Справа №295/5401/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому послався на те, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, перебувають матеріали кримінального провадження №0000599 від 21.12.2022 за підозрою ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Так, 24.02.2022 строком на 30 діб по всій території України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, запроваджено воєнний стан, дія якого безперервно продовжувалась, зокрема, Указом Президента України № 469/2024 від 23.07.2024, затвердженим Законом України № 3892-ІХ від 23.07.2024, дію правового режиму воєнного стану продовжено строком на 90 діб, а саме з 12.08.2024 до 09.11.2024, тобто станом на 30.11.2022 його дію не було припинено або скасовано.

На виконання згаданого Указу Президента України, 09.09.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 призвано на військову службу під час мобілізації, після чого останнього направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де призначено на посаду водія 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на усі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2022 № 35 солдат ОСОБА_5 призначений на посаду старшого стрільця 3 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 2 аеромобільної роти військової частини НОМЕР_1 .

В порушення вимог ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 30.11.2022 о 06 год. 00 хв. самовільно залишив пункт дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованого в АДРЕСА_1 , та понад десять діб проводив цей час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків.

За час відсутності у розташуванні військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, за словами слідчого, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причини, вчинене в умовах воєнного стану.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: актом та матеріалами службового розслідування, результати якого затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2022 № 44; протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

19.09.2024 старшим слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, складено та погоджено з прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, вручити ОСОБА_5 повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не представилось можливості у зв`язку з переховуванням останнього від органів досудового розслідування.

Як слідує зі змісту клопотання, прийнятими слідчими (розшуковими) та оперативними заходами встановити фактичне місце знаходження ОСОБА_5 не надалося можливим.

20.09.2024 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук, організацію якого доручено оперативним підрозділам Національної поліції України, після того двічі отримувались ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира, які надсилались до ГУНП в Одеській області для організації розшуку підозрюваного, однак вжитими оперативно-розшуковими заходами встановити місцезнаходження підозрюваного не представилось можливим.

З метою запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та/або вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого злочину, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави в межах строку досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити. Прокурор не заперечив стосовно визначення розміру застави.

У свою чергу захисник ОСОБА_12 та підозрюваний ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання. Захисник зазначив, що єдиний можливий ризик це п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Інші ризики необґрунтовані. Звертав увагу, що його підзахисний пішов добровольцем, має стійкі соціальні зв`язки.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав вину та заявив про намір продовжити військову службу в одній з військових частин, розташованих на території Одеської області.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування й суду та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Разом з тим, за змістом частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до положення пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке за класифікацією КК України відноситься до тяжкого злочину, та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

На думку слідчого судді, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують, принаймні передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які є підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбаченим пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим. Також, сам факт підозри у самовільному залишенні ОСОБА_5 в умовах воєнного стану військової частини, в якій останній проходив військову службу, та проведенні у зв`язку із цим вільного часу на власний розсуд понад два роки тільки підтверджує існування зазначеного ризику.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 не в останню чергу підтверджується показаннями свідків, що не виключає можливість здійснення на них незаконного впливу, із урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від особи, яка є свідком у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Слідчий суддя припускає, що у результаті обізнаності підозрюваного про місце проживання свідків у кримінальному провадженні, інші їх анкетні лані та не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з указаними особами у разі не обрання запобіжного заходу, ОСОБА_5 може прямо або опосередковано здійснювати на них вплив із метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності. Ризик здійснення тиску на свідків може бути визнано належною підставою на початкових стадіях провадження («Яжинський проти Польщі» (Jarzynski v. Poland) § 43).

Враховуючи вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також враховуючи його вік та стан здоров`я, майновий стан, положення частини восьмої статті 176 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи наведені вище обставини, а також міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та репутацію останнього, відсутність судимостей, слідчий суддя з огляду на надані йому дискреційні повноваження дійшов висновку про можливість визначення застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту його фактичного затримання, що передбачено ч. 2 ст. 197 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обчислюючи строк тримання під вартою із 17 год. 20 хв. 02 липня 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України, з урахування наведених в ухвалі обставин, що характеризують підозрюваного ОСОБА_5 , визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 60 560 грн., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самою підозрюваною особою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Богунського районного суду м. Житомира (для зарахування коштів, внесених у вигляді застави), у разі внесення якої звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Підозрювана особа або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

Строк дії ухвали встановити до 10 серпня 2025 року.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до слідчого/прокурора, уповноважених здійснювати досудове розслідування/нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000599;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування у будь-якій формі зі свідками у кримінальному провадженні щодо обставин вчинення інкримінуємого кримінального правопорушення, за винятком участі підозрюваного у проведенні відповідних слідчих (процесуальних дій);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави, але не більше закінчення строку досудового розслідування.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя