ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/432/25

Провадження № 11-кп/820/403/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000095 від 26.01.2024, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2025 року продовжено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Калуш Івано-Франківської області, громадянину України, учаснику бойових дій, неодруженому, з середньою освітою, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимому,

строк тримання під вартою.

Строк дії ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07.02.2025 про тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою продовжити терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 14.06.2025 включно.

У разі внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 07.02.2025 в розмірі 60 (шістдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень, на підставі ч.5 ст.194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави, такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон чи інший документ, що надає право виїзду за межі України.

Визначено строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді обов`язків терміном на 2 (два) місяці з моменту внесення застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала діє по 14.06.2025 включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що не змінилися підстави і ризики, згідно яких ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та враховуючи тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, підстави для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`якший відсутні та вважає, що йому слід продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт в нічний час.

Зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судимий, інші кримінальні провадження щодо нього відсутні, на обліках у нарколога та психіатра не стоїть, одружений, підтримує теплі відносини з батьками та іншими родичами що говорить, про його міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання (адреса: АДРЕСА_1 ), є учасником бойових дій.

Щодо переховування від органів досудового розслідування та суду звертає увагу, що ОСОБА_8 є відповідальним громадянином, який ніколи не переховувався від правоохоронних органів, зобов`язується на час судового слідства проживати за адресою своєї реєстрації, здав на зберігання слідчого свої паспортні документи, зокрема й паспорт громадянина України для виїзду за кордон, які знаходяться в матеріалах кримінальної справи.

Звертає увагу на ту обставину, що наявність факту кримінального провадження само по собі не може бути підставою та мотивом для переховування від слідства та суду, а загрозу переховування слід оцінювати з посиланням на низку доречних чинників, які можуть підтвердити наявність загрози переховування у світлі чинників, які стосуються характеру особи, її моральних якостей, місця проживання, роду занять, майна, сімейних зв`язків та усіх видів зв`язків з країною, у який вона переслідується в кримінальному порядку. В даному випадку таких чинників наведено не було.

Щодо незаконного впливу на свідків, інших осіб причетних до вчинення злочину, у цьому ж кримінальному провадженні. Жодним чином впливати на них та інших учасників мій підзахисний не збирається. Навпаки, він повністю визнає свою вину, щодо вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України, на допиті він відразу дав показання, що вибухові предмети та боєприпаси, які були вилучені за місцем проживання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 належать йому. Тим більше, що відповідно до вимог КПК України, перед початком допиту свідків їх обов`язково було попереджено про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України та за ст.385 КК України; всі обшуки та інші слідчих дії по даній кримінальній справі проведені, досудове розслідування закінчено та справа направлена до суду.

За весь період досудового розслідування справи не встановлено жодного факту незаконного впливу з боку підзахисного на свідків, інших підозрюваних та учасників у цьому ж кримінальному провадженні.

Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , він також не збирається, особливо дезертирство і протилежному немає жодних доказів.

Посилання сторони обвинувачення на інші кримінальні провадження відносно за відсутності інших матеріальних доказів його намірів вчиняти на волі інші правопорушення, як раз в розумінні позиції ЄСПЛ і є тими абстрактними даними, виключно на які не може покладатись суд при прийняті рішення. Будь-яких інших доказів (заяви, протоколи допитів, повідомлення про вчинення злочинів тощо) існування даного ризику стороною обвинувачення не наведено.

Таким чином, на сьогодні, сам лише факт обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні злочину є явно не достатнім для того, щоб дійти висновку, що ризик вчинення на волі нових злочинів не зменшився.

Інші документальні підтвердження щодо наявності відповідних ризиків, які б надавали підставу утримувати його в слідчому ізоляторі - відсутні.

Крім того, слід зазначити, що стороною обвинувачення в належний спосіб не обґрунтовано, чому саме така сума застави, а саме 181680 грн., яка є для його матеріального стану непосильно великою, здатна забезпечити ОСОБА_12 виконання покладених на нього обов`язків, також жодним чином не підтверджено, що вчинення ОСОБА_12 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дало можливість йому в незаконний спосіб отримати таку велику кількість коштів.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши виділені матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та подовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.436-2, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 07.02.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07.04.2025, із можливістю внесення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181680 гривень із покладенням обов`язків у порядку ст.194 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01.04.2025 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 строком до 30.04.2025 включно, із можливістю внесення застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181680 гривень із покладенням обов`язків у порядку ст.194 КПК України.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені ст.178 КПК України, у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту в нічний час або особистого зобов`язання, про що в апеляційній скарзі просить захисник, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Наведені захисником ОСОБА_6 підстави для зміни запобіжного заходу не свідчать, що обставини, які були враховані судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, об`єктивно змінилися настільки суттєво, що це обумовлює необхідність зміни запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не наведено жодних доказів на підтвердження існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КК України, а в оскаржуваній ухвалі не наведено будь-яких реальних підстав та ризиків, які б свідчили про необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання його під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність наведених у клопотаннях прокурора ризиків, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не наведено.

Що стосується посилань захисника щодо визначення непомірного розміру застави, колегія суддів зауважує на наступному.

Частина 4 ст.182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 07.02.2025, який визначений і оскаржуваною ухвалою, відносно обвинуваченому ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181680 грн.

Водночас, на підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя, суд вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій;дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст.177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В даному випадку суддя вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, врахував специфіку та суспільну небезпеку інкримінованого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Зважаючи на характер інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд, вважає, що визначений розмір застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181680 гривень, буде з одного боку утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Більш того, розмір застави визначений в межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України та не є максимальним.

Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з правом внесення застави та покладанням обов`язків до 14 червня 2025 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3