Провадження № 11-кп/824/4729/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор») - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 з доповненнями на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16 серпня 2025 року включно.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про те, що наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких доведене прокурором, унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не може запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 указано на незаконність ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений зазначив про те, що в поданому прокурором клопотанні, яке незмінне з серпня 2023 року, не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та жодних доказів на їх підтвердження до нього не долучено. Вважає, що єдиною підставою для продовження йому найсуворішого запобіжного заходу прокурор зазначає «вагомість доказів вини», однак висновок експерта від 29.12.2023 року, який був виготовлений на замовлення сторони захисту, спростовує вказане, адже підтверджує відсутність у його діянні об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, проте суд вказаний висновок не оцінив та відмовився долучати до матеріалів справи, що порушує принципи кримінального провадження, зокрема можливість подавати докази на спростування його вини та спростування доводів прокурора в частині існування вагомих доказів обвинувачення при обґрунтуванні відповідних ризиків, тобто порушує його право на захист. Вважає, що неврахування його письмових заперечень разом з висновком експерта при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу призвело до незаконності, необґрунтованості та невмотивованості судового рішення та призвело до неправильних висновків суду з питання, що розглядалось. Також зауважив, що ризик незаконного впливу на свідків відсутній, оскільки всі свідки сторони обвинувачення, які викликались на вимогу прокурора, допитані судом і жоден з них не повідомив про будь-які спроби тиску на них зі сторони захисту, а наявність інших свідків сторони обвинувачення, яких не бажає допитувати прокурор, або наявність свідків сторони захисту не може створювати ризик впливу на свідків в розумінні ст. 177 КПК України. Крім цього, зазначив, що будь-які інші ризики також відсутні, оскільки не були встановлені протягом усього часу судового розгляду з 2023 року. Додатково звернув увагу на те, що при прийнятті свого рішення суд не врахував практику ЄСПЛ в контексті надмірного тримання особи під вартою до винесення вироку без наявності для такого вагомих підстав, адже він перебуває під вартою більше 2 років, зміст ухвал суду першої інстанції не змінився і достатніх підстав для порушення його права на свободу та презумпцію невинуватості в них не наведено. Відтак просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково та застосувати запобіжних захід згідно з встановленими судом апеляційної інстанції ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 з доповненнями також указано на незаконність ухвали суду першої інстанції. На обґрунтування своєї позиції захисник зазначив, що протягом 2 років 2 місяців тримання обвинуваченого під вартою всі ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишались незмінні з посиланням на ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, однак станом на час розгляду апеляційної скарги всі свідки та потерпілі допитані, вони не повідомляли про вплив на них з боку обвинуваченого, усі письмові докази долучено до матеріалів кримінального провадження, що виключає наявність ризику впливу на свідків та потерпілих або здійснення будь-яких дій з доказами, а щодо ризику переховування від суду захисник зазначив, що ухвала суду взагалі не містить будь-якої мотивації з цього приводу. Вважає, що ні прокурором, ні судом не доведено недостатності застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, а всі наведені ризики - малоймовірні та можуть бути забезпечені іншими запобіжними заходами. Крім цього, звернув увагу на те, що Рішенням КСУ від 19.06.2024 року визначено, що суд, слідчий суддя не позбавлений можливості визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави навіть попри норми ч. 6 ст. 176 КПК України, які передбачають, що до осіб, які підозрюються/обвинувачуються у вчиненні окремих категорій злочинів може бути застосовано виключно тримання під вартою, а тому, з урахуванням характеру висунутого обвинувачення, даних про особу ОСОБА_8 , а також того, що ч. 4 ст. 183 КПК України дозволяє не визначати розмір застави, апелянт вважає, що суд може розглянути питання щодо обрання йому відповідного розміру застави. Просив суд оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або визначити заставу як альтернативний запобіжний захід.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, ними порушене питання про скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року.

Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 18 червня 2025 року, строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою був визначений до 16 серпня 2025 включно. Однак із 24.07.2025 року обвинувачений утримується під вартою на підставі іншої ухвали Святошинського районного суду м. Києва. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року фактично втратила чинність, а висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

При цьому необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у однин із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і у нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у низці статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КУпАП, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що вказує на необґрунтованість вимог обвинуваченого та його захисника в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення, пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання шляхом залишення цього рішення без змін. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтами у апеляційних скаргах.

Колегія суддів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Поряд із цим, як вже було зазначено колегією суддів вище, скасованим може бути лише чинне судове рішення, таке, яке породжує певні юридичні наслідки. Строк дії ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року закінчився 24.07.2025 року. Те, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року на час ухвалення судом апеляційної інстанції рішення за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника є нечинною унеможливлює її скасування.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з доповненнями у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16 серпня 2025 року включно, а тому колегія суддів залишає апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 з доповненнями без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2025 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4