Справа № 191/1291/23
Провадження № 1-кп/191/103/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження №0000125 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новорозсош Новопсковського району Луганської області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверснітеї України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 р. за №389-VІІІ органи уіісцєвого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

24 лютого 2022 року указом президента Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації прози України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно то пункту 20 частини першої етапі 106 Конституції України, Закону України і Іро правовий режим военного стану» введено воєнний стан на всій території України.

24.02.2022 року російською федерацію здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України за захоплення її території.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 р. строком на 30 діб.

Законом України від 24.02.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 14.03.2022 р. № 133/2022 «ІІро продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 р. строком на 30 діб.

Законом України від 15.03.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України від 21.04.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 17.05.2022 р. № 341/2022 «Про продовження строк) дії воєнного стан) в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 р. строком на 90 діб.

Законом України від 22.05.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження сіроку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Указом Президента України від 12.08.2022 р. № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 р. строком на 90 діб.

Законом України від 15.08.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Внаслідок ведення агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, збройними формуваннями держави-агресора, приблизно 05.03.2022 року захоплено територію м. Старобільська та Старобільського району Луганської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціяуш. іншими об`єктами.

На тимчасово окупованій після 24.02.2022 р. території м. Старобільська та Старобільського району Луганської державою-агресором вжито заходів щодо створення та встановлення окупаційної адміністрації.

З цією метою, наказом голови луганської народної республіки від 03.03.2022 р. № УГ-125/22, створено «адміністрацію Старобільського району луганської народної республіки», а також призначено «виконувача обов`язків голови адміністрації».

Також, на вказаній тимчасово окупованій території створено та розпочато роботу «правоохоронних органів лнр», зокрема, «Старобільського районного відділу внутрішніх справ міністерства внутрішніх справ лнр» та «прокуратури Старобільського району генеральної прокуратури лнр».

У подальшому на тимчасово окупованій території м. Старобільська та Старобільського району Луганської області державою-агресором створено інші органи «державної влади».

Таким чином, в розумінні п.6 ч.1 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території м. Старобільська та Старобільського району Луганської області державою- агресором створено окупаційну адміністрацію російської федерації, тобто сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відгговідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

У період часу з 03.03.2022 р. по 08.06.2022 р., більш точну дату встановити за об`єктивних причин не виявилося можливим, ОСОБА_5 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 4 годині ранку 24.02.2022 р. повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого було повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на території міста Старобільська Луганської області маючи умисел на зайняття посади в незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території міста Старобільська Луганської області та реалізуючи його, вступив у злочинну змову з окупаційними військами російської федерації та представниками так званої лнр, та отримавши від них пропозицію на зайняття посади в незаконно створеному органі влади в місті Старобільську Луганської області, в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно, умисно погодився на вказану пропозицію.

Частинами третьою та четвертою пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хабарництво» від 26.04.2002 р. № 5 передбачено, що організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів, їх заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 на початку червня 2022 року (більш точний час встановити за об`єктивних причин не вдалося), будучи громадянином України, перебуваючи на території міста Старобільська Луганської області, діючи зі своїх особистих мотивів та бажання, погоджуючись на пропозицію представників окупаційної адміністрації держави-агресора - російської федерації та представників незаконних збройних формувань так званої лнр, умисно, добровільно зайняв посаду «начальника відділу із забезпечення життєдіяльності с.Калмиківка» так званої адміністрації Старобільського району лнр, тобто посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора адміністрації Старобільського району лнр, що діє на території Старобільського району Луганської області.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , що виразились у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, кваліфіковані за ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Прокурор Старобільської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_3 у судовому засіданні обставини, зазначенні в обвинувальному акті підтримала у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначила, що подані письмові докази та показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтверджують злочинність дій ОСОБА_5 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною за ч.5 ст.111-1 КК України.

Відтак, прокурор просила суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права обіймати посади щодо виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від нього на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.07.2023 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого.

Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим останній викликався в судові засідання в порядку ст.323 КПК України: повістки про виклик та інформація про процесуальні документи публікувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження у газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті судової влади.

Таким чином, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, що так само свідчить про його наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що вона не мала можливості поспілкуватися з обвинуваченим та узгодити позицію захисту, у зв`язку з чим не може характеризувати докази щодо належності чи неналежності. Однак, у ході розгляду встановлено, що прокурором не доведено добровільність зайняття посади обвинуваченим. Не встановлена причина зайняття обвинуваченим посади. Крім того, як один з свідків пояснив, що не було зеленого коридору для виїзду з окупованої території. Також зазначила, що щодо визначення вини і покарання покладається на суд.

Враховуючи наведене, суд вважає, що судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Зокрема, дослідженими письмовими доказами:

-протоколом огляду від 10.10.2022 року групи з назвою мовою оригіналу «Народный Совет лнр» соціальної мережі «Вконтакте» відповідно до якого, встановлено, що 13.04.2022 проводилась зустріч депутатів народної ради так званої лнр та представників відділу по життєзабезпеченню села Калмиківка адміністрації Старобільського району так званої лнр;

-протоколом огляду від 08.11.2022 року публікації на інтернет ресурсі з назвою мовою оригіналу «Официальный сайт администрации Старобельского района лнр» відповідно до якого, встановлено, що 08.06.2022 розміщена публікація про проведення апаратної наради адміністрації Старобільського району лнр щодо пенсійного забезпечення на території району;

-протоколом огляду від 09.12.2022 року публікації на інтернет ресурсі з назвою мовою оригіналу «Официальный сайт администрации Старобельского района лнр», відповідно до якого, встановлено, що 30.11.2022 року проводилась апаратна нарада адміністрації Старобільського району лнр, на якій приймав участь ОСОБА_5 , який виступив як начальник відділу по життєзабезпеченню села Калмиківка з інформацією про результати діяльності відділу по життєзабезпеченню села Калмиківка адміністрації Старобільського району лнр;

-протоколом огляду від 06.03.2023 роки групи з назвою мовою оригіналу «Народный Совет лнр» соціальної мережі «Вконтакте», відповідно до якого, встановлено, що 13.04.2022 проводилась зустріч депутатів народної ради так званої лнр та представників відділу по життєзабезпеченню села Калмиківка адміністрації Старобільського району лнр;

-протоколом огляду від 17.03.2023 року групи з назвою мовою оригіналу «Народный Совет лнр» соціальної мережі «Вконтакте», відповідно до якого, встановлено, що 15.07.2022 року проводилась зустріч депутатів народної ради так званої лнр в с. Калмиківка Старобільського району з аграріями району;

-протоколом огляду від 20.03.2023 року публікації на інтернет ресурсі з назвою мовою оригіналу «Официальный сайт администрации Старобельского района лнр», відповідно до якого встановлено, що 21.04.2022 проводилась нарада адміністрації Старобільського району лнр з питання забезпечення життєдіяльності сільських територій району;

-протоколом огляду від 21.03.2023 року публікації у мережі інтернет на веб-ресурсі з назвою мовою оригіналу «Луганский информационный центр», відповідно до якого встановлена наявність указу глави так званої лнр з назвою мовою оригіналу «Об образовании администрацій городов и районов лнр», де в п.1.11 зазначено про утворення Адміністрації Старобільського району так званої лнр;

-протокол огляду інтернет сторінки від 22.03.2023 року, відповідно до якого встановлена наявність Наказів Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 р., № 84 від 09.03.2023 р. «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», де вказані територіальні громади Старобільського району.

Також допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснила, що знає ОСОБА_5 по роботі. З 17.01.2023 року вона займає посаду у Старобільській військовій міській адміністрації. Виїхала з окупованої території 22.11.2022 року. Їй відомо про утворення адміністрації Старобільського району окупаційної влади. До початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_5 був старостою Калмиківського старостинського округу, а вона працювала спеціалістом з земельних питань Курячівського старостату. Знає добре обвинуваченого, бо щотижня по роботі збиралися і обговорювали проблемні питання. Він забезпечував комунікацію між владою та населенням. Був досить відповідальним. Також відомо, що ОСОБА_5 одразу пішов на співпрацю з окупаційною владою і зайняв посаду начальника «отдела жизнеобеспечения с.Калмыковка». Це було його добровільне рішення, бо вона спілкувалась з колегою ОСОБА_5 . ОСОБА_11 , яка повідомила, що вони добровільно пішли працювати. І вона ( ОСОБА_12 ) ще здивувалась, чому я також не пішла на співпрацю, адже все добре.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що на даний час займає посаду начальника Старобільської військової міської адміністрації Луганської області. Після повномасштабного вторгнення територія Старобільського району була окупована 28.02.2022 року. Нею, як керівником, була донесена до підлеглих інформація про кримінальну відповідальність у разі співпраці з окупантами. Зв`язок був з усіма старостатами, у тому числі і з Калмиківським. Так як обвинувачений спілкувався з Пахницем, то пішов на співпрацю. Вона виїхала з окупованої території 31.03.2022 року, а згодом їй стало відомо про те. що ОСОБА_5 прийняв пропозицію окупантів. Після окупації Старобільського району, були захоплені всі адміністративні будівлі у м.Старобільськ. Після цього була створена Адміністрація Старобільського району так званої лнр та відділи життєзабезпечення у селах. На її особисту думку у кожного був вибір: виїжджати чи залишатись. ОСОБА_5 був такою людиною, що вміла підлаштовуватися під різні обставини. Його можна охарактеризувати як відповідальну особу, але при опитуванні населення перед його призначенням старостою були неоднозначні відгуки мешканців села щодо нього. Була можливість виїхати до початку квітня, бо підприємці надавали транспортні послуги. Згодом була можливість виїхати через Запорізьку область. Інформації про сім`ю обвинуваченого немає. Від мешканців стало відомо, що ОСОБА_5 після окупації надавав окупантам інформацію щодо колишніх військовослужбовців і поліцейських. ОСОБА_5 до окупації був підпорядкований їй. Загалом у підпорядкуванні було 10 старостатів. Двоє старост виїхали, шість звільнилися, а двоє перейшли на бік окупантів. Раніше не чула від ОСОБА_5 про підтримку рф. Однак, він керував одним з найбільших фермерських господарств, бенефіціар якого був у рф, тому мешканці села говорили, що він підігрує рф.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_5 під час окупації Старобільського району пішов на співпрацю з окупантами та зайняв посаду. Вона виїхала з Старобільського району 23.02.2022 року у відрядження і більше не повернулась, так як 28.02.2022 року район був окупований. Відомо, що були створені адміністрація Старобільського району лнр та по селам відділи забезпечення життєдіяльності. До окупації спілкувалась з ОСОБА_5 виключно по роботі, так як він був старостою Калмиківського старостинського округу. При окупантах зайняв посаду начальника відділу забезпечення життєдіяльності Калмиківського округу. Причина їй не відома і з обвинуваченим після окупації вона не спілкувалась. Цю інформацію отримала з соціальних мереж, так як були фото, де він був присутній на засіданнях районній адміністрації, у Калмиківському окрузі. Можливість виїхати була, але рішення щодо цього кожен приймав самостійно. Дуже багато людей виїжджало і в 2022 році, і в 2023 році. На фотознімках чітко було видно, що то був ОСОБА_5 . Також відомо, що раніше обвинувачений працював у якомусь закладі освіти і був знайомим з Пахницем, який при окупантах очолив владу району.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що йому відомо, що є така особа як ОСОБА_5 , який був головою с.Калмиківка і ще був фермером, не виїхав з окупованої території. Сам він (свідок) виїхав з окупованої території десь у квітні 2022 року. Територія Старобільського району окупована ще у березні 2022 року, а може, навіть, у кінці лютого 2022 року. Читав у Інтернеті, що новий мер м.Старобільська виїхала, а старий мер пішов працювати до окупантів. Також знає, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у новій окупаційній владі. Читав інформацію про багатьох, у тому числі і про ОСОБА_5 . Здається він був фермером і головою Калмиківської громади, а при окупантах так і лишився на своїй посаді. Думає, що ОСОБА_5 добровільно пішов на співпрацю з окупантами, бо хто хотів той виїхав. Особисто він виїжджав автомобілем у колоні з маршрутним транспортним засобом через поля до траси до українських блокпостів. Взагалі будь-яка особа могла виїхати, бо ще потім довго їздили транспортні засоби. Коли почалась окупація, то він був у Польщі та днів через десять поїхав у Кіровоградську область, а потім тижня за два поїхав на окуповану територію, забрав сім`ю і вивіз. До Старобільського району добирався маршруткою з м.Дніпро. Коли вже виїхали з сім`єю, то бачив новини з зібраннями окупаційної влади.

Наявність у ОСОБА_5 громадянства України підтверджується копією паспорта громадянина України з фотокарткою серії НОМЕР_1 , виданого 08 червня 1995 року Новопсковським РВУМВС України в Луганській області.

Крім того, суд також бере до уваги загальновідому інформацію, що в Україні з 24.02.2022 року і по даний час діє воєнний стан.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, інші матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами.

Що стосується доводів захисту про те, що існує ймовірність вчинення обвинуваченим цих дій під впливом обставин, що виключають добровільність, то вони не заслуговують на увагу.

Зокрема, суд звертає увагу на положення ст.22 КПК України, згідно з якими кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений повідомлявся судом про розгляд провадження у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, а під час судового розгляду був присутній його захисник.

Незважаючи на вказані обставини, стороною захисту жодних доказів на підтвердження можливого впливу на обвинуваченого окупаційною владою надано не було.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що суд не уповноважений на здійснення перевірки обставин, про які не повідомляла сторона захисту, наведені доводи суд розцінює виключно як спосіб захисту.

Також суд приймає до уваги, що співпраця ОСОБА_5 із окупаційної владою мала некороткостроковий характер та останній, за наявності такого бажання, міг б знайти можливість припинити її, покинути окуповану територію Луганської області, втім нею не скористався до даного часу.

Крім того, ОСОБА_5 не тільки зайняв керівну посаду у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, але й неодноразово брав участь у заходах за участю засобів масової інформації окупаційної влади, що також спростовує вимушеність його дій.

Згідно із показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, вони мали можливість покинути окуповану територію та будь-яка особа, яка не виявила бажання зайняти посаду при окупаційній владі, не була до цього примушена. Більше того, свідок ОСОБА_10 мав можливість самостійно потрапити на окуповану територію і виїхати з неї вже разом зі своєю сім`єю. Відсутні підстави ґрунтовно припускати, що саме у ОСОБА_5 окупаційна адміністрація була зацікавлена достатньою мірою для того, аби примушувати його зайняти керівну посаду у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що жодний із досліджених судом доказів та жодна з обставин, які ним підтверджуються, не вказує на те, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване діяння не добровільно. Доводи захисника про зворотне зводяться до міркувань загального характеру та висловлення припущень.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази та покази свідків у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, враховуючи, що показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 надані ними безпосередньо в судовому засіданні, є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд враховує при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_5 у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, кваліфікуючи її дії за ч.5 ст.111-1 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, характер діяння, форму й ступінь вини, мотиви вчинення кримінального правопорушення і дані про особу винного, який раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, що передбачено п.11 ч.1 ст.67 КК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, тому суд, враховуючи особу обвинуваченого, підвищену суспільну небезпечність даного злочину, його тяжкість, наявність обставини, що обтяжує покарання та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч.5 ст.111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності та з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

За глибоким переконанням суду, саме така міра покарання є законною, обґрунтованою, справедливою, необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

Даних щодо наявності процесуальних витрат чи речових доказів у даному кримінальному провадженні прокурором не надано.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення конфіскації майна, залишити до набрання вироком законної сили діючим захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна останнього.

Керуючись ст.368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права обіймати посади щодо виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, установах, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності строком на 15 років з конфіскацією майна.

Строк відбуття обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , основного покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання: з моменту фактичного затримання.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що був обраний ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09.11.2022 року, до набрання вироком законної сили.

Залишити без змін арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2022 року, до набрання вироком законної сили на майно, належне ОСОБА_5 :

- транспортний засіб марки та моделі RENAULT KANGOO, білого кольору, державний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, VIN № НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 24.11.2020 р.);

- причіп марки та моделі ЛЕВ 183111, номерний знак НОМЕР_5 , 2015 року випуску, синього кольору VIN № НОМЕР_6 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 13.06.2015 р.).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно із положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1