У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/1725/25 № 1-кп/610/155/2025
м. Балаклія01 серпня 2025 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під домашнім арештом на строк 2 місяці.

Клопотання обґрунтоване тим, що обвинувачується у вчинення тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання - позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п'яти до восьми років, з огляду на суворість можливого покарання може здійснити спробу переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Обвинувачений і захисник заперечували, посилалися на недоведеність клопотання і відсутність ризиків. Оскільки обвинувачений свої обов`язки виконує.

Потерпіла не висловилася по суті клопотання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

За приписом ч. 7 ст. 194 КПК України обов 'язки, передбачені частинами п'ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

За загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 25.02.2025 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 23.04.2025 продовжено строк тримання під домашнім арештом до 23.05.2025 включно.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 06.06.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту до 05 серпня 2025 року включно, заборонити йому з 22.00 години по 05.30 годину наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися з м. Балаклія Ізюмського району Харківської області без дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Найближча можлива узгоджена з захисником дата наступного судового засідання 12.08.2025, тобто вже після закінчення строку тримання під домашнім арештом.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння.

А саме у тому, що 23.02.2025, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем здійснив наїзд на потерпілу, якій були спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено процедуру отримання показань у кримінальному провадженні - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань тощо.

Висновок суду також ґрунтується на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, а це тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п'яти до восьми років. Інкримінується його вчинення у сані алкогольного сп'яніння.

Ці обставини можуть спровокувати обвинуваченого на втечу, незаконно вплинути на потерпілу та свідків у своїх інтересах, та мають перевагу над його соціальними характеристиками.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Інші позитивні дані про особу обвинуваченого цього висновку не спростовують. Достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, суду не надані.

Продовження строку тримання обвинуваченого під домашнім арештом необхідно для забезпечення здійснення судового провадження, яке з об`єктивних причин не закінчено на даний час.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів на сьогоднішній час не встановлено.

На цьому етапі кримінального провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які може вирішувати тільки при ухвалені судового рішення під час вирішення обвинувачення по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правової кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-190, 201 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1)Клопотання прокурора задовольнити повністю.

1)Обвинуваченому ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до 01 жовтня 2025 року включно продовжити строк тримання під домашнім арештом за ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 06 червня 2025 року.

2)Виконання ухвали доручити Балаклійському ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1