ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1214/25 Справа № 191/4709/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року відносно:

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року клопотання засудженого задоволено та звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019, яким він засуджений за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 ОСОБА_8 засуджено за ст. ст. 185 ч.1, 185 ч. 2, 70, 75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.

За вказаним вироком ОСОБА_8 засуджений за епізодами вчинення крадіжок 14.12.2018 року на суму 789 гривень та за епізодом від 03.02.2019 року на суму 507,50 гривень.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання покарань.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), який набув чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) Закон № 3886-IХ, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважались кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені цим законом мають зворотну силу в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та п.п 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Приписами підпункту 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV Податкового кодексу України розмір податкової соціальної пільги визначений у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2018 встановлений на рівні 1762,00 грн.

Тобто для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального неоподатковуваний мінімум у 2018 році становив 881,50 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2018 складали 1762,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2019 встановлений на рівні 1921,00 грн.

Тобто для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального неоподатковуваний мінімум у 2019 році становив 960,50 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2019 складали 1921,00 грн.

Разом з цим ОСОБА_8 був засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 та призначено остаточне покарання, за сукупністю вироків, у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України, не підпадає під дію Закону України № 3886-IX.

Враховуючи, що за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 сума крадіжки не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів станом на час їх вчинення, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, привівши вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 у відповідність до норм діючого законодавства, без застосування ст. 71 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року.

Постановити нову, якою негайно звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019, яким він засуджений за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст..75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020, яким він засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року за ч.2 ст.186 КК України, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції було враховано і вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019, яким він засуджений за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, тобто, за таємне викрадення чужого майна вчинене повторно та при призначенні покарання було застосовано ст. 71 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Захисник апеляційну скаргу засудженого підтримала, просила задовольнити її з підстав та мотивів викладених в ній.

Прокурор проти апеляційної скарги засудженого заперечувала, просила залишити її без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з доводом засудженого про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року за ч. 2 ст. 186 КК України, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання покарань.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), який набув чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

ОСОБА_8 був засуджений 30.09.2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області до покарання у виді 4 років позбавлення волі за статтею 186 частиною 2 КК України, яка не підпадає під дію Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 року, а тому ОСОБА_8 підлягає звільненню від покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2019 року та повинен продовжувати відбування покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.09.2020 року за ч. 2 ст. 186 КК України, яка під дію закону про декриміналізацію не підпадає.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у звільненні від покарання засудженого ОСОБА_8 за вироком Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області до покарання у виді 4 років позбавлення волі за статею 186 частиною 2 КК України від 30.09.2020 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407, 409, 413 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженому який тримається під вартою - в той самий строк, з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4