Житомирський апеляційний суд
Справа №275/179/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/457/25
Категорія ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Приазовське Першотравневого району Донецької області, українця, громадянина України, офіційно не працючого, який депутатом та інвалідом не являється, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20.01.2016 Першотравневим районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст.75, 104, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 15.03.2018 Приморським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.1 ст.289 КК України до

обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 18.12.2018 Приморським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.1 та ч.2 ст.185 КК України до

позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 14.03.2019 Іллічівським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.2 ст.185 КК України до

позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 08.08.2019 Приморським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.2, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

- 10.02.2020 Першотравневим районним судом Донецької області за ч. 2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання призначеного вироком Приморського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 08.08.2019 остаточно призначено покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі; 26.04.2023 року звільнений з ДУ «Сокирянська виправна колонія (№ 67)» у зв`язку з відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити нове рішення яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі. На підставі ч.1,4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Народицького районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяці позбавлення волі. Вважає, вирок незаконним та необґрунтованим.

28.02.2025 на електронну адресу Житомирського апеляційного суду надійшло заперечення від прокурора Попільнянського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 14.01.2025 року, в якому вона просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Народицького районного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з 15.09.2024.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, указом Президента України № 64/2022 на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який затверджено 24.02.2022 Верховною Радою України

ЗУ Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні». У зв?язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", на підставі Указу Президента України від 06.11.2023 р. № 734/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Всупереч введеному правовому режиму воєнного стану, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти

власності за наступних обставин.

Так, 18.12.2023 близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп?яніння, перебував в приміщенні магазину ТОВ «ФОРА», за адресою вул. Митрополита Іларіона, 22 в смт. Брусилів, Житомирський район, Житомирська область, Брусилівська об?єднана територіальна громада.

В цей час та місці, за вказаних обставин, в нього виник злочинний протиправний умисел на заволодіння чужим майном, а саме 1 пляшкою горілки марки «Гетьман» ємністю 1000 мл., що знаходилася на вітрині магазину ТОВ «ФОРА».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне в умовах воєнного стану, викрадення чужого майна, маючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , 18.12.2023 близько 22 години 30 хвилин, шляхом вільного доступу, умисно викрав 1 пляшку горілки марки «Гетьман» ємністю 1000 мл. вартістю 227.20 грн., яка належить ТОВ «ФОРА». Під час вчинення вказаного кримінального правопорушення дії ОСОБА_7 були помічені працівниками ТОВ «ФОРА», але на їх зауваження він не відреагував та тримаючи при собі 1 пляшку горілки марки «Гетьман» ємністю 1000 мл. зник з місця події. В подальшому ОСОБА_7 викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, та дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування збитку потерпілому.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного спяніння та рецидив злочинів.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований та на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Народицького районного суду Житомирської області від 09.12.2024.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, в межах санкції ч.4 ст.186 КК України та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що судом не було враховано обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проте, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено та з матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 останній раз звільнився з місць позбавлення волі 26.04.2023 і знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин 18.12.2023 року, на переконання колегії суддів, навіть при наявності обставин, що пом`якшують його покарання, не дає підстав для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення. Проте, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування положень ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Положення ч.1, 4 ст.70 КК України судом застосовано правильно.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 14 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: