Номер провадження:1-кс/521/2582/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2025 року м.Одеса
В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який цього ж дня затверджено Верховною Радою України. У подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.04.2025 № 235/2025, затвердженого Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб, тобто до 07 серпня 2025 року.
У подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні вищевказаного магазину, переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, побачив на торгівельній полиці парфумовану чоловічу воду Dolce Gabbana K, об`ємом 100мл, та вартістю 4799 гривень 20 копійок, яку визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, у вказаний час, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, з метою особистого збагачення, розуміючи протиправний характер своїх дій, суспільну небезпечність та наслідки свого діяння, бажаючи їх настання, скориставшись тим, що його дії ніким не будуть помічені, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, взяв з торгівельної вітрини парфумовану чоловічу воду Dolce Gabbana K, об`ємом 100мл, та вартістю 4799 гривень 20 копійок, після чого вищезазначений товар сховав собі під куртку.
Після цього, ОСОБА_5 , не розрахувавшись за парфумовану чоловічу воду Dolce Gabbana K, об`ємом 100мл., на касовій зоні магазину «Єва», яка знаходилася під його курткою, вирішив вийти з приміщення магазину «Єва», з викраденим майном.
Однак, протиправні дії ОСОБА_5 були помічені керуючою магазину «Єва» - ОСОБА_7 , яка почала кричати в бік ОСОБА_5 , тим самим спонукаючи його припинити протиправні дії, проте останній, нехтуючи вимогам ОСОБА_7 та розуміючи, що його дії, направлені на викрадення чужого майна, стали помітними для оточуючих, при цьому не бажаючи їх припиняти, усвідомивши суспільно небезпечний характер своїх дій, направлених на відкрите викрадення чужого майна, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки вказаних дій та бажаючи їх настання, діючи повторно, в умовах воєнного стану, зачинив за собою двері магазину та почав втікати у бік вул. Мала Арнаутська у м. Одесі від ОСОБА_7 , яка, в свою чергу намагалась його наздогнати із вимогою повернути викрадений ним товар.
У подальшому, ОСОБА_7 не змогла наздогнати та припинити протиправні дії ОСОБА_5 , в результаті чого останній з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись відкрито викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Руш», майнову шкоду на загальну суму 4799 гривень 20 копійок.
01.07.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а саме у відкритому викраданні чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом проведення слідчого експерименту із застосуванням відео-звукозапису, за участі ОСОБА_7 , протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_8 , протокол допиту свідка ОСОБА_9 , протокол допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом пред`явлення особи для впізнання, за участі ОСОБА_10 , протокол допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення особи для впізнання, за участі ОСОБА_11 , протокол огляду речового доказу, постановами про визнання речових доказів, та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та представника потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК.
Відтак у слідства є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрювану у скоєні злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.
Прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити та визначити заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатної особи, враховуючи тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризиків, те що підозрюваний неодноразово раніше судимий.
Захисник підозрюваного заперечувала проти клопотання слідчого, просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики є необгрунтованими, підозрюваний співпрацює із слідством, тому не може ні на кого впливати. У випадку застосування запобіжного заходу, визначити мінімальний розмір застави враховуючи матеріальне становище підозрюваного.
Перевіривши та дослідивши надані матеріали до клопотання, заслухавши думки учасників процесу, суд вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадження, спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вимогами ч.2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1, ч.2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Статтею 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя наділений лише повноваженнями на перевірку обґрунтованості підозри, яка за своїм змістом до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч.1 ст.276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
У матеріалах клопотання достатньо наявних даних, які указують на факти, що ОСОБА_5 міг вчинити вказане у клопотанні правопорушення і такі є переконливим для суду, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою. З наведених обставин, проводячи оцінку наданих суду матеріалів, доводів учасників процесу, слідчий суддя вважає, що підозра є обґрунтованою.
При вирішенні питання про ризики, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_5 , раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, що вказує на наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та представника потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України.
Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.
Відтак, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, вимог наведеного законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів слідчим суддею не встановлено.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави, слідчий суддя враховує не лише обсяг повідомленої підозри, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти»).
Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.
Розмір застави щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчинені тяжкого злочину визначається у межах від 20 (двадцяти) до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 372 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого - задовольнити частково .
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 53 (п`ятдесят три) дні в межах строку досудового розслідування з триманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 01 вересня 2025 року включно.
Підозрюваний ОСОБА_5 з дня визначення судом розміру застави може внести заставу на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області або забезпечити її внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду.
За умови внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до ч.5 ст.194 КПК України будуть покладені обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватись від спілкування зі свідками та представинком потерпілого у кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Наслідком невиконання зазначених обов`язків є звернення застави в дохід держави і обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або тримання під вартою.
Строк дії ухвали суду становить до 01.09.2025 року включно.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1