КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 07 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представників власника майна адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старша слідча в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме на частки нежитлового приміщення № 2621, що розташоване за адресою: м. Київ, просп.. перемоги, 131-А; частки нежитлового приміщення № 128, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/6 частки кв. № 6 буд. 39 в по вул.. Алма-Атинська у м. Києві та 50 % корпоративних прав, статутний капітал у розмірі 150 000 гривень ТОВ «МУН РЕКОРДС» () кінцевим бенефіціарним власником яких є підозрюваний ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що 07 листопада 2024 року клопотання слідчого розглянуто без повідомлення власника майна чи його захисника, копію оскаржуваного рішення сторона захисту отримала 04 лютого 2025 року під час ознайомлення із матеріалами справи, апеляційну скаргу подано 06 лютого 2025 року. З цих підстав вважав, що строк на апеляційне оскарження дотримано.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, ОСОБА_5 не мав наміру відчужувати належне йому майно та жодних дій для цього не вчиняв.

Слідчим суддею в оскаржуваному рішенні зазначено про те, що ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, однак йому 05 листопада 2024 року вручено лише повідомлення про підозру.

Вважає, що арештовані корпоративні права не відповідають ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Крім того, органом досудового розслідування не доведено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 червня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001491за підозрою, у тому числі ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В клопотанні слідчого зазначено, що 14 липня 2016 року між ОСОБА_10 , яка діяла від власного імені та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом та Товариством з обмеженою відповідальність «ІНФОРМАЦІЯ_13» (ЄДРПОУ НОМЕР_1), в особі директора ОСОБА_11 , яка діяла на підставі Статуту укладено договір, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_13» (ЄДРПОУ НОМЕР_1) набуває в користування від ОСОБА_10 виключні майнові авторські та суміжні права та Твори, що створені ОСОБА_12 (творчий псевдонім ОСОБА_13 ), а також ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_13» (ЄДРПОУ НОМЕР_1) отримує від ОСОБА_10 виключний дозвіл на використання торгових марок, які були або будуть зареєстровані ОСОБА_10 в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

01 січня 2017 року маючи законні підстави для подальшої передачі Творів, що створені ОСОБА_12 третім особам, з метою їх використання, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_13» (ЄДРПОУ НОМЕР_1) (далі - Ліцензіар), в особі директора ОСОБА_11 , яка діяла на підставі Статуту та Товариством з обмеженою відповідальністю «МУН РЕКОРДС» () (далі - Ліцензіат), в особі Генерального директора ОСОБА_14 , що діяла на підставі Статуту, у денний час доби за адресою: м. Київ, вул. Іскрівська/Міцкевича, будинок 9/9, укладено Договір № 01-01-17 про передачу авторських і суміжних майнових прав та додаток до нього строком дії до 31 грудня 2019 року.

Цього ж дня, маючи умисел на шахрайське заволодіння грошовими коштами отриманими від використання Творів ОСОБА_12 , та перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Іскрівська/Міцкевича, будинок 9/9, Генеральний директор ТОВ «МУН РЕКОРДС» () ОСОБА_14 , всупереч інтересам ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_13» (ЄДРПОУ НОМЕР_1), діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , який діяв від імені компанії MOON VINYL s.r.o. та є засновником ТОВ «МУН РЕКОРДС» (), уклала додаткову угоду від 01 січня 2017 року до договору про передачу авторських та суміжних прав №12-07-10 від 12 липня 2010 року, відповідно до умов якої компанія MOON VINYL s.r.o. утримувала у себе відсотки від третіх осіб за використання каталогу по дійсним договорам, зокрема і за використання Творів ОСОБА_12 , а саме: 95 (дев`яносто п`ять) відсотків в період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 року, 75 (сімдесят п`ять) відсотків в період з 01 листопада 2017 року по 30 червня 2018 року, 62 (шістдесят два) відсотки в період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року, 45 (сорок п`ять) відсотків в період з 01 січня 2019 року по 31 березня 2019 року, 20 (двадцять) відсотків в період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

05 листопада 2024 року ОСОБА_5 , повідомлено зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України ( в редакції Закону від 22.11.2018 №2617-VIII).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта установлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у своїй власності має частки нежитлового приміщення АДРЕСА_2, частки нежитлового приміщення АДРЕСА_3, 1/6 частки АДРЕСА_4.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань установлено, що ОСОБА_5 являється кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «МУН РЕКОРДС» (), якому належить 50% корпоративних прав та статутний капітал у розмірі 150000 гривень.

07 листопада 2024 року старша слідча в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_5 , з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001491, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні детектива, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 05 листопада 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України ( в редакції Закону від 22.11.2018 №2617-VIII), санкція якоїпередбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних матеріалів провадження та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України ( в редакції Закону від 22.11.2018 №2617-VIII) КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєного кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Доводи апелянта про те, що в оскаржуваному рішенні зазначено про повідомлення ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри, в той час, як йому вручено лише повідомлення про підозру, не заслуговують на увагу та підлягають вирішенню в порядку ст. 269 КПК України.

Інші доводи апелянта в їх сукупності, не є підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки, відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17

Єдиний унікальний № 757/51995/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_18

Провадження № 11сс/824/1968/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК