ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1151/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/180/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 342 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2025 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участі обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9

при секретарях ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/180/25 за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Збараж, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК та виправдано його за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення в тому, що 05.07.2022 приблизно о 20:00 старший оперуповноважений в особливо важливих справах Тернопільського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України майор поліції ОСОБА_12 спільно із старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Управління служби безпеки України в Тернопільській області підполковником ОСОБА_13 виконували службові обов`язки, пов`язанні із виконанням ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, а саме встановлення місцезнаходження та затримання ОСОБА_7 .

Цього ж дня, о 20:11, під час виконання службових обов`язків, отримавши оперативну інформацію, ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_13 прибули за адресою: вул. Овочева, 7, м. Тернопіль. Перебуваючи у приміщенні під`їзду вищевказаного житлового будинку, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 було виявлено ОСОБА_7 , який зайшов у приміщення під`їзду. Після чого ОСОБА_12 представився та пред`явив службове посвідчення, на що ОСОБА_7 відреагував наступним чином, а саме: різко змінивши напрямок руху, побіг на вихід із під`їзду. У свою чергу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розпочали його наздоганяти із законною вимогою зупинитись, яку озвучували.

Надалі, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 наздогнали ОСОБА_7 , дещо далі по вул. Овочева у напрямку до вул. Текстильна, що у м. Тернополі, проте останній поводився агресивно відносно працівників правоохоронних органів, активно жестикулював руками, протидіючи у виконанні законних вимог працівників правоохоронних органів. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 працівниками правоохоронних органів йому було зроблено декілька словесних зауважень з вимогою припинити вчиняти протиправні дії. В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на опір працівникам правоохоронних органів під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 05.07.2022 приблизно о 20:12 ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Овочева неподалік буд. №9 у м. Тернополі, розуміючи, що перед ним працівники правоохоронних органів, почав вчиняти активну фізичну протидію та перешкоджати виконанню ними своїх службових обов`язків, а саме шарпав їх за верхній одяг, штовхав у ділянку грудної клітки, внаслідок чого обидва працівники падали на поверхню проїзної частини. В подальшому, під час вказаних протиправних дій, ОСОБА_7 на вимогу працівника поліції припинити вчиняти правопорушення не відреагував та одразу наніс удар правою ногою у ділянку лівої гомілки ОСОБА_12 .

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_7 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність правоохоронних органів, особисту недоторканість поліцейського і працівника СБ України, під час виконання ними своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про Службу безпеки України», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів».

Такі дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалити виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України і призначити покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Мотивує скаргу тим, що потерпілі правоохоронці діяли на виконання письмового доручення слідчого, яким останнім доручено виконати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 15.08.2019 (справа № 607/19255/19) про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, тому правомірність дій правоохоронців по виявленню і затриманню ОСОБА_7 підтверджена матеріалами та складеним висновком службового розслідування від 21.07.2022р. і не спростована шляхом їх притягнення до юридичної відповідальності у межах досудового розслідування.

Посилається, на те що згідно протоколу затримання особи ОСОБА_7 від 06.07.2022, жодних грошових коштів у останнього виявлено не було, а матеріали справи містять дані, що вибігаючи із приміщення під?їзду ОСОБА_7 викинув належні йому речі (сумку, пакет), за збереження яких ніби то і втікав від потерпілих. У момент втечі ОСОБА_7 , останній не сів у автомобіль який знаходився поруч із під?їздом (на якому його попередньо привіз знайомий ОСОБА_7 - свідок ОСОБА_15 ), а побіг у протилежному напрямку до вул. Текстильна у м. Тернополі. ОСОБА_7 , за наведених обставин, при такій небезпеці не вчиняв би наведених дій (пробігти повз автомобіль із своїм знайомим (як потенційне місце для укриття від можливих протиправних дій), а у напрямку відкритої місцевості, попередньо викинувши сумку і пакет поруч із під?їздом, а не у автівку свого знайомого), тому вважає, що вказаний факт ще раз спростовує версію обвинуваченого про наявність у нього значної суми коштів і підтверджує дійсні мотиви його поведінки (втечі).

Вважає, що про ризик бути притягнутим до кримінальної відповідальності свідчить і подальша поведінка ОСОБА_7 , яка полягала у його повторній втечі 05.07.2022 від працівників правоохоронних органів вже біля будівлі ВП №4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, тому спостерігається чітке усвідомлення факту перебування у розшуку ОСОБА_16 , ризику бути притягнутим до кримінальної відповідальності і таким чином, через втечу, уникнути правосуддя.

Зазнає, що питання законності перебування у розшуку (міжнародному) ОСОБА_7 була предметом перевірки слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду 15.08.2019 (справа № 607/19255/19) під час постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що зі змісту рапортів заступника начальника відділу Тернопільського управління ДВБ НП України ОСОБА_17 від 06.07.2022 і оперуповноваженого Тернопільського управління ДВБ НП України ОСОБА_18 від 06.07.2022 вбачається, що останні були очевидцями цієї події, особисто фіксували факт опору ОСОБА_7 та вчиняли активні дії по знерухомленю і затриманню останнього.

Зазначає, що сторона обвинувачення забезпечувала явку свідка ОСОБА_19 у зал судового засідання, однак воно не відбулось з причин неявки сторони захисту, надалі, цього свідка виключено з числа осіб, які підлягають виклику і допиту в судовому засіданні, внаслідок подальших його неявок, пов?язаних із вступом до лав штурмової бригади НП України «Лють».

Звертає увагу, що судом віднесено рапорт старшого оперуповноваженого в ОВС Тернопільського управління ДВБ НП України ОСОБА_20 до недопустимих і неналежних доказів (сторінка 19 вироку), оскільки така особа не була учасником події, хоча, ОСОБА_12 був безпосереднім учасником події та отримав тілесні ушкодження внаслідок протиправних діянь ОСОБА_7 .

Вказує, що допитані потерпілі надали показання які повністю суперечили показам обвинуваченого, однак в судовому рішенні не усунуто дані розбіжності, не враховано та не зазначено чому взято до уваги саме покази обвинуваченого, одночасно відкинуто повністю покази потерпілих, які були надані під присягою, показання є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, а спричинені тілесні ушкодження узгоджуються із первинними медичними документами (консультативними висновками спеціалістів за № 6038 і № 6042 від 11.07.2022 щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) і не виключаються висновком судово-медичних експертиз потерпілих та наданим роз?ясненням у судовому засіданні експертом ОСОБА_21 .

Вважає, що посилання суду, що надані докази стороною обвинувачення (сторінки 5-6 вироку), не відповідають реквізитам дійсних документів, які досліджувались судом і надавались прокурором може свідчити про необґрунтованість судового рішення та не відповідність фактичним обставинам кримінального провадження судовому рішенню.

Вказує, що проведення слідчих експериментів є дискреційними повноваженнями сторони обвинувачення і не проводилися на стадії досудового розслідування через відмову від дачі показань ОСОБА_7 так і характер тілесних ушкоджень виявлених у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 внаслідок активної протидії (опору) ОСОБА_7 його затриманню, відтворити нанесені удари і, як наслідок, спричинені тілесні ушкодження потерпілим є неможливим, так як відтворення таких у процесі динамічної боротьби не матиме юридичної доцільності, через неможливість об?єктивного і точного відтворення таких дій.

Зазначає, що суд першої інстанції не забезпечив належного фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки при відтворенні відео- та аудіозаписів судових засідань, практично усі з них не містять повного кола учасників які брали участь у ньому, а при дослідженні письмових документів - жодного із учасників, тому не було виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження.

Звертає увагу, що ефективність діяльності працівників правоохоронних органів значною мірою залежить від належного рівня кримінально-правового захисту їхніх прав та безпеки, а також від суспільної впевненості у невідворотності покарання за протиправні дії щодо представників державної влади. Працівники поліції повинні мати гарантії безперешкодного виконання службових обов`язків, зокрема приймати рішення без страху за власне життя і здоров`я, оскільки будь-яке втручання у їхню діяльність підриває авторитет правоохоронних органів і провокує зневажливе ставлення до правопорядку.

Просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, шляхом дослідження доказів досліджених судом першої інстанції.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора де просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок місцевого суду залишити без змін посилаючись на те, що виправдувальний вирок є законним, обґрунтованим та мотивованим, ухвалений за результатами всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оскільки суд першої інстанції належним чином мотивував висновок про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Мотивує тим, що прокурором не доведено винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом, як цього вимагають ст. 17 КПК України та ч. 1 ст. 62 Конституції України. Апеляційна скарга фактично зводиться до незгоди з оцінкою доказів, що не є підставою для скасування вироку відповідно до усталеної практики Верховного Суду.

Вказує, що у судовому засіданні підтверджено те що ОСОБА_7 не був поінформований про правовий статус осіб, які здійснювали його затримання, вони діяли в цивільному одязі, не пред`явили службових посвідчень та не оголосили підстав затримання, що виключає наявність умислу у вчиненні злочину, передбаченого ст. 342 КК України.

Вважає, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку поведінці обвинуваченого та працівників поліції, оскільки їх дії носили провокативний характер і не відповідали вимогам закону, а тому реакція ОСОБА_7 не може розцінюватися як протиправна.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просить її задовольнити з викладених у ній мотивів, обвинуваченого та його захисників, які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною третьою статті 373 КПК України визначено, що у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності до статті 368 КПК України, серед іншого повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Зі змісту вироку вбачається, що суд допустив суперечливі висновків щодо підстав виправдання обвинуваченого, вказавши з однієї сторони у мотивувальній частині вироку, що прокурор не довів наявності усіх ознак об`єктивної (певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи) і суб`єктивної сторони (умислу обвинуваченого саме на протидію виконанню службових обов`язків) складу кримінального правопорушення, а в резолютивній частині виправдав обвинуваченого через недоведеність вчинення ним цього кримінального правопорушення, тим самим підтвердивши, що кримінальне правопорушення таки мало місце.

Також у вироці місцевий суд вказав, що він не знаходить надані стороною обвинувачення докази такими, які би поза розумним сумнівом підтверджували вину обвинуваченого у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення.

Разом з тим, виправдувальний вирок ухвалюється лише по одній із визначених у законі підстав.

Так, за змістом ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Також, підставою для виправдання є встановлення судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Отже, одночасне зазначення у вироку висновку про те, що не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа (п. 1 ч. 1 ст. 373) і висновку про те, що не доведено вчинення обвинуваченим цього кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 373) є істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону.

З викладених в оскарженому вироку висновків невідомо, що саме місцевий суд не визнав доведеним - подію чи склад кримінального правопорушення чи його вчинення саме обвинуваченим.

Наведене вказує на істотні суперечності у висновках місцевого суду, що згідно ст. 411 КПК України є ознакою невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, місцевий суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановлення виправдувального вироку в цьому провадженні.

Окрім того, викладені у вироку висновки про недоведеність вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення не відповідають встановленим фактичним обставинам справи і зібраним доказам в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, наводячи в мотивувальній частині вироку мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення, він визнав неналежними та недопустимими ряд доказів, а саме:

- висновок та матеріали службового розслідування за фактом травмування та законності дій працівників Тернопільського управління ДВБ НП України від 21.07.2022 та рапорти працівників поліції як додатків до матеріалів службового розслідування, які вважав такими, що не відповідають критеріям допустимості та належності, з огляду на те, що судом не встановлено, що вказаним особам були відомі обставини події як очевидцям, а також суд відніс викладені у них обставини за процесуальним джерелом доказів до показань, які повинні досліджувати судом безпосередньо;

- протокол огляду відеозапису від 05.08.2022 через порушення, на думку суду, вимог п.1. ч.1 ст. 103 КПК України, які допущені слідчим при його складанні.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Отже, неналежними є докази, які не містять зазначених відомостей.

Дослідивши в ході апеляційного розгляду докази, визнані місцевим судом неналежними, апеляційним судом встановлено, що зазначені докази містять відомості про події, які відбулися 05.07.2022 в конкретний час і конкретному місці за участю обвинуваченого і потерпілих, містять оцінку, особами уповноваженими на проведення службового розслідування дій працівників поліції на відповідність вимогам ст.ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію» та інші обставини, які стосуються вчинення кримінального правопорушення і підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин визнання усіх цих доказів неналежними і відхилення їх місцевим судом колегія суддів вважає безпідставним.

За усталеною практикою Верховного Суду не будь яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отримані доказу автоматично тягне визнання доказу недопустимим. Закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Так, згідно правових позицій Верховного Суду, рапорти та матеріали службової перевірки є документом у розумінні ст. 99 КПК України (постанова Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 761/18548/18; постанова Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 758/15672/15-к; постанова Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 572/1684/19), оскільки відповідають ознакам офіційних документів, складені службовою особою, посвідчують певні факти, які можуть потягнути правові наслідки, і мають реквізити, необхідні для прийняття відповідних рішень.

Згідно із ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя та суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Доводи суду про те, що рапорт, висновок службового розслідування та його матеріали не є належними доказами, колегія апеляційного суду, вважає необґрунтованим та таким, що не узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, оскільки доказ це не сам процесуальний документ «рапорт» чи «висновок службового розслідування», а відомості, отримані у встановленому законом порядку та вміщені в ньому (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 425/217/17). Вказані документи підтверджують факт виконання працівниками поліції службових обов`язків під час виявлення та затримання ОСОБА_7 , а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у даній справі.

Також суд не взяв до уваги протокол огляду (відеозапису) із таблицею ілюстрацій від 05.08.2022, оскільки, на думку суду, слідчий порушив вимоги п.1. ч.1 ст. 103 КПК України та зазначив про можливі дії потерпілих, яких вони не вчиняли.

З таким висновком колегія суддів погодитися не може оскільки наведені судом мотиви не можуть слугувати підставою для висновку про недопустимість, неналежність чи недостовірність усього протоколу, а відомості вказані у протоколі повинні оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі. Посилання на порушення слідчим вимог п.1. ч.1 ст. 103 КПК України є необґрунтованими, оскільки не вказано, яку саме норму цієї статті порушив слідчий, зафіксувавши таку процесуальну дію як огляд у протоколі та в чому істотність цього порушення.

Крім того, в одному абзаці вироку на арк. 19 суд вказує, що бере до уваги ряд доказів, серед яких і протокол огляду відеозаписів з камер відеоспостереження, а у іншому вказує, щодо протокол огляду (відеозапису) від 05.08.2022 суд до уваги не бере, чим допущено істотні суперечності у висновках суду.

Водночас, судом першої інстанції взагалі не надано жодної правової оцінки дослідженим у судовому засіданні заявам потерпілих про вчинення кримінального правопорушення, рапортів від 11.07.2022 зареєстрованих за №19785 та №19796 з приводу надходження повідомлення від лікаря про звернення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за медичною допомогою, консультаційних висновків спеціаліста № 6042 від 11.07.2022 та № 6038 від 11.07.2022, протоколу обстеження ТОВ «Ортоклініка» від 11.07.2022 лівого колінного суглоба ОСОБА_12 , які надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_7 та є окремими доказами, який підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вимогами кримінального процесуального закону передбачено, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності й обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, провівши судове слідство, в порядку ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржуваний вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, містить істотні суперечності, а тому апеляційну скаргу прокурора в цій частині слід задовольнити, а вирок відповідно до ст.ст. 409, 411, 412 КПК України скасувати.

Крім того, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наявні докази, в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, колегія суддів вважає необхідним сформулювати обвинувачення, яке вважає доведеним за ч. 2 ст. 342 КК України, виклавши його у такій редакції:

05.07.2022 близько 20 год. 00 хв., старший оперуповноважений в особливо важливих справах Тернопільського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України майор поліції ОСОБА_12 спільно із старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Управління служби безпеки України в Тернопільській області підполковником ОСОБА_13 , виконували службові обов`язки пов`язанні із виконанням ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, а саме встановлення місцезнаходження та затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цього ж дня, о 20 год. 11 хв., під час виконання ними своїх службових обов`язків, ОСОБА_12 спільно із ОСОБА_13 отримавши оперативну інформацію щодо можливого місця перебування ОСОБА_7 , прибули за адресою АДРЕСА_2 . Перебуваючи у приміщенні під`їзду вище вказаного житлового будинку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було виявлено ОСОБА_7 , який зайшов у приміщення під`їзду. Після чого ОСОБА_12 , представився та пред`явив службове посвідчення, на що ОСОБА_7 , відреагував наступним чином, а саме: різко змінивши напрямок руху, побіг на вихід із під`їзду. У свою чергу ОСОБА_12 та ОСОБА_13 розпочали його наздоганяти із законного вимогою зупинитись, яку озвучували.

Надалі, ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 , наздогнавши ОСОБА_7 , дещо далі по вул. Овочева у напрямку до вул. Текстильна, що у м. Тернополі, проте останній поводився агресивно відносно працівників правоохоронних органів, активно жестикулював руками, протидіючи у виконанні законних вимог працівників правоохоронних органів. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 ,, працівниками правоохоронних органів йому було зроблено декілька словесних зауважень з вимогою припинити вчиняти протиправні дії. В цей момент у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на опір працівникам правоохоронних органів під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 05.07.2022, близько 20 год. 12 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Овочева неподалік буд. №9 у м. Тернополі, розуміючи, що перед ним працівники правоохоронних органів, почав вчиняти активну фізичну протидію та перешкоджати виконання ними своїх службових обов`язків, а саме шарпав їх за верхній одяг, штовхав у ділянку грудної клітки внаслідок чого обидва працівники падали на поверхню проїзної частини. В подальшому, під час вказаних протиправних дій, ОСОБА_7 , на вимогу працівника поліції припинити вчиняти правопорушення не відреагував та одразу наніс удар правою ногою у ділянку лівої гомілки ОСОБА_12 .

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_7 порушено суспільні відносини, які забезпечують нормальну законну діяльність правоохоронних органів, особисту недоторканість поліцейського і працівника СБ України, під час виконання ними своїх службових обов`язків, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про службу безпеки України», Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів».

Наведені обставини підтверджуються дослідженими в ході апеляційного розгляду фактичними даними.

Зокрема, допитаний в ході судового і апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_12 надав показання про те, що він працює старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах Тернопільського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. 05.07.2022 ним разом працівником УСБУ ОСОБА_13 в рамках виконання доручення слідчого у кримінальному провадженні перевірялася оперативна інформація про можливе місце проживання особи, яка перебуває у міжнародному розшуку, а саме ОСОБА_7 . У цей день приблизно о 21:15 він спільно із працівником УСБУ ОСОБА_13 направились за адресою АДРЕСА_2 , де згідно з отриманої оперативної інформації міг проживати ОСОБА_7 . Прибувши за вказаною адресою, з метою проведення поквартирного обходу, встановлення того, чи дійсно вказана особа проживає за даною адресою, виходячи з під`їзду вказаного будинку, відкрилися двері та їм назустріч зайшла особа, візуально схожа на ОСОБА_7 . Після слів, що вони з поліції та демонстрації посвідчення, ОСОБА_7 зразу різко почав втікати, вибіг з під`їзду будинку та швидко перебіг через дорогу, повернувши праворуч. Ними було прийнято рішення переслідувати та наздогнати його з метою затримання. В процесі переслідування, яке тривало 5-10 хв, вони неодноразово кричали до ОСОБА_7 з вимогою зупинитися, оскільки вони з поліції. Наздогнавши обвинуваченого, при спробі знерухомити, останній почав чинити активний опір, розмахувати руками, шарпати, штовхати та кидати їх на землю. У цей момент ОСОБА_7 наніс йому удар в область лівої гомілки, після чого відчув різкий біль. Потім підбігли ОСОБА_22 та ОСОБА_19 та шляхом знерухомлення ОСОБА_7 за руки його було затримано. У цей час останній повідомив, що він є ОСОБА_7 . Після чого його було доставлено в м. Збараж у ВП, де було складено протокол затримання. Вказав, що у ОСОБА_7 з моменту зустрічі у під`їзді будинку, під час переслідування було достатньо часу, що зрозуміти їх належність до правоохоронних органів, належним чином відреагувати, зупинившись, виконати законні вимоги.

Аналогічні показання надав потерпілий ОСОБА_13 , у тому числі під час допиту в суді апеляційної інстанції.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_19 надав показання про те, що для перевірки інформації та встановлення місця перебування розшукуваного ОСОБА_7 працівниками Тернопільського управління ДВБ НП України спільно із працівниками УСБ України в Тернопільській області 05.07.2022 здійснено виїзд за адресою: м. Тернопіль, вул. Овочева, 7, з метою поквартирного обходу та встановлення можливих очевидців, яким відомо місцезнаходження ОСОБА_7 . Приблизно о 21:15 05.07.2022, коли з під`їзду вказаного будинку виходили працівник Тернопільського управління ДВБ НП України працівник УСБ України в Тернопільській області, на зустріч їм в під`їзд зайшов ОСОБА_7 . На пропозицію працівників пред`явити документи для перевірки особи, ОСОБА_7 вибіг з під`їзду та здійснив спробу втекти. В ході переслідування ОСОБА_7 , останній на попередження, зроблені голосом, не реагував, продовжував втікати та не виконав законні вимоги поліцейського. Коли працівники наздогнали ОСОБА_7 , останній почав чинити опір, шляхом нанесення їм ударів руками та ногами в різні частини тіла. Через декілька хвилин, коли він та інший працівник підбігли до місця події, ОСОБА_7 було знерухомлено, шляхом утримування його рук. Далі, працівниками відповідно до вимог ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію» було проведено поверхневий огляд ОСОБА_7 , шляхом проведення по поверхні вбрання руками, з метою виявлення зброї, колото-ріжучих та інших небезпечних предметів. Після чого, ОСОБА_7 та речі, які в нього були та які він викинув біля під`їзду, коли намагався втекти, а саме рюкзак та поліетиленовий пакет, було поміщено до службового автомобіля.

Підстав, що можуть викликати сумніви у показаннях потерпілих та свідка, які є взаємоузгодженими, послідовними та містять інформацію про обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Також вина обвинуваченого підтверджується наступними документами:

- рапортом, зареєстрованим 11.07.2022 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГУНП в області за №19785 з приводу повідомлення лікарем Бебех про обставини травмування і виявлення ушкодження у ОСОБА_13 , відповідно до якого 11.07.2024 о 10:10 надійшло повідомлення лікаря ТМЛ №1, №, про те, що звернувся ОСОБА_13 , діагноз: забійне осаднення 1 пальця лівої кисті та правого колінного суглобу. Потерпілий працівник СБУ. Травми отримав 05.07.2022 приблизно о 21:15 в м. Тернопіль, вул. Овочева, під час затримання ОСОБА_7 , який перебував у розшуку за вчинення кримінальних правопорушень за ч. З ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. З ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України;

рапортом, зареєстрованим 11.07.2022 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГУНП в області за №19796 з приводу повідомлення лікарем про обставини травмування і виявлення ушкодження у ОСОБА_12 , відповідно до якого 11.07.2022 о 10:58 надійшло повідомлення лікаря ТМКЛ №1 Бебех, №, про те, що до них звернулися працівники поліції: 1) ст. оперуповноважений в ОВС Тернопільського управління ДВБ НПУ ОСОБА_12 , діагноз: множинні забійні осаднення спини, лівого ліктя та лівої гомілки, післятравматичний припателярний бурсит зліва. Травми отримав 05.07.2022 приблизно о 21:15 в м. Тернопіль, вул. Овочева, 7, та в м. Збараж по вул. Богдана Хмельницького приблизно о 23:00, під час затримання ОСОБА_7 , який перебував у розшуку за вчинення кримінальних правопорушень за ч. З ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. З ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України; 2) заступник начальника відділу Тернопільського управління ДВБ НПУ ОСОБА_19 , діагноз: забій правого ліктьового суглобу, підшкірна гематома правого передпліччя, осаднення правого колінного суглобу. Травми отримав 05.07.2022 приблизно о 23:00 в м. Збараж, вул. Богдана Хмельницького, під час затримання ОСОБА_7 , який перебував у розшуку за вчинення кримінальних правопорушень за ч. З ст. 307, ч. 2 ст. 310, ч. З ст. 313, ч. 2 ст. 317 КК України;

заявою ОСОБА_12 , зареєстрованою 11.07.2022 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 05.07.2022 приблизно о 21:15, перебуваючи в м. Тернопіль по вул. Овочева, 7 спричинив йому тілесні ушкодження під час виконання ним службових обов`язків;

заявою ОСОБА_13 , зареєстрованою 11.07.2022 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який 05.07.2022 приблизно о 21:15, перебуваючи по вул. Овочева в м. Тернополі, чинив опір під час виконання ним службових обов`язків, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження;

- консультаційними висновками спеціаліста №6042 від 11.07.2022 та № 6038 від 11.07.2022 щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , у яких вказано на виявлені тілесні ушкодження;

протоколом обстеження ТОВ «Ортоклініка» від 11.07.2022 лівого колінного суглоба ОСОБА_12

висновком експерта №437 від 18.07.2022, згідно з яким: 1) при судово-медичній експертизі у ОСОБА_12 виявлені садна ділянки лівого ліктьового суглоба, ділянки гіперпігментації шкіри, що є слідами загоєння садна задньої поверхні грудей зліва та ділянки правого ліктьового суглоба, що поширюється на передпліччя, синець ділянки лівого колінного суглоба, синець із садном на його лівої гомілки. У ОСОБА_12 при огляді 11.07.2022 лікарем ортопед-травматологом КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» (консультаційний висновок спеціаліста №6042) та на підставі даних ультразвукового дослідження було встановлено травму лівого колінного суглоба у вигляді післятравматичного препателярного бурситу (запалення слизових (синовіальних) сумок навколо суглобів); 2) характер і морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень вказують на їх утворення від дії тупих предметів близько за 7-9 діб до його експертного огляду, не виключено у вказаний у постанові термін 05.07.2022; 3) виявлена у ОСОБА_12 травма лівого колінного суглоба у вигляді післятравматичного препателярного бурситу із зовнішніми ушкодженнями (синець ділянки лівого колінного суглоба) за ступенем тяжкості належать до легких із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) - п. п. 2.3.1 (а), 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). Всі інші ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких (п. 2.3.5 цих «Правил»); 4) будь-які відомості щодо травмування ОСОБА_12 у постанові не наведені. Утворення виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень за обставин події повідомлених ним при судово-медичній експертизі, не виключається;

висновком експерта №436 від 18.07.2022, згідно з яким: 1) при судово-медичній експертизі у ОСОБА_13 виявлені садна першого пальця лівої кисті та ділянки правого колінного суглоба; 2) характер і морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, вказують на їх утворення від дії тупих предметів близько за 7-9 діб до його експертного огляду, не виключено у вказаний у постанові термін 05.07.2022; 3) виявлені у ОСОБА_13 садна першого пальця лівої кисті та ділянки правого колінного суглоба за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995); 4) будь-які відомості щодо травмування ОСОБА_13 у постанові не наведені. Утворення виявлених у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень за обставин події повідомлених ним при судово-медичній експертизі, не виключається;

протоколом огляду (відеозапису) із таблицею ілюстрацій та відеозаписом, що міститься на DVD-диску, від 05.08.2022, згідно якого 05.07.2022 при фактичному часі на відеозаписі 20:11 чоловіки, візуально схожі на ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебувають у приміщенні під`їзду житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 . До під`їзду вищевказаного будинку під`їжджає автомобіль таксі, а саме мінівен білого кольору, із якого виходить чоловік, візуально схожий на ОСОБА_7 ,, та проходить у приміщення під`їзду. Після чого, перебуваючи в приміщенні, даний чоловік зустрічається із працівниками поліції, ймовірно працівники йому представляються, після чого даний чоловік, який призупинився, різко повертається у протилежному напрямку та розпочинає бігти до виходу із приміщення під`їзду. Працівники поліції розпочинають наздоганяти даного чоловіка, який, вибігши із приміщення під`їзду, пробігає повз автомобілі та прямує по вулиці Овочевій у напрямку до вул. Текстильної, у свою чергу працівники поліції продовжують його наздоганяти. Після чого всі учасники покидають зону відеоспостереження та після чого практично за кілька секунд відеозапис завершується;

- ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 15.08.2019 про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якою, серед іншого перевірено обґрунтованість підозри та розшуку ОСОБА_7 ;

- протоколом від 06.07.2022 затримання особи ОСОБА_7 о 21:15 05.07.2022 у кримінальному провадженні №0000308 від 14.08.2017, згідно якого коштів у значній сумі у нього не виявлено та не вилучено;

- висновком службового розслідування за фактом травмування та законності дій працівників Тернопільського управління ДВБ НП України від 21.07.2022, затвердженим начальником Тернопільського управління ДВБ НП України, у якому зазначено зокрема таке: 05.07.2022 працівниками Тернопільського управління ДВБ НП України спільно із працівниками УСБ України в Тернопільській області, відповідно до доручення слідчого від 05.07.2022 №69/6-1282, з метою перевірки інформації та встановлення місця перебування розшукуваного ОСОБА_7 , здійснено виїзд за адресою: м. Тернопіль, вул. Овочева, 7, для встановлення осіб, яким відоме місцезнаходження останнього. Цього ж дня, приблизно о 21:15 старший оперуповноважений в ОВС Тернопільського управління ДВБ НП України капітан поліції ОСОБА_23 спільно із старшим оперуповноваженим в ОВС УСБ України в Тернопільській області підполковником ОСОБА_24 , покидаючи під`їзд вказаного будинку, зустріли особу, схожу на розшукуваного ОСОБА_7 . В цей час капітан поліції ОСОБА_23 представився працівником поліції та намагався пред`явити службове посвідчення і одночасно запропонував останньому, згідно вимог ст.ст. 31, 32 ЗУ «Про Національну поліцію», пред`явити документи, що посвідчують його особу. Проте підозрюваний ОСОБА_7 , не виконавши законних вимог працівника поліції, різко вибіг з під`їзду та почав втікати від правоохоронців (даний факт підтверджується записами камер відеоспостереження у коридорі даного будинку). Капітаном поліції ОСОБА_25 та оперуповноваженим в ОВС УСБ України в Тернопільській області підполковником ОСОБА_24 було вжито заходів щодо переслідування та зупинення особи, яка за зовнішніми ознаками була схожа на розшукуваного ОСОБА_7 , який перебував у міжнародному розшуку (даний факт підтверджується записами камери відеоспостереження, розміщеної на будинку АДРЕСА_3 ). В ході переслідування підозрюваного ОСОБА_7 , останній на голосові попередження правоохоронців не реагував, продовжував втікати та умисно не виконував законні вимоги останніх. Коли вказані правоохоронці наздогнали ОСОБА_7 , останній почав чинити опір, шляхом нанесення їм ударів руками та ногами в різні частини тіла з метою уникнення затримання та доставлення до органів досудового розслідування. Через декілька хвилин на допомогу капітану поліції ОСОБА_26 та підполковнику ОСОБА_27 підбігли заступник начальника відділу Тернопільського управління ДВБ НП України майор поліції ОСОБА_28 та оперуповноважений Тернопільського управління ДВБ НП України старший лейтенант поліції ОСОБА_29 , які припинили протиправні дії ОСОБА_7 шляхом його знерухомлення та утримування його рук. За результатами службового розслідування, серед іншого, встановлено: відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування щодо отримання майором поліції ОСОБА_30 та капітаном поліції ОСОБА_25 05.07.2022 тілесних ушкоджень під час затримання розшукуваного ОСОБА_7 , який знаходився у міжнародному розшуку, знайшли своє підтвердження. Одночасно, службовим розслідуванням порушень законності та службової дисципліни в діях працівників Тернопільського управління ДВБ НП України не встановлено. Враховуючи протиправні дії підозрюваного ОСОБА_7 під час його затримання, дії працівників поліції визнано правомірними та такими, що відповідають вимогам ст.ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію».

- рапортами заступника начальника управління - начальника відділу оперативних розробок Тернопільського управління ДВБ НП України ОСОБА_31 від 06.07.2022, старшого оперуповноваженого в ОВС Тернопільського управління ДВБ НП України ОСОБА_20 від 06.07.2022, заступника начальника відділу Тернопільського управління ДВБ НП України ОСОБА_17 від 06.07.2022, оперуповноваженого Тернопільського управління ДВБ НП України ОСОБА_18 від 06.07.2022, у яких вони повідомляють обставини виявлення 05.07.2022 в АДРЕСА_2 , розшукуваного за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 , вчинення ним опору і заподіяння тілесних ушкоджень працівникам поліції при його затриманні.

Колегія суддів також допитала обвинуваченого ОСОБА_7 , який вини не визнав. Вказав, що не знав про належність потерпілих до правоохоронних органів, вони йому не представлялися, не були у форменому одязі, сприйняв їх за можливих нападників, які хочуть заволодіти його майном, у зв`язку із чим почав тікати. Потерпілим тілесні ушкодження він не наносив, а намагався захиститися від ударів невідомих осіб, які його били. Про те, що це працівники поліції він зрозумів, коли його знерухомили, підійшов ОСОБА_19 та показав службове посвідчення.

Покази обвинуваченого колегія суддів оцінює критично та вважає їх такими, що свідчать про обрану тактику захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються вищезазначеними показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_19 , висновками судово-медичних експертиз, показаннями експерта в суді першої інстанції та письмовими доказами, утому числі відеозаписом події.

Також обвинувачений не зміг навести переконливих пояснень мотивів втечі, зокрема про те, чому після раптового вибігу із під`їзду будинку АДРЕСА_3 , відчуваючи небезпеку від потерпілих, не сів у автомобіль який знаходився поруч із під`їздом будинку, на якому його попередньо привіз знайомий - ОСОБА_15 (як у потенційне місце укриття від протиправних дій), не звернувся за допомогою до нього, а побіг у протилежному напрямку до вул. Текстильна у м. Тернополі.

Як вбачається з вироку, суд прийшов до переконання, що у діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України внаслідок, нібито не усвідомлення обвинуваченим того факту, що проводилось саме затримання ОСОБА_7 і його проводили працівники правоохоронного органу (відсутність форменого одягу і не підтвердження факту представлення останніх обвинуваченому), а його поведінка, начебто спрямована на втечу від незнайомців, через страх викрадення ними великої суми грошей, які ОСОБА_7 мав при собі.

Водночас, мотивуючи своє рішення суд взяв до уваги виключно показання обвинуваченого, не надавши належної оцінки показам потерпілих у сукупності з іншими доказами та не спростував їх.

Досліджений в ході судового слідства протокол огляду відеозапису від 05.08.2022 у під`їзді житлового будинку по АДРЕСА_2 та безпосередньо сам відеозапис подій у сукупності із показаннями потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_22 , свідка ОСОБА_19 у судовому засідання, які колегія суддів бере до уваги, засвідчив, що потерпілий ОСОБА_12 в момент зустрічі із обвинуваченим ОСОБА_7 , повідомив останньому (в контексті показань обох потерпілих фразу: « ОСОБА_32 , поліція»), після чого обвинувачений почав втікати. Саме з цього моменту, на переконання колегії суддів, останній зрозумів належність цих осіб до працівників правоохоронного органу, що і стало причиною його раптової втечі з під`їзду та подальшого переслідування його потерпілими.

Показання обвинуваченого про страх перед невідомими особами через ймовірну можливість заволодіння ними значною сумою коштів, які він мав при собі, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на відсутність будь-яких передумов для цього, перебування їх у під`їзді житлового будинку, в освітленому місці, відсутність даних про будь-які дії зі сторони потерпілих, які б могли свідчити про застосування насильства до обвинуваченого чи спробу заволодіти його майном, а також відсутність даних про намагання звернутися за допомогою до сторонніх осіб, про вилучення при затриманні коштів у обвинуваченого.

На підтвердження вказаної обставини, колегія суддів бере до уваги обставину, зафіксовану на відеозаписі, що при виході із приміщення під`їзду ОСОБА_7 викидає належну йому сумку (ніби то через збереження якої і втікав), оминає автомобіль свого знайомого, який підвіз ОСОБА_7 до будинку і здійснює втечу від працівників правоохоронного органу.

Факт усвідомлення належності потерпілих до працівників правоохоронного органу підтвердив допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_19 , який повідомив, що в ході переслідування ОСОБА_7 йому неодноразово повідомлялось фраза: « ОСОБА_32 , стій, поліція», як і під час затримання останнього і активного опору таким діям обвинуваченим, під час якого потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_22 були заподіяні тілесні ушкодження. Водночас, ОСОБА_7 на слова потерпілих про належність до правоохоронних органів не реагував, не зупинявся, хоч мав таку можливість, продовжував втікати, а після його зупинення, продовжував чинити опір, в ході якого потерпілі отримали тілесні ушкодження.

Дослідженні в судовому засіданні письмові документи щодо виявлених тілесних ушкоджень на тілі потерпілих підтверджують факт отримання ними тілесних ушкоджень, які у взаємозв`язку із отриманими апеляційним судом показаннями від потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а також свідка ОСОБА_19 свідчать про факт опору ОСОБА_7 законним вимогам працівників поліції під час виконання службових обов`язків та їх отримання внаслідок цього опору.

Так, показання потерпілих є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні. Зокрема, спричинені тілесні ушкодження узгоджуються із первинними медичними документами (консультативними висновками спеціалістів за №6038 і №6042 від 11.07.2022 щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) і не виключаються висновком судово-медичних експертиз потерпілих.

Звернення потерпілих до лікувального закладу через декілька днів після події не спростовує того факту, що тілесні ушкодження були отримані ними саме під час затримання ОСОБА_7 05.07.2022, що не виключено також і судово-медичним експертом.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, водночас, на переконання колегії суддів, надані стороною обвинувачення докази, які досліджені судом апеляційної інстанції, у своїй сукупності та взаємозв`язку, підтверджують факт опору ОСОБА_7 працівникам правоохоронного органу під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Відсутність форменого одягу у ОСОБА_12 та ОСОБА_22 колегія суддів не вважає абсолютним свідченням того, що обвинувачений не міг усвідомлювати про їх належність до працівників правоохоронних органів з урахуваннях послідовних показань потерпілих про те, що вони неодноразово повідомляли про це обвинуваченого з моменту зустрічі та демонстрації посвідчення у під`їзді будинку, після чого він раптово почав тікати, а також під час переслідування останнього. Крім цього, діяльність правоохоронних органів по розшуку для затриманню особи на підставі ухвали суду не може завжди відбуватися гласно із використанням форменого одягу і усіх розпізнавальних знаків правоохоронного органу (ст. 20 Закону України «Про Національну поліцію»), оскільки вказане перечить меті таких розшукових дій і не спрямоване на досягнення бажаного результату.

Посилання сторони захисту на відсутність доручення та неперебування під час виконання службових повноважень, спростовується показаннями потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_19 , висновком та матеріалами службового розслідування.

Колегія суддів вважає що неправильне зазначення у постанові про призначення судово-медичної експертизи є технічною помилкою, що не впливає ні на правову кваліфікацію події, ні на можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, а, відповідно, не може вважатися істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в значенні статті 412 КПК України.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції необґрунтовано ухвалено виправдувальний вирок, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні, яким ОСОБА_7 виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що відповідно до ст.ст. 409, 420 КПК України є підставою суду апеляційної інстанції для його скасування та ухвалення свого вироку.

Враховуючи наведені обставини та оцінюючи досліджені в ході судового і апеляційного розгляду докази, апеляційний суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Оскільки на час апеляційного розгляду минув визначений п.3 ч.1 ст.49 КК України трирічний строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.342 КК України, який не зупинявся і не переривався та обвинувачений не надав згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, колегія суддів прийшла до висновку про те, що у відповідності до вимог ст. 74 ч. 5 КК України його слід звільнити за вироком суду від покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому системний аналіз формулювань у законі України про кримінальну відповідальність звільнення від покарання (ч.ч. 4,5 ст.74 КК України,ч.1 ст.105 КК України), звільнення від відбування покарання (ст.ст.75,79,104 КК КК України), звільнення від призначеного покарання (ст.78 КК України дає підстави колегії суддів для висновку що звільнення від покарання необхідне як звільнення не від конкретного виду і розміру покарання, передбаченого санкцією статті КК України або призначеного судом, а саме від його призначення як форми примусу загалом. Отже, колегія суддів звільняючи ОСОБА_7 від покарання не визначає йому вид та розмір покарання , що узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах ВС від 19.03.2024 та від 07.11.2024 ( справи № 756/3924/20 та № 401/2378/21).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 до скасування з ухваленням нового вироку відповідно до п.3 ч.1 ст.420 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 05 березня 2025 відносно ОСОБА_7 скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та звільнити ОСОБА_7 від покарання за 2 ст. 342 КК України у зв`язку з закінченням строків давності відповідно до п.3 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення .

Головуючий

Судді