Справа № 706/605/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1 , при секретарі: ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Христинівка, кримінальне провадження № 0001020 від 13.03.2025, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, українця, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «рядовий», який зареєстрований та фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні крммінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України

прокурор: ОСОБА_4 , обвинувачений: ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «рядовий», діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28-32, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.03.2025, близько 14 год., перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після того як заступник командира військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_6 , який у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,

є начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу, в тому числі по відношенню до рядового ОСОБА_3 , усно довів наказ командира вказаної військової частини підполковника ОСОБА_7 від 10.03.2025 № 73, виданий на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 312-РС від 08.03.2025, який у розумінні положень ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є начальником за військовим званням для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу, в тому числі по відношенню до рядового ОСОБА_3 , відповідно до якого, рядовий ОСОБА_3 повинен був, у відповідності до іменного списку військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2025 № 459, у складі команди вибути до нового місця служби у військову частину НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 , що дислокувалася за адресою: АДРЕСА_3 та прибути не пізніше 11.03.2025, незважаючи не те, що зазначений наказ не суперечив чинному законодавству, не був пов`язаним з порушенням прав та свобод рядового ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього, та був доведений до нього уповноваженою на те особою, встановленим порядком, за надуманими підставами, відкрито, усно відмовився виконувати вказаний наказ, що призвело до підриву дисципліни у військовій частині НОМЕР_1 та зниження рівня бойової готовності військової частини НОМЕР_2 .

Такі дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України- непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, як вони викладені в обвинувальному акті визнав, про те, що він під час проходження військової служби відмовився виконувати вказаний наказ вибути до нового місця служби у військову частину НОМЕР_2 .

Враховуючи те, що ОСОБА_3 визнав себе винним повністю і не оспорює викладені в обвинувальному акті обставини скоєного кримінального правопорушення, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, немає сумніву в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин у справі, які ніким не оспорюються, обмежившись показаннями обвинуваченого і дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині даних, що характеризують його особу. Суд роз`яснив учасникам судового розгляду застосування та наслідки ч. 3ст. 349 КПК України. Показання обвинуваченого відповідають обставинам та пред`явленому йому обвинуваченню.

Суд вважає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за яке він підлягає покаранню.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на його покарання.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України.

Сукупність наведених та досліджених у судовому засіданні доказів, свідчать про те, що дії ОСОБА_3 за ст. 402 ч. 4 КК України кваліфіковані вірно, так як він своїми умисними діями вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення - злочину, данні про особу підсудного, який був та є військовослужбовцем, до лав ЗСУ був призваний за мобілізацією, раніше судимим не був та до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, під наглядом у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_3 судом також не встановлено.

При цьому, суд наголошує, що звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, а саме наказу на вибуття в район бойових дій для захисту Батьківщини від збройної агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету Держави Україна, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

При призначенні розміру покарання ОСОБА_3 , окрім фактичних обставин вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення та даних, які характеризують його особу, який не встиг себе зарекомендувати за місцем проходження служби інших даних суду не надано.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу ОСОБА_3 , обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення - злочину, відношення до скоєного, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому міри покарання, у межах санкцій ст. 402 ч. 4 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк у мінімальному розмірі визначеному санкцією статті зазначеного кримінального закону.

На думку суду, дане покарання відповідає інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами.

Підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання з застосуванням звільнення від його відбуття на підставі статей 75,76 КК України суд не вбачає, оскільки судом не встановлено наявності жодної обставини, що пом`якшує покарання, а процесуальна поведінка обвинуваченого та його покази у суді щодо обставин вчинення кримінального правопорушення не можуть судом розцінюватися, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому злочину.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Обвинуваченому кримінальному провадженні був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підстави якого натепер не відпали, отже він має бути залишеним без змін до набрання вироком суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. 402 КК України, ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 ч. 4 КК України та призначити йому покарання, на підставі цього закону у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання щодо ОСОБА_3 обчислювати з 14 квітня 2025 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити той самий - тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення в період часу з 14 квітня 2025 року по день набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Христинівський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Копію вироку інші учасники судового провадження можуть отримати після його проголошення.

Суддя ОСОБА_8