НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2025 року ЄУ № 322/1008/25 (Провадження № 1-кп/322/251/25)

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарка судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисниці ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеконференції клопотання прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янецьПодільський Хмельницької області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

встановив:

1 липня 2025 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 (відомості в ЄРДР внесені 05.02.2025 за №0000710).

Цього ж дня ухвалою судді призначено підготовче судове засідання у провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою до 13.07.2025 на підставі ухвали слідчого суді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2025.

09.07.2025 на адресу суду надійшло згадане клопотання прокурора.

З пояснень захисниці і обвинуваченого випливало, що копію клопотання вони отримали завчасно.

В підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання.

Захисниця заперечувала проти задоволення запобіжного заходу. Вважала, що заявлені прокурором ризики або відсутні взагалі, або носять суто імовірний характер. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, хоче повернутися на військову службу, однак з огляду на висновок ВЛК, знайти відповідну військову частину, яка б надала письмову згоду не просто, а в умовах СІЗО ще складніше. Наразі нею направлені запити до кількох частин однак відповіді з них ще не надходили. Просила у задоволенні клопотання відмовити і не застосовувати щодо її підзахисного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений повністю підтримав думку свого захисника.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

На стадії досудового розслідування слідчим суддею встановлені ризики передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КК України. Застосовуючи до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

За правилами ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст.ст.132, 183 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Доведення наявності обґрунтованості обвинувачення, на переконання суду є неактуальним, з огляду на те, що сторона захисту не ставить це під сумнів.

Суд погоджується з доводами захисниці про те, що ризики незаконного впливу на свідків і вчинення нового кримінального правопорушення є маловірогідними.

Водночас прокурором доведено, що принаймні один із раніше заявлених і встановлених ризиків не перестав існувати і не зменшився.

Це є ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливість переховування обвинуваченого від суду, про що насамперед свідчить той факт, що ОСОБА_4 усвідомлює, що в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, йому загрожує покарання на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі.

Крім цього ОСОБА_4 до моменту його доставки в правоохоронний орган фактично дев`ять місяців ухилявся від військової служби. Останній стверджував, що частково це було пов`язано із проходженням тривалого лікування в вільних закладах охорони здоров`я, втім навіть сам обвинувачений визнав те, що після закінчення лікування заходів для повернення на службу він не вживав, так би мовити жив цивільним життям, працював, сплачував аліменти на утримання дітей, і фактично був затриманий на одному з блокпостів під час перевірки документів. Вказане, на переконання суду, додатково вказує на існування згаданого ризику.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Водночас, відповідно до ч.7 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 - 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Згідно з ч.4 ст.183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується дані про його особу, вік, стан здоров`я.

Зазначені обставини, наряду із існуванням високого ступеня ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід (застава), не зможе ефективно запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду.

Отже, на підставі ч.4 ст.183 КПК України, суд при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави не визначає.

Водночас прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів. Втім положеннями ст.197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Вказане клопотання розглядається 10.07.2025 тобто за три дні до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого (13.07.2025 включно). Отже за умови продовження строку тримання під вартою на 60 днів, строк дії нинішньої ухвали фактично сплине раніше, а тому у вказаному випадку строк тримання під вартою слід продовжити саме на 57 днів, які слід відраховувати від дня закінчення дії попередньої ухвали (з 14.07.2025), а саме до 09.09.2025 (тобто до 24:00 год 08.09.2025).

Керуючись ст.ст.176, 178, 183, 194, 197, 314, 315, 369, 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 57 (п`ятдесят сім) днів, тобто до 24:00 год 8 вересня 2025 року.

Копію ухвали вручити прокурору, направити обвинуваченому, захиснику і уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.09.2025 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1