КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 23 липня 2025 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, вилучене 01.04.2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання директора ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони користування, розпорядження, відчуження, а саме:

- мобільний телефон «iPhone 14 Pro Max» s/n: НОМЕР_1 , smei: НОМЕР_2 , smei: НОМЕР_3 ;

- довіреність ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» код НОМЕР_14 в двох екземплярах на румунській мові та український мові;

- довіреність № 228 від 08.06.2023 в двох екземплярах на румунській мові та український мові;

- дублікат спеціальної довіреності № 8381 на румунській мові та український мові;

- 1 купюра номіналом 200 Євро, 9 купюр номіналом 100 Євро, 42 купюри номіналом по 50 Євро, 1 купюра номіналом 20 Євро всього 3220 Євро;

- 53 576 доларів США;

- 474 500 гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання та вилучене майно повернути ОСОБА_5 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що грошові кошти, мобільні телефони та довіреності вилучено всупереч ухвалі слідчого судді, які не мають відношення до кримінального правопорушення.

Прокурор у клопотанні зазначає, що здійснено перевезення вантажу п`ятьма вантажівками та різниця у перевезені вантажу за одну вантажівку становить 1 120 Євро, що еквівалентно становить 5 600 Євро. Однак прокурор просив накласти арешт на кошти у сумі 53 576 доларів США, 3 220 Євро, 474 500 грн., що значно перевищує суму у 5 600 Євро.

Посилається на те, що вилучені грошові кошти набуто ОСОБА_5 внаслідок продажу нерухомості, отримання заробітньої плати у ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» та отримання спадщини.

Вважає, що ризики, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України відсутні, а твердження прокурора про незаконну діяльність є безпідставними, що є порушенням презумпції невинуватості.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 03 вересня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що компанією «ІНФОРМАЦІЯ_1.» до ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» (код ЄДРПОУ НОМЕР_14) надано транспортно-експедиційну заявку від 17.07.2023 №3/RZE на перевезення вантажу для одного з державних підприємств ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4.

З акту наданих послуг від ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що перевезення вантажу здійснювали наступні транспортні засоби: НОМЕР_4 / НОМЕР_5 , НОМЕР_6 / НОМЕР_7 , НОМЕР_8 / НОМЕР_9 . Вартість послуг становила ІНФОРМАЦІЯ_6

Таким чином, на виконання умов укладеного договору між ДП ІНФОРМАЦІЯ_7» та компанією «ІНФОРМАЦІЯ_1.», працівниками останньої до ДП ІНФОРМАЦІЯ_7» надано транспортно-експедиційну заявку від 20.07.2023 № 9 на перевезення вищезазначеної номенклатури товарів.

За версією органу досудового розслідування. вказані послуги відповідно до Акту наданих послуг від 25.07.2023. №AL958-23 здійснювали транспортні засоби з д.н. НОМЕР_10 , НОМЕР_6 / НОМЕР_7 , НОМЕР_8 / НОМЕР_9 , НОМЕР_4 / НОМЕР_11 , НОМЕР_12 / НОМЕР_13 . Останні два транспортних засоби, як установлено, замовлено ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_15). Вартість послуг становила ІНФОРМАЦІЯ_9 з урахуванням експедирування супроводом озброєної охорони 5600 Євро, тобто саме перевезення складає ІНФОРМАЦІЯ_10 за транспортний засіб.

З урахуванням викладеного, різниця у перевезені становить 1120 Євро за один транспортний засіб, що складає близько 33% завищення чи переплат з метою особистого збагаченням та надмірних витрат обмеженого ІНФОРМАЦІЯ_11.

Також, органом досудового розслідування встановлено, що в документальних матеріалах поданих на митне оформлення фактичним перевізником є ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» (код ЄДРПОУ НОМЕР_14).

Таким чином, наявні дані свідчать про те, що після укладення ІНФОРМАЦІЯ_12» договору на перевезення з польською компанією «ІНФОРМАЦІЯ_1.», остання фактично не здійснюючи перевезень, укладає аналогічний договір з українською компанією ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» (код ЄДРПОУ НОМЕР_14) та як наслідок, різниця коштів залишається на рахунках ІНФОРМАЦІЯ_13 та можливо привласнюється власниками вказаних компаній.

В ході досудового розслідування отримано інформацію щодо можливої причетності до вчинення вказаного злочину директора ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_5 який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

01 квітня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року за місцем проживання директор ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук під час якого виявлено та вилучено речі та грошові кошти.

01 квітня 2025 року постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 вилучені під час обшуку речі та грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001024.

02 квітня 2025 року прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно під час проведення обшуку за місцем проживання директора ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001024 про накладення арешту на речі та грошові кошти, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для часткового арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Крім того, вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 від 01 квітня 2025 року визнано речовими доказами, оскільки можуть бути здобуті злочинним шляхом, а також використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказані грошові кошти, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Твердження апелянта, що грошові кошти набуто ОСОБА_5 внаслідок продажу нерухомості, отримання заробітньої плати у ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_2» та отримання спадщини, підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що виявлене майно вилучено всупереч ухвалі слідчого судді, не заслуговують на увагу, оскільки як вважає колегія суддів вилучені та арештовані речі та грошові кошти мають значення у кримінальному провадженні і мають статус тимчасово вилученого майна.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Єдиний унікальний № 752/7094/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Справа № 11сс/824/3901/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК