ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28348/24

Провадження № 11-кп/820/476/25

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2025 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості,

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості від 14 жовтня 2024 року, укладену між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000017.

ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч.2 ст.255 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна;

- за ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.191 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна;

- за ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, без конфіскації майна;

- за ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки із позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на два роки.

В силу ч.ч.1,3 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого основного покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців, та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок та направити кримінальне провадження до органу досудового розслідування для здійснення розслідування в загальному порядку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 688/1365/18, провадженні № 51-1363км20, перед вирішенням питання про відкриття апеляційного провадження, за наявності клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд повинен вирішити спочатку таке клопотання.

На виконання такої позиції, 02 червня 2025 року колегія суддів апеляційного суду задовольнила клопотання представника та поновила останньому строк на подачу апеляційної скарги.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам ст.ст. 394, 395, 396, 398, 399, 475 КПК України, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження по даній апеляційній скарзі в силу наступних підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з вимогами статей 398, 399 КПК питання про те, чи подана апеляційна скарга на вирок чи ухвалу суду першої інстанції особою, яка має права її подавати, розглядається і вирішується суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції до прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження. Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст.393 КПК. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст.394 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.

Як вбачається із матеріалів справи, апеляційну скаргу подано представником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_3 , тобто особами, які не є учасниками провадження в межах якого затверджено угоду про визнання винуватості.

Вказані обставини, в силу правової позиції об`єднаної палати Верховного Суду у справі №639/2837/19, вимагають від судді-доповідача апеляційного суду перевірки при відкритті провадження щодо наявності чи відсутності у тексті оскаржуваного рішення інформації, яка б давала можливість ідентифікувати особу ( ОСОБА_2 ), яка не була учасником даного кримінального провадження.

Саме від цього залежало питання про допуск особи до правосуддя та її право на оскарження судового рішення.

Так, у тексті вироку особисті дані про співучасників ОСОБА_4 не зазначені, вони у всіх частинах вироку названі як Особа 1, Особа 2, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6, Особа 7, Особа 8.

Вирок місцевого суду на підставі угоди про визнання винуватості щодо ОСОБА_4 попри те, що містить твердження, що кримінальне правопорушення остання вчинила у складі злочинної організації, створеної Особою 1 із залученням у злочину організацію осіб, відомості щодо яких знеособлені, з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_4 , яка уклала угоду про визнання винуватості.

Дослідження та оцінку правомірності дій ОСОБА_2 , яка такої угоди не укладала, суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про її права, свободи чи інтереси і не встановлював преюдиційних фактів щодо неї.

Крім того, будь-яких ознак, за якими можна було б ідентифікувати безіменних осіб, про співучасть з якими йдеться у вироку щодо ОСОБА_4 , цей вирок не містить.

Те, що у вироку зазначені такі фактичні обставини, як місце роботи співучасників, а саме «ДП Новатор», дати та номера договорів укладених із ФОП, не дозволяють ідентифікувати особисті дані цих осіб без проведення судового розгляду щодо них з дослідженням відповідних доказів.

При цьому, об`єднана палата ВС у зазначеній вище судовій справі наголосила, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті, повідомленні про підозру, тощо) у даному чи іншому кримінальному провадженні, не можуть слугувати підставою для визнання вироку на підставі угоди про визнання винуватості однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи, на відміну від вироку суду, містять твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст.ст. 91, 92, 277, 291 КПК.

Посилання ж представника на те, що встановлені вироком обставини можуть бути використані як беззаперечний доказ вини особи, яку він представляє, є безпідставними в силу презумпції невинуватості.

Положення КПК України не звільняють сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що інформація в оскаржуваному вироку не дає можливості ідентифікувати особу, в інтересах якої подана апеляційна скарга, приходжу до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження за даною апеляційною скаргою.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст.394, 395, 396, 398, 399, 475 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 28 березня 2025 року, яким затверджено угоду про визнання винуватості.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з поданою апеляційною скаргою та додатками до неї невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без виклику особи, яка її оскаржує, з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду ОСОБА_1