КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1283/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представників власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2024 року задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001867 від 22.11.2023 та накладено арешт на майно з метою збереження речових доказів, яке було вилучено під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на :

Мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 14», імеі НОМЕР_1 , з сім карткою НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та повернути ОСОБА_6 вилучену у неї мобільну техніку, документи, тобто всі вилучені речі відповідно до опису до протоколу обшуку.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт,зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказує на те, що в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , зазначено, що клопотання про проведення обшуку у частині вилучення документально непідтверджених сум грошових коштів, цінностей отриманих в результаті протиправної діяльності, які в подальшому можуть забезпечити цивільний позов, та у частині вилучення комп`ютерної техніки серверного обладнання, магнітних та електронних носіїв інформації. Флеш накопичувачів та інших носіїв інформації, мобільних терміналів/смартфонів телефонів, засобів комутації, телекомунікаційного та іншого обладнання, у тому числі, що застосовує технологію ІР-телефонії, сім-карток (операторів мобільного зв`язку), підлягає залишенню без задоволення. Представнику сторони обвинувачення надано тільки право зняти копії інформації з електронних носіїї інформації.

Вилучення вказаного мобільного телефону, прямо суперечить зазначеній ухвалі про обшук.

У слідчого була можливість на місці зняти інформацію з вилученої мобільної техніки, яка належить ОСОБА_6 . Жодних перешкод під час проведення вказаної слідчої дії не здійснювалось.

Надання мобільної техніки разом із інформацією, що на ньому міститься, не є необхідною умовою проведення експертного дослідження, вилучена мобільна техніка не є засобом або знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Також апелянт зазначає, що вилучений мобільний телефон є лише матеріальним носієм інформації, а тому сам по собі він не є доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Всупереч ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні відсутнє відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Жодним чином не обґрунтовані ризики приховування пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилученого майна, а є лише припущеннями.

Враховуючи викладене, наслідки арешту майна для законного володільця розумність та співрозмірність обмеження права володіння, завдання кримінального провадження, необхідно дійти висновку про наявність підстав для відмови у накладенні арешту на вилучену мобільну техніку, оскільки вона не є засобом або знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зняти інформацію з неї орган досудового розслідування не був позбавлений можливості, систему логічного захисту долати немає необхідності, оскільки в самому ж протоколі обшуку вказаний пароль від вилученого iPhone14, який ОСОБА_6 добровільно надала слідчому.

Щодо інших вилучених документів, то вони взагалі не відносяться до матеріалів вказаного кримінального провадження, а орган досудового розслідування зі своє сторони навпаки вчиняє протиправні дії.

Прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , подано заперечення на вказану апеляційну скаргу, в яких останній просить відмовити у задоволенні аплеяційної скарги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги та вказав, що наданий час проводиться екпертиза, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою, вивчивши матеріали провадження, письмові заперечення прокурора та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001867 від 22.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи Комунального спеціалізованого підприємства «ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» (код 37577078) у період часу з 2021 року по 2023 роки з метою привласнення коштів державного бюджету з використанням Інтернет площадки відкритих публічних закупівель «Прозоро» організували та провели тендерні закупівлі, предметом яких є «Імплементація змін та доробок до Контрольно-аналітичної диспетчерської служби» на загальну суму 14 457 000 грн.

З метою проведення тендерних закупівель посадові особи КСП «ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» залучили до проведення торгів підконтрольне підприємство ТОВ «ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ РІШЕННЯ» (код 41957490) в особі директора ОСОБА_11 , яке не мало конкурентів.

Проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ «ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ РІШЕННЯ» самостійно роботи не виконували, залучило субпідрядні організації: ФОП ОСОБА_12 , ФОП ОСОБА_13 , ФОП ОСОБА_14 , ФОП ОСОБА_6 , у яких відсутня освіта у галузі ІТ-технологій, а також найманих працівників з відповідною кваліфікацією.

Крім того, встановлено, що отримані грошові кошти ТОВ «ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ РІШЕННЯ» перераховували на рахунки вищевказаних ФОП, які в подальшому обготівковували в банкоматах та відділеннях обслуговуючих банків.

Окрім того, посадові особи Комунального спеціалізованого підприємства «ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» (код 37577078) у період часу з 2019 року по 2021 роки з метою привласнення коштів державного бюджету з використанням Інтернет площадки відкритих публічних закупівель «Прозоро» організували та провели тендерні закупівлі, предметом яких є «Імплементація змін та доробок до Контрольно-аналітичної диспетчерської служби» на загальну суму 3 564 160 грн.

З метою проведення тендерних закупівель посадові особи КСП «ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» залучили до проведення торгів підконтрольне підприємство ТОВ «МЕДЖІК ІВЕНТ» (код 37765679) в особі директора ОСОБА_11 , яке не мало конкурентів.

Проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ «МЕДЖІК ІВЕНТ» самостійно роботи не виконували, залучило субпідрядні організації: ФОП ОСОБА_12 , ФОП ОСОБА_13 , ФОП ОСОБА_15 , у яких відсутня освіта у галузі ІТ-технологій, а також найманих працівників з відповідною кваліфікацією.

Крім того, встановлено, що отримані грошові кошти ТОВ «МЕДЖІК ІВЕНТ» перераховували на рахунки вищевказаних ФОП, які в подальшому обготівковували в банкоматах та відділеннях обслуговуючих банків.

Так, під час аналізу господарської діяльності КСП «ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ» (замовник) встановлено, що службові особи підприємства у 2018 році організувало тендер на послуги пов`язані з програмним забезпеченням («Контрольно-аналітична диспетчерська служба») на загальну суму 3 млн. 190 тис. грн., переможцем якого обрано ТОВ «ІТЕРА РНД» (код 35973095). На виконання умов договору «Замовнику» була передана програма КАДС та права на неї.

24.12.2024, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 14», імеі НОМЕР_1 , з сім карткою НОМЕР_2 .

24.12.2024 слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні вилученого за вказаною адресою майна.

26.12.2024 прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

31.12.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно з метою збереження речових доказів, яке було вилучено під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на :

Мобільний телефон марки «Apple», моделі «iPhone 14», імеі НОМЕР_1 , з сім карткою НОМЕР_2 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0001867 від 22.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, слідчий суддя виходив з того, що мобільний телефон вилучений в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання про арешт майна та заперечення представника власника майна, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається із матеріалів клопотання прокурора майно, яке вилучено в ході обшуку 24.12.2024 за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку із чим постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_16 від 24.12.2024 визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні /т.1 а.с.147-148/.

Із заперечень прокурора на апеляційну скаргу вбачається, що в ході проведення обшуку було оглянуто вказаний мобільний телефон. Встановлено, що у пам`яті вказаного гаджету наявна інформація, яка може мати значення для досудового розслідування, як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення. На мобільному телефоні збережені контактні номери інших осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення. Так, на вказаному гаджеті наявні видалені файли, оглянути які в ході обшуку не було можливості, у зв`язку із необхідністю залучення фахівця зі спеціальними знаннями. Крім цього, на гаджеті наявний великий об`єм інформації, який не можливо було швидко скопіювати, а тому затягування часу проведення обшуку могло привести до небезпеки його учасників, так як м. Харків є прифронтовим містом, при цьому у вказаному місті існує постійна загроза ракетного обстрілу з сторони країни-агресора. Крім цього, під час обшуку, було відсутнє світло в квартирі. У зв`язку викладеним, прийнято рішення про вилучення вказаного гаджету.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, про те, що клопотання в частині надання дозволу на обшук з метою відшукання та вилучення мобільних телефонів, задоволенню не підлягало, колегія суддів не бере до уваги, оскільки предметом даного апеляційного розгляду є ухвала про накладення арешту на майно, а не ухвала про надання дозволу на обшук.

Так, згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

А тому, як вбачається із вищевказаних положень КПК України, чинне законодавство не містить заборони на вилучення майна без ухвали слідчого судді.

При цьому у відповідності до положень ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Отже, зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4