Справа № 446/2950/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника ОСОБА_5 ;

потерпілої ОСОБА_6 ;

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.10.2024 за №0001088 за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Губків Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді водія у ТОВ "Трансліс ВВ, з повною загальною середньою освітою, одружений та такий, що має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 23 жовтня 2024 року приблизно о 16 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним сідловим тягачем марки «DAF» р.н. НОМЕР_1 у складі напівпричепа марки «PACTON» р.н. НОМЕР_2 , та рухаючись ним по автодорозі Н-17 сполучення «Львів-Радехів-Луцьк», у с. Гайок, Львівського району, в напрямку до м. Львова, грубо порушив вимоги Розділу 1 п. 1.2 «в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»; п. 1.5 «дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; Розділу 2 п. 2.3 підпункт б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; підпункт д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; Розділу 1 п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; Розділу 11 п. 11.3 «На дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом» Розділу 12 п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він був не уважним, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, виявивши в межах своєї смуги перешкоду, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення із автомобілем «Opel Movano», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався в напрямку до м. Радехів, в результаті чого ОСОБА_8 загинув на місці події.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся і свою вину визнав повністю у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Зокрема пояснив, що дійсно 23.10.2024 приблизно о 16.50 год. керував транспортним засобом в напрямку міста Львів. У зазначений день була сонячна та світла погода, видимість дороги задовільна, а його швидкість руху складала близько 70 км/год. Вказав, що перед ним на проїзній частині дороги стояв транспортний засіб, який він вирішив об`їхати з виїздом на зустрічну смугу. Здійснюючи маневр обгону, він побачив що до нього наближається зустрічний транспорт, однак він всупереч попередження водія фури, що рухалась попереду, продовжив здійснювати маневр, оскільки думав, що встигне завершити обгін. Зрозумівши, що він не встигає закінчити маневр обгону, він почав різко гальмувати та вивертати кермо в ліву сторону, щоб уникнути зіткнення, однак не розрахував і не встиг об`їхати зустрічний автомобіль, внаслідок чого відбулося зіткнення. Після цього, він одразу ж побіг до транспортного засобу «Opel Movano», р.н. НОМЕР_3 , з яким відбулось зіткнення та почав кричати щоб викликали рятувальну службу і швидку допомогу. Першими приїхали рятувальники, проте їм не вдавалось звільнити водія з автомобіля, за хвилин 15 прибула швидка, яка констатувала смерть ОСОБА_8 .

Обвинувачений вказав, що щиро шкодує про вчинене та просить його суворо не карати. Пояснив, що відшкодував всі завдані ним збитки. Посилаючись на те, що він працює водієм і ця робота є єдиним джерелом його доходу, просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона з загиблим чоловіком займались підприємницькою діяльністю і в цей день чоловік поїхав у місто Львів, щоб забрати ліцензію та на ринок «Шувар» за товаром. Вказала, що востаннє говорила з ним близько 14:30 год. і він казав, що приїде близько 17:00 год. додому. Після цього, близько 17:30 год. до неї прийшла вихователька з садочку і сказала, що чоловік потрапив в аварію, але живий. Вона одразу ж почала збирати речі і поїхала на місце події, де їй повідомили, що чоловік загинув. Зазначила, що не має матеріальних претензій до обвинуваченого та просила не позбавляти його волі застосувавши відносно нього ст. 75 КК України. Щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами поклалась на розсуд суду.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор і потерпіла сторона, також не оспорювали встановлені фактичні обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали справи щодо речових доказів і процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України є тяжким злочином.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що він раніше не судимий, з повною загальною середньою освітою, одружений та такий, що має на утриманні одну малолітню дитину, на обліку в психолога та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а відповідно до досудової доповіді органу пробації від 10.02.2025 має середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

При таких обставинах, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки вважає, що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання і не знаходить підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Вирішуючи питання, про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходив з наступних мотивів.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 75 КК при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, суду необхідно обов`язково врахувати дані, які характеризують особу винного, а при позитивній відповіді навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

А тому, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке є вчинене з необережності та не характеризується прямим чи непрямим умислом, даних про особу винного (раніше не судимий, під наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину), наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, думку потерпілих та прокурора, які просили суд застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання та звільнення його від його відбування покарання з випробуванням на підставі положень статей 75, 76 КК України.

Водночас суд відхиляє прохання обвинуваченого та його захисника щодо незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Так, суд вважає, що допущені обвинуваченим порушення правил дорожнього руху призвели до важких і незворотних наслідків, зокрема у їх результаті настала смерть людини. На переконання суду, застосування до обвинуваченого покарання з випробуванням, однак з позбавленням відповідного права керування транспортними засобами буде перебувати у справедливому співвідношенні із вчиненим і відповідатиме меті покарання, зокрема запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Суд вважає, що загальна безпека дорожнього руху в країні та суспільна оцінка призначеного судом покарання превалює над особистими інтересами обвинуваченого як водія.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений згідно з ухвалами слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 25.10.2024 - скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Процесуальні витрати у справі за проведення судових інженерно-транспортних експертиз необхідно стягнути з обвинуваченого у відповідності до вимог ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід не обирався і з огляду на обрану міру покарання його застосування не є доцільним.

Керуючись ст. ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази:

- сідловий тягач марки «DAF» р.н. НОМЕР_1 повернути за належністю користувачу ТзОВ "Транс АМВ", директору ОСОБА_9 ;

- напівпричіп марки «PACTON» р.н. НОМЕР_2 вважати повернутим за належністю користувачу ТзОВ "Транс АМВ", згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 27.11.2024;

- автомобіль «Opel Movano», р.н. НОМЕР_3 повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Арешт накладений ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2024 скасувати після набрання вироком законної сили.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування та судового розгляду у загальному розмірі 19897,50 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 15.05.2025.

Суддя ОСОБА_1