МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

15 липня 2025 року Справа №370/3145/15-к

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представників органу пробації ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Макарів Київської області подання Макарівського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в м. Києві та Київській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, засудженого 29.01.2014 року Святошинським районним судом м. Києва за ст. ст. 187, ч. 2, 69 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки

в с т а н о в и в:

Макарівський районний відділ кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в м. Києві та Київській області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання засудженим ОСОБА_5 , посилаючись на те, що останній з 31.03.2014 року перебуває на обліку в Макарівському районному відділі кримінально-виконавчої інспекції.

Відповідно до ст. 76 КК України на засудженого судом покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

02.04.2014 року ОСОБА_5 , в присутності матері ОСОБА_7 , був ознайомлений з порядком та умовами відбування іспитового строку, йому були роз`яснені правові наслідки за невиконання обов`язків, покладених на нього судом, за систематичне вчинення адміністративних правопорушень, а також за вчинення злочину в період іспитового строку.

Також йому було роз`яснено, що відповідно до ст. 164 КВК України, поважними причинами неявки засудженого до інспекції в призначений строк визнаються: несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють можливості своєчасно прибути за викликом і які документально підтверджені (а.с.13, 17, 19).

Того ж дня, ОСОБА_5 був ознайомлений під розпис з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію: перший та третій понеділок кожного місяця (а.с.15).

Незважаючи на профілактичні бесіди, а також те, що засудженому неодноразово роз`яснювались правові наслідки за вчинення в період іспитового строку нового злочину, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та скоїв повторний злочин.

06.02.2015 року ОСОБА_5 повідомив кримінально-виконавчу інспекцію про те, що слідчим відділом Солом`янського РУ ГУМВС України в місті Києві у відношенні нього відкрите кримінальне провадження за ч. 2 ст. 187 КК України (а.с.70).

13.05.2015 року до кримінально-виконавчої інспекції надійшов витяг з кримінального провадження та копія повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України (а.с.126-128).

05.02.2015 року Солом`янським районним судом міста Києва ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово строком на два місяці до 05.04.2015 року (а.с.129-130).

03.04.2015 року громадянка ОСОБА_7 повідомила кримінально-виконавчу інспекцію, що її син ОСОБА_5 23.03.2015 року пішов із будинку та більше додому не повернувся, де він може перебувати їй невідомо (а.с.82).

З метою встановлення місця знаходження ОСОБА_5 , Макарівським районним відділом кримінально-виконавчої інспекції були проведені наступні початкові розшукові заходи:

витребувана довідка з відділу ДРАЦС Макарівського РУЮ, що запису про смерть ОСОБА_5 не виявлено (а.с.105);

опитано громадянина ОСОБА_8 , який пояснив, що не знає де може перебувати ОСОБА_5 (а.с.106);

витребувана довідка з ІТТ Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області про те, що ОСОБА_5 за наявними обліками не значиться (а.с.107);

витребувана довідка з Макарівської ЦРЛ, що ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався (а.с.108);

витребувана довідка з Макарівського районного відділення судово-медичної експертизи, що труп ОСОБА_5 не направлявся і розтин його не проводився (а.с.109);

витребувана довідка з Київського обласного психіатрично-наркологічного медичного об`єднання, що ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався (а.с.110);

витребувана довідка з КЗ КОР «Київська обласна дитяча лікарня», що ОСОБА_5 на лікуванні не перебував (а.с.111);

витребувана довідка з КЗ КОР «Київський обласний протитуберкульозний диспансер», що ОСОБА_5 за медичною допомогою не звертався та на стаціонарному лікуванні не перебував (а.с.112);

витребувана довідка з приймальника-розподільника ГУ МВС України в м. Києві, що ОСОБА_5 до закладу не доставлявся (а.с.113);

витребувана інформація з Київського СІЗО, що ОСОБА_5 по обліковим даним картотеки не рахується (а.с.117);

витребувана інформація з Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», що ОСОБА_5 на лікуванні не перебував (а.с.118);

витребувана довідка з КЗ КОР «Київська обласна психоневрологічна лікарня №2», що ОСОБА_5 на лікуванні не знаходився та по архівним даним не значиться (а.с.124);

витребувана довідка з КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», що ОСОБА_5 на лікуванні не перебував (а.с.125);

витребувана довідка з КЗ КОР «Київська обласна туберкульозна лікарня №2», що ОСОБА_5 за медично допомогою не звертався і на лікуванні не знаходився (а.с.134);

неодноразово опитувалась мати ОСОБА_5 , громадянка ОСОБА_7 , яка пояснила, що не знає, де може перебувати її син, зв`язку із ним не підтримує, а причиною його зникнення із дому вважає уникнення кримінальної відповідальності (а.с.122, 151).

Вжитими заходами, встановити місцезнаходження засудженого ОСОБА_5 не вдалося.

05.05.2015 року, керуючись ч. 1 ст. 164 КВК України, п. 6.5 розділу IV наказу ДДУПВП та МВС України №270/1560 від 19.12.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань», було направлено подання та матеріали початкового розшуку стосовно засудженого ОСОБА_5 до Макарівського РВ ГУМВС України в Київській області для проведення подальших розшукових заходів (а.с.119-121).

14.04.2015 року Солом`янським РУ ГУМВС України в місті Києві у відношенні ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, заведено оперативно-розшукову справу «Розшук» та проводяться заходи щодо становлення місця перебування та затримання ОСОБА_5 (а.с.165-167).

24.11.2015 року до кримінально-виконавчої інспекції надійшло повідомлення із Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві, що у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, прийняте рішення про зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного (а.с.168).

Після зникнення ОСОБА_5 з місця проживання він не з`явився для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції у встановлені йому дні: 06.04.2015 року, 20.04.2015 року, 05.05.2015 року, 18.05.2015 року, 02.06.2015 року, 15.06.2015 року, 06.07.2015 року, 20.07.2015 року, 03.08.2015 року, 17.08.2015 року, 07.09.2015 року, 21.09.2015 року, 05.10.2015 року, 19.10.2015 року, 02.11.2015 року, 16.11.2015 року (а.с.16).

Систематичне невиконання засудженим ОСОБА_5 обов`язку суду періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, зникнення з місця проживання та скоєння ним нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Своєю поведінкою ОСОБА_5 показав, що на шлях виправлення не став, не проявив готовності до самокерованої, соціально-правомірної поведінки, що вбачає неможливість засудженого стати на шлях виправлення без ізоляції від суспільства.

Захисники ОСОБА_6 , в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні подання та заявила клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В обгрунтування вказала, що вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2014 р. по справі № 759/19849/13-к набрав законної сили 03.03.2014 р.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Частиною 3 статті 106 КК України також встановлено, що до осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки виконання обвинувального вироку: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до покарання у виді позбавлення волі па строк не більше п`яти років за тяжкий злочин

В даному випадку, ОСОБА_5 , згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва було засуджено за тяжкий злочин на строк п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КПК України, перебіг давності зупиняється, якщо осуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його гримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Згідно із ч. 4 ст. 80 КПК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом срок вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та становлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, пебігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс 15 постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним актом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із починів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків явності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Що стосується вчинення ОСОБА_5 нового злочину та переривання строків, встановлених ст. 80 КК України, то новий злочин за ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_5 вчинив 22 січня 2015 року.

Як вже зазначалось вище, згідно ч. 4 ст. 80 КПК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Таким чином, якщо навіть і керуватися вимогами даної норми, то перебіг давності виконання обвинувального вироку в такому випадку розпочинається з дня вчинення ОСОБА_5 нового злочину, тобто з 22 січня 2015 р. Тобто, саме з цього дня розпочинається новий п`ятирічний відлік строку давності виконання обвинувального вироку і закінчився він 22 січня 2020 року. А тому просили звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 29.01.2014 року за ч. 2 ст. 187 КК України, 69 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав свого захисника та просив відмовити в задоволенні подання пробації та задовольнити клопотання захисника.

В судовому засіданні представник уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_4 подання підтримала з посиланням на обставини, які викладені в ньому та просила задовольнити подання, та пояснила, що засуджений ОСОБА_5 від відбування покарання не ухилявся, а ухилявся від виконання обов`язків, а тому в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , вказала, що подання підлягає задоволенню та просила подання задовольнити, а у задоволенні клопотання захисника відмовити.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи №26/2014, заслухавши думку учасників провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно вироку Святошинського районного суду міста Києва від 29.01.2014 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та засуджений із застосуванням вимог ст.ст. 69, 75, 76, 104 КК України до п`яти років позбавлення волі з випробувальним строком два роки та виконанням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

В підписці від 02.04.2014 року ОСОБА_5 зазначив, що йому роз`яснені покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Згідно постанови про встановлення днів явки на реєстрацію від 02.04.2014 року, засудженому ОСОБА_5 встановлені дні явки на реєстрацію: перший та третій понеділок кожного місяця.

З листка реєстрації вбачається, що засуджений ОСОБА_5 не з`являвся на реєстрацію: 06.04.2015 року, 20.04.2015 року, 05.05.2015 року, 18.05.2015 року, 02.06.2015 року, 15.06.2015 року, 06.07.2015 року, 20.07.2015 року, 03.08.2015 року, 17.08.2015 року, 07.09.2015 року, 21.09.2015 року, 05.10.2015 року, 19.10.2015 року, 02.11.2015 року, 16.11.2015 року.

В повідомлені про підозру від 04.02.2015 року вказано, що слідчий СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві старший лейтенант міліції ОСОБА_9 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000769 від 28.01.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України, повідомив ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

В повідомленні про підозру від 04.02.2015 року відсутні підписи: слідчого СВ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві старший лейтенант міліції; відсутня відмітка про «погоджено» старшим прокурором прокуратури Солом`янського району м. Києва; підозрюваного.

Згідно ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05.02.2015 року у справі №760/2322/15-к, до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово строком на два місяці.

З листа-повідомлення №3414 від 06.11.15 Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, вбачається, що у кримінальному провадженні №0000769 від 28.01.2015 року, за підозрою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, 30.03.2015 року прийнято рішення про зупинення досудового розслідування на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України у зв`язку з розшуком підозрюваного.

Згідно постанови Макарівського районного суду Київської області від 10.02.2016 року у справі №370/3145/15-к, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у розшук.

Відповідно до вимог ч. 1- 4 ст. 80 КК України, яка регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, - особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Частинами 1, 3 ст. 106 КК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Щодо осіб, зазначених у частині першій цієї статті, встановлюються такі строки виконання обвинувального вироку:

1) два роки - у разі засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також при засудженні до покарання за кримінальний проступок;

2) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

3) сім років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин.

Слід сконцентрувати увагу на положення ч. 3 ст. 80 КПК України, якою передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч.1 цієї статті, подвоюються.

Згідно із ч. 4 ст. 80 КПК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання : обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

А таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно правовому висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24.12.2015 року), ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК.

Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину.

Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Щодо вчинення ОСОБА_5 нового злочину та переривання строків, встановлених ст. 80 КК України, то встановлено, що у Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000769 зазначено, що новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_5 вчинив 22.01.2015 року.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 80 КПК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Таким чином, якщо навіть і керуватися вимогами даної норми, то перебіг давності виконання обвинувального вироку розпочинається з дня вчинення ОСОБА_5 нового злочину, тобто з 22.01.2015 року. І саме з цього дня розпочинається новий п`ятирічний відлік строку давності виконання обвинувального вироку і закінчився 22.01.2020 року.

В матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся.

Крім того, слід зазначити, що стаття 75 КК України, якою регламентований порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням, та стаття 76 КК України, якою регламентовані обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, не перебувають у розділі Х «Покарання та його види» КК України. Тому ухиляння від виконання обов`язків, які покладаються судом на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням не можна ототожнювати з ухилянням від відбування кримінального покарання.

З огляду на вище викладене, суд вважає що у задоволенні подання Макарівського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в місті Києві та Київській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання засудженим ОСОБА_5 слід відмовити а клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку підлягає задоволенню, оскільки на день розгляду даного подання строк давності виконання вироку Святошинського районного суду міста Києва від 29.01.2014 року за ч. 2 ст. 187 КК України, 69 КК України закінчився.

Керуючись вимогами ст.ст. 80, 106 КК України, ст. 539 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні подання Макарівського районного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в місті Києві та Київській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання засудженим ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 29.01.2014 року за ч. 2 ст. 187 КК України, 69 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 років, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 21.07.2025 року о 09-30.

Суддя ОСОБА_1