В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000271, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Зелене Вознесенського району Миколаївської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

- обвинуваченої за ч. 1 ст. 309 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2025 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертизи в сумі 2 387 грн 70 коп. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частини вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, а саме, незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Апелянт звертає увагу, що покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Реалізацію такого заходу примусу законодавцем визначено через застосування визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України обов`язків, які безальтернативно покладаються на особу, засуджену до пробаційного нагляду. Зазначає, що зазначених вимог суд першої інстанції не дотримався та обов`язки на ОСОБА_6 , передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України, не поклав і не обговорив у вироку доцільність покладення обов`язків, визначених ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

18 грудня 2024 року в обідній час доби, у м. Вознесенську Миколаївської області ОСОБА_6 , перебуваючи на території парку, розташованого біля міського Будинку Культури, за адресою: вул. Одеська, 22, біля лавки на землі знайшла електричну лампочку з прилаштованою до неї полімерною кришкою та полімерною трубкою, в середині якої знаходилася кристалоподібна речовина білого кольору - PVP, таким чином придбавши психотропну речовину.

Придбану психотропну речовину, обвинувачена ОСОБА_6 поклала собі в кишеню куртки, де зберігала при собі для власного вживання, без мети подальшого збуту.

Цього ж дня, 18 грудня 2024 року, співробітниками поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області в ході патрулювання в межах населеного пункту м. Вознесенська Миколаївської області, за залізничним переїздом автодороги зі сполученням «Вознесенськ - Братське» при виїзді з м. Вознесенська, було зупинено ОСОБА_6 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». У працівників поліції при перевірці документів ОСОБА_6 виникли підстави вважати, що при собі вона може зберігати наркотичні засоби чи психотропні речовини.

18 грудня 2024 року в період часу з 17:43 год до 18:04 год, в ході проведення огляду працівниками поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено електричну лампочку з прилаштованою до неї полімерною кришкою та полімерною трубкою, в середині якої знаходилася кристалоподібна речовина білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, масою 0,1874 гр, яку ОСОБА_6 придбала та зберігала при собі, без мети подальшого збуту.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнано винною у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, та її дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 309 КК України, є правильними. З огляду на межі вимог апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, апелянтом не оспорюються.

Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який належить до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченої, яка задовільно характеризуються за місцем проживання, має повну загальну середню освіту, незаміжня, має на утриманні трьох малолітніх дітей, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше не судима.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Однак, при призначенні покарання, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Призначивши обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду, суд першої інстанції не врахував, що такий вид покарання полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Реалізацію такого заходу примусу законодавцем визначено через застосування обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, які безальтернативно покладаються на особу, засуджену до пробаційного нагляду.

Однак, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог та обов`язки на ОСОБА_6 , передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України, не поклав і не обговорив у вироку доцільність покладення обов`язків, визначених ч. 3 ст. 59-1 КК України.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 січня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України, покласти обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня набрання вироку законної сили, тобто з 22 липня 2025 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3