Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1403/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/656/25
Категорія ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Любарського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 , як попереднє ув`язнення, строк його затримання в період з 19 год. 10 хв. 26.06.2024 по 28.06.2024 включно та строк перебування його під вартою з 18.07.2024 до дати набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У відповідності до ч.7 ст.72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано домашній арешт у період з 28.06.2024 по 18.07.2024 виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової вибухо-технічної експертизи в сумі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. (висновок експерта №СЕ-19/106-24/8721-ВТХ від 17.06.2024) та за проведення судової вибухо-технічної експертизи в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп. (висновок експерта №СЕ-19/106-24/10159-ВТХ від 09.08.2024).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Романівського районного суду Житомирської області №294/1476/24 від 14.08.2024 на: пакет білого кольору; предмет металевий зовні схожий на підривач типу УЗРГМ з наявним маркуванням 5567УЗГРМ 583 на внутрішній частині 74-67; металевий предмет овальної форми зовні схожий на корпус гранати РГН-1 з наявними маркуваннями на донній частині РГН 25-1, 11-85; полімерний білий предмет зовні схожий на підривач типу УДЗ з маркуванням на важелі УДЗ 334-1-85; металевий предмет зеленого кольору овальної форми зовні схожий на корпус гранати Ф-1 з наявним маркуванням на донній частині «…6-60-2…Т»; грошові кошти в сумі 2500 грн. (одну купюру номіналом по 500 гривень за №ХЖ7306906, та десять купюр номіналом по 200 гривень за №№ЕИ6142480, ЄЄ8890414, ДГ6242799, АС7290428, ЗГ1199925, ГЄ7139932, БП5554527, ВЕ2130506, ГД8260344, ЕБ2228378); мобільний телефон марки «SAMSUNG»; пачку цигарок у відкритому стані торгівельної марки «STRONG» та пачку сірників; три патрони калібру 5.45 мм.; купюру номіналом 500 гривень за №ГК2130614; чорні спортивні шорти з написом «NIKE»; футболку жовтого кольору з логотипом «ЗСУ»; поліетиленовий пакет білого кольору на якому наявний напис «Ми з України»; чотири пачки вермішелі швидкого приготування торгівельної марки «REЕVА» зі смаком курки; дві пачки сірників «сірники безпечні» ТОВ «Українська сірникова фабрика»; одну упаковку батону «Бутербродний» вагою 350 грам; пластикову пляшку місткістю 0,5 літра на якій наявна етикетка «Караван Артезіанська», вода питна, яка частково надпита; пластикову пляшку місткістю 1,5 літра на якій наявний напис «Поляна Квасова», яка заповнена молоком; скляну пляшку об`ємом 1 літр на якій наявна етикетка «GreenDay PREMIUM VODKA CLASSIC», яка частково надпита, після набрання вироком суду законної сили скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку, в невстановлений слідством час, але не пізніше 31 травня 2024 року, за невстановлених слідством обставин та у невстановленому місці ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою збуту бойових припасів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, не маючи відповідного дозволу, незаконно придбав одну оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та одну наступальну осколкову гранату РГД-5 з уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2).

Далі, обвинувачений, діючи з прямим умислом, з указаного мотиву та мети, не пізніше 31.05.2024 року, за невстановлених слідством обставин, без передбаченого законом дозволу, перемістив вказані боєприпаси до невстановленого слідством місця та почав зберігати.

В подальшому, він, діючи з прямим умислом, з указаного мотиву та мети, не пізніше 31.05.2024 року, в ході спілкування із особою зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_8 (далі ОСОБА_8 ), запропонував придбати у нього одну оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та одну наступальну осколкову гранату РГД-5 з уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2), які в свою чергу він придбав незаконно, тобто запропонував збути такі.

ОСОБА_8 , розуміючи суспільно-небезпечний характер дій ОСОБА_7 , погодився на пропозицію останнього з метою викриття його злочинних дій.

Надалі, обвинувачений, діючи з прямим умислом, з указаного мотиву та мети, 31.05.2024 року о 18 год. 01 хв., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи поблизу території Романівського сільського будинку культури, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , збув ОСОБА_8 одну оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та одну наступальну осколкову гранату РГД-5 з уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2) за грошові кошти у сумі 2000 гривень.

О 19 год. 45 хв. того ж дня, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку №7 по вул.Героїв Майдану в м.Чуднів Житомирського району, добровільно видав працівникам Національної поліції України придбані в ОСОБА_7 , одну оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та одну наступальну осколкову гранату РГД-5 з уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2), які належать до вибухових пристроїв військового призначення - до бойових припасів.

Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на збут бойових припасів, у невстановлений слідством час, але не пізніше 26 червня 2024 року, за невстановлених слідством обставин та у невстановленому місці, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, не маючи відповідного дозволу, незаконно придбав одну оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та одну наступальну осколкову гранату РГН.

Далі, обвинувачений, діючи з прямим умислом, з указаного мотиву та мети, не пізніше 26.06.2024 року, за невстановлених слідством обставин, без передбаченого законом дозволу, перемістив вказані боєприпаси до невстановленого слідством місця та почав зберігати.

В подальшому, він, діючи з прямим умислом, з указаного мотиву та мети, не пізніше 21.06.2024 року, в ході спілкування із особою зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_8 , запропонував придбати у нього одну оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та одну наступальну осколкову гранату РГН, які в свою чергу ОСОБА_7 придбав незаконно, тобто запропонував збути такі.

У свою чергу, ОСОБА_8 , розуміючи суспільно-небезпечний характер дій ОСОБА_7 , погодився на пропозицію останнього з метою викриття його злочинних дій.

Надалі, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з указаного мотиву та мети, 26.06.2024 року о 18 год. 46 хв., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи поблизу території Романівського сільського будинку культури, розташованого за адресою: с.Романівна вул.Богдана Хмельницького, 29 Житомирського району, збув ОСОБА_8 корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН, підривач - уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ та підривач - ударно-дистанційним запалом УДЗ, за грошові кошти у сумі 3000 гривень.

О 20 год. 00 хв. того ж дня ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу приміщення за адресою: м.Чуднів вул.Героїв Майдану,7 Житомирського району, добровільно видав працівникам Національної поліції України придбані в ОСОБА_7 корпус наступальної осколкової ручної гранати РГН, підривач - уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ та підривач - ударно-дистанційним запалом УДЗ. При конструктивному поєднанні підривача УЗРГМ з корпусом гранати, вони являють собою оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка належить до вибухових пристроїв військового призначення - до бойових припасів. При конструктивному поєднанні підривача УДЗ з корпусом гранати РГН, вони являють собою наступальну осколкову ручну гранату РГН, яка належить до вибухових пристроїв військового призначення - до бойових припасів.

В свою чергу злочинна діяльність ОСОБА_7 , була припинена шляхом його затримання о 19 год. 10 хв. 26 червня 2024 року працівниками поліції поблизу Романівеького сільського будинку культури, розташованого за адресою: с.Романівка вул.Богдана Хмельницького, 29 Житомирського району, під час якого, з правої передньої кишені шортів ОСОБА_7 , вилучено грошові кошти в сумі 2500 гривень, отримані від ОСОБА_8 за збут бойових припасів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин провадження та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Любарського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року в частині призначеного покарання змінити, та застосувати до нього положення статті 75 КК України.

Посилається на те, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим і підлягає зміні з підстав невідповідності за своєю суворістю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що він визнав свою вину повністю та щиро покаявся, має третю групу інвалідності, та трьох неповнолітніх дітей, один з яких має інвалідність з дитинства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 подана лише в частині призначеного йому покарання. Відтак, оскільки учасниками кримінального провадження фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого не оспорюються, то згідно ч.1 ст.404 КПК України в цій частині вирок суду не перевіряється, адже ніким не ставиться під сумнів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів визнає безпідставними.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Частина 2 ст.50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз.2 п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року (далі - постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Санкція інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 3-х до 7-ми років.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності до ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак був звільнений від призначеного покарання у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений, негативно характеризується за місцем проживання та проходження військової служби, яке до того ж, самовільно залишив, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та обставин, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відбувати покарання останній повинен лише в умовах ізоляції від суспільства, але в межах мінімальної санкції ч.1 ст.263 КК України.

На переконання апеляційного суду, саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення ст.50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого.

Апеляційні доводи обвинуваченого про наявність в нього третьої групи інвалідності, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що на висновки суду не впливають. Стан здоров`я винної особи не може бути визначальною обставиною для суду при призначенні покарання. При тому, що умови надання медичної допомоги особам, які перебувають під вартою, проходження лікування, тощо, законодавчо урегульований, у зв`язку з чим призначене покарання його розмір, вид та форма відбування, не може ставитися в залежність від стану здоров`я.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинуваченим не наведено переконливих доводів на обґрунтування явної несправедливості та суворості призначеного йому покарання, вона задоволенню не підлягає.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування положень ст.75 КК України, оскільки характер вчиненого кримінального правопорушення, вищенаведені дані про його особу, сукупність обставин, що пом`якшує та обтяжує покарання, на думку колегії суддів, не дають підстав вважати, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та перебування під контролем уповноваженого органу на протязі значного часу унеможливлять вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги про те, що він повністю визнав вину та зробив відповідні висновки, колегія суддів визнає є безпідставними.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 була непослідовною, оскільки останній свою позицію щодо визнання своєї вини у скоєнні злочину спочатку не визнав, але визнавав її тільки в подальшому під час його допиту.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що визнання ОСОБА_7 своєї вини у скоєнні інкримінованого злочину, фактично свідчить про намагання пом`якшити свою відповідальність за вчинене.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції в повній мірі установлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Апеляційний суд вважає, що покарання в мінімальних межах, передбачене санкцією ч.1 ст.263 КК України є законним, справедливим, буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винуватого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, вказані підстави не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, як про те зазначено в апеляційній скарзі, оскільки ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та наявність обставини, що пом`якшує покарання місцевим судом враховані і підстав для застосування ст.75 КК України та пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання також не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Любарського районного суду Житомирської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України, -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді: