Справа №585/3855/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/648/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього дії Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення від призначеного покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року, відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього дії Закону України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та звільнення від призначеного покарання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 537, ст. 539 КПК України, не може переглядати та змінювати фактичний зміст інших рішень суду (вироків, ухвал), коли вирішує питання в порядку виконання вироку, тому не може вважатися компетентним судом, який може змінити рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Так, вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2023 року, ОСОБА_7 був засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, повторно, та за епізодом викрадення майна ОСОБА_9 , поєднане із проникнення у житло.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подане ним клопотання про застосування до нього дії Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», звільнивши його від призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2023 року покарання.

Вважає ухвалене судове рішення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, вартість викраденого ним майна у більшість епізодів вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не перевищував двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що застосовувались у 2022, 2023 роках.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 із захисником адвокатом ОСОБА_8 , які подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У зв`язку зі вказаними змінами у законодавстві, засуджений ОСОБА_7 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області зі заявою, в якій просив привести вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2023 року у відповідність із вимогами діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2023 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, останньому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 05 років 01 місяць.

Зокрема, ОСОБА_7 визнаний винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наступними епізодами:

- грудень 2021 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 5126 грн. 98 коп.;

- 28 серпня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 2649 грн. 73 коп.;

- з 16 вересня 2022 року по 17 вересня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 715 грн.;

- 19 вересня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 4168 грн. 80 коп.;

- 25 вересня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 3266 грн. 67 коп.;

- з 01 жовтня 2022 року по 03 жовтня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 4799 грн. 20 коп.;

- з 05 жовтня 2022 року по 09 жовтня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 2543 грн.;

- 09 жовтня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 399 грн.;

- 10 жовтня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 4310 грн. 40 коп.;

- 11 жовтня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 399 грн.;

- 25 жовтня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 4000 грн.;

- 31 жовтня 2022 року, із заподіянням матеріальних збитків на суму 1644 грн., 1386 грн., 16605 грн.;

- 16 жовтня 2022 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 19229 грн. 78 коп.;

- 17 квітня 2023 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 4518 грн.;

- 23 квітня 2023 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 7500 грн.;

- з 26 квітня 2023 року по 27 квітня 2023 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 1566 грн. 67 коп.;

- 27 квітня 2023 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 666 грн. 60 коп.;

- з 28 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року, із заподіянням матеріальних збитків на суму 1869 грн., 700 грн., 590 грн. 95 коп.;

- 29 квітня 2023 року із заподіянням матеріального збитку на суму 2463 грн. 75 коп.;

- 29 квітня 2023 року, крадіжка поєднана із проникнення, із заподіянням матеріального збитку на суму 996 грн. 33 коп.;

- 30 квітня 2023 року, із заподіянням матеріального збитку на суму 4219 грн. 20 коп.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру становив 1240 грн. 50 коп. 01 січня 2023 року, прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн. та 1342 грн. 50 відсотків від його розміру.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодами від 16 вересня 2022 року, 09 жовтня 2022 року, 11 жовтня 2022 року, 31 жовтня 2022 року (за фактом викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), 26 квітня 2023 року, 27 квітня 2023 року, 28 квітня 2023 року (за фактом викрадення майна потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ), 29 квітня 2023 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2481 грн. ( 1240,50х2=2481) у 2022 році, та 2684 грн. (1 342х2=2684) у 2023 році відповідно.

Отже, вартість майна, викраденого за епізодами від 16 вересня 2022 року, 09 жовтня 2022 року, 11 жовтня 2022 року, 31 жовтня 2022 року (потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), 26 квітня 2023 року, 27 квітня 2023 року, 28 квітня 2023 року ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ), 29 квітня 2023 року та за яким ОСОБА_7 було засудженого вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2023 року, вказаних сум не досягають.

Відповідно, вчинення крадіжок за вказаними епізодами, не підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Апеляційний суд не може погодитись із висновками суду першої інстанції, що у даному випадку не вбачається підстав для звільнення ОСОБА_7 , оскільки останній засуджений також за епізодом від 29 квітня 2023 року, через наявність кваліфікуючої ознаки, проникнення у житло.

Так, за змістом ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Тобто, з огляду на викладену норму Закону, перекваліфікація діяння, передбаченого ст.185 КК України на ст.162 КК України, можлива лише на стадії судового розгляду, а не під час вирішення питання в порядку виконання вироку.

Оскільки, вчинене 29 квітня 2023 року ОСОБА_7 діяння, згідно з Законом № 3886-ІХ, не може вважатись крадіжкою в розумінні ст. 185 КК України, становище засудженого у даному випадку покращується.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нової ухвали про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання за вказаними епізодами, за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2023 року, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2024 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» - задовольнити частково.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за епізодами від 16 вересня 2022 року, 09 жовтня 2022 року, 11 жовтня 2022 року, 31 жовтня 2022 року (за фактом викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), 26 квітня 2023 року, 27 квітня 2023 року, 28 квітня 2023 року (за фактом викрадення майна потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ), 29 квітня 2023 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку із усуненням караності вчиненого діяння.

Вважати ОСОБА_7 , засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Полтава від 27 листопада 2023 року:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 03 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 05 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України (за епізодами від 27 серпня 2022 року, 19 вересня 2022 року, 25 вересня 2022 року, 01 жовтня 2022 року 03 жовтня 2022 року, 05 жовтня 2022 року 09 жовтня 2022 року, 10 жовтня 2022 року, 25 жовтня 2022 року, 31 жовтня 2022 року (за фактом викрадення майна потерпілого ОСОБА_15 ), 16 жовтня 2022 року, 17 квітня 2023 року, 23 квітня 2023 року, 30 квітня 2023 року) до покарання у виді 05 років 01 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 05 років 01 місяць.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4