 вирок змінено та ОСОБА_6 вважати засудженим за ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «з», ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 144, ч. 2 ст. 145, ст. 42 КК України 1960 року до смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

22 червня 2000 року ухвалою Вінницького обласного суду смертну кару розстріл було замінено на довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму.

З матеріалів особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання, притягувався до дисциплінарної відповідальності, за дотримання норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи, був заохочений десять разів, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує зв`язки з рідними, на профілактичному обліку в установі не перебуває.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене ОСОБА_6 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України.

Частиною 1 ст. 64 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до положень ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Передумовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є фактичне відбуття засудженим певної частини строку призначеного вироком суду покарання, а підставою та обставина, що засуджений став на шлях виправлення. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є позитивні зміни, що відбуваються в його особистості, підтверджені його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами п. 2 та п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 р. визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії.

Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 р., суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Також Міністерством юстиції України відповідно до наказу №294/5 від 19.01.2023 року було затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» згідно з ч. 1 Порядку зазначається, що цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

У відповідності до ч. 3 Порядку адміністрація установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269 (далі - Інструкція), та висновок щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно з ч. 8 Порядку передбачається, що засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації (далі - індивідуальний план), форма якого затверджується Міністерством юстиції України. Індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення. Індивідуальний план складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Один примірник зберігається у засудженого, другий - у начальника відділення СПС. Стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Як вбачається з клопотання та матеріалів особової справи, засуджений не звертався до установи щодо заміни йому покарання, а також, ним не надано документи, які необхідні для розгляду даного питання, зокрема, не було подано до суду індивідуального плану в якому б було визначено заходи, здійснення яких, у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення.

Крім того, вказана ОСОБА_6 у клопотанні вимога щодо заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на два роки в зв`язку з неможливість відбуття строку визначеного ст. 82 КК України, взагалі не передбачена нормами чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначені обставини в їх сукупності, суд приходиться до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі є передчасним, подане з порушенням вимог чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на два роки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області на протязі семи днів з дня її оголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: