Справа № 496/736/25
Провадження № 1-кп/496/504/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 , яка приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001196 від 24.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0001196 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

27.08.2025 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому одночасно із продовженням застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить визначити заставу у 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 757 000 грн.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 31.01.2025 року ОСОБА_4 , відносно якого також розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001198 від 07.09.2023 року за ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України Овідіопольським районним судом Одеської області, пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. 11.10.2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.12.2024 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 908 400 грн.

В подальшому, ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 31.01.2025 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 832 700 грн. 27.01.2025 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.02.2025 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 757 000 грн., ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.09.2025 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 757 000 грн.

Метою застосування та продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 184 КПК України та ч.3 ст. 199 КПК України, встановлені раніше ризики на даний час не зменшились й продовжують існувати, а саме передбачені у п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , а саме: - згідно п.1 ч.1 ст. 177 КПК обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, так як усвідомлює, що санкція ч.3 ст. 332 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років; - згідно п.3 ч.1 ст. 177 КПК обвинувачений може незаконно впливати на свідків з метою зміни їх показів чи відмову від них; - згідно п.5 ч.1 ст. 177 КПК обвинувачений може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Відносно ОСОБА_4 на теперішній час Овідіопольським районним судом Одеської області слухається справа за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, однак він продовжив вчиняти кримінальні правопорушення.

З врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу обвинуваченого, в силу характеру інкримінованих ОСОБА_4 діянь, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе унеможливити запобіганню ризикам зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню обвинуваченого від суду. Запобіжні заходи у вигляді особистої поруки, та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як вчинення нових злочинів. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, поєднаного з отриманням грошових коштів в сумі 7000 доларів США.

Крім того, стосовно ОСОБА_4 Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням у збуті наркотичних засобів та вогнепальної зброї, а також набоїв до неї, з корисливих мотивів. Наведене створює обґрунтовану сукупність ризиків та підозр вважати, що ОСОБА_4 міг систематично отримувати прибутки від вчинення кримінальних правопорушень, наявність яких, ним приховується, а отже граничний розмір застави, визначений КПК України для тяжких злочинів, не здатен забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

За таких обставин, вбачаються виключні випадки та підстави для визначення розміру застави, який перевищує розміри визначенні КПК України для тяжких та особливо тяжких злочинів. Враховуючи вищезазначені ризики, які були встановлені раніше під час досудового розслідування та які на даний час не зменшились й продовжують існувати, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити вище вказані дії та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, щодо обвинуваченого необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник - ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» надіслала заперечення на клопотання, в яких просила продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», визначивши розмір застави - 125 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 378 500 грн., за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеської області, ОСОБА_4 слід негайно звільнити з-під варти.

В обґрунтування поданих заперечень адвокат ОСОБА_5 зазначила, що аналіз клопотання прокурора свідчить, що окрім чергового посилання на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурор не наводить жодних інших об`єктивних підстав, які б свідчили про реальне існування ризику його переховування від правосуддя. Як адвокати обвинуваченого, так і сам обвинувачений ОСОБА_4 , неодноразово наголошували на відсутності наміру уникати правосуддя та, навпаки, наявності мотивації довести свою невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. Більше того, обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні менш тяжкого кримінального правопорушення за ч.3 ст. 190 КК України ще під час досудового розслідування, що додатково підтверджує відсутність стверджуваного прокурором ризику. Сторона захисту неодноразово наголошувала на наявності у обвинуваченого ОСОБА_4 стабільних соціальних зав`язків, у тому числі постійного місця проживання, фактичних сімейних відносин та регулярної трудової зайнятості (зокрема, у сфері таксі), що свідчить про його соціальну вкоріненість та відсутність об`єктивних передумов до переховування від суду. Водночас прокурором систематично ігнорується та обставина, що ОСОБА_4 не має і ніколи не мав закордонного паспорта, не знятий з військового обліку та не має права на виїзд за межі України. Зазначене також жодного разу не враховувалось судом під час прийняття рішення щодо продовження тримання під вартою, чим фактично демонструється формальний підхід до оцінки реального ризику втечі. Таким чином, сукупність вищевикладених обставин переконливо свідчить про відсутність реального ризику переховування та необґрунтованість висновків прокурора з цього приводу. Щодо ризику незаконного впливу на свідків прокурор не навів жодних конкретних фактів або доказів, які б підтверджували наявність такого ризику. Обвинувачений не вчиняв жодних дій, спрямованих на вплив на свідків, а твердження сторони обвинувачення носять виключно гіпотетичний і необґрунтований характер. Формальність посилання на цей ризик не витримує критики в умовах повної відсутності об`єктивних доказів його існування, а також в контексті наполягання саме сторони захисту на дотриманні розумності строків та своєчасного судового розгляду й відповідно дослідження доказів з метою повного виключення зазначеного ризику. Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу сторона обвинувачення у своєму клопотанні висловила необґрунтоване припущення щодо можливого невиконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу. Разом із тим, жодного належного доказу, який би підтверджував вірогідність такої поведінки, прокурором не надано. 04.02.2025 року до Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001196 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. Ухвалами від 07.02.2025 року, 28.03.2025 року та від 20.05.2025 року Біляївський районний суд Одеської області тричі продовжувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком щоразу на 60 діб, без зміни розміру застави, визначеного ще під час досудового розслідування відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 року. Не зважаючи на грубе порушення вимог щодо розумності строків провадження в справі №496/736/25, протягом минулого часу (майже сім місяців), не зважаючи на наполегливе надання стороною захисту доказів непомірності застави в аспекті майнового стану родини обвинуваченого, розмір застави, що визначається як альтернативний запобіжний захід, не зазнає змін - не зменшується ані на гривню, і це свідчить про порушення вимог статті 5 Конвенції.

Вчергове запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений відповідно до ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 15.07.2025 року, згідно з якою (не зважаючи на не проведення самим судом першої інстанції судових засідань у справі протягом останніх місяців) розмір застави залишився незмінним - визначений як 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 757 000 грн. Захисники послідовно наполягають на відсутності альтернативи, що вже апріорі перевірено часом - застава не вноситься більше шести місяців через її непомірність для родини обвинуваченого. Застава у розмірі 757 000 грн. була визначена відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 року, тобто ще під час досудового розслідування. Є очевидним, що з того часу ризики зменшилися. Примітно, що первісно (в дату 11.10.2024 року, на наступний день після затримання) до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у сумі 908 400 грн. Тоді як, 03.12.2024 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою продовжено, із визначенням розміру застави у сумі вже 832 700 грн. Під час короткого досудового розслідування застава зменшувалася двічі, тоді як надалі така застава судами не знижується, ставлячи тим самим особу обвинуваченого у безвихідь - позбавляючи його права на свободу під гарантії внесення помірної застави. ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки: живе разом із матір`ю ( ОСОБА_6 ), сестрою ( ОСОБА_7 ), перебуває у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_4 працював у таксі та на станції технічного обслуговування автомобілів, що дозволяє йому забезпечити себе роботою і в цих галузях. Єдиним майном, що існує у родини обвинуваченого ОСОБА_4 , є житловий будинок за адресою місця проживання сім`ї: АДРЕСА_1 . Наявність у власності родини відповідного єдиного житлового будинку свідчить одночасно і про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, і про незаможність родини. Родина обвинуваченого, у зв`язку з виниклою ситуацією, має істотні фінансові труднощі, оскільки саме законна праця ОСОБА_8 (в якості майстра СТО та працівника служби таксі) дозволяла утримувати родину «на плаву». Крім того, ОСОБА_9 є фактично утримувачем дитини своєї сестри ОСОБА_10 . ОСОБА_11 , є племінником обвинуваченого та є дитиною з інвалідністю. Дитина проживає спільно з усіма членами сім`ї у наведеному вище житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини її не утримує, самоусунувшись від відповідних обов`язків. Тож, сім`я не може продати єдиний у них житловий будинок, оскільки в такому разі вся родина, разом із малолітньою дитиною, опиниться на вулиці. Аби утриматися «на плаву» родина була вимушена взяти ряд мікрозаймів, за рахунок яких забезпечується дитина та поточне існування родини під час даного складного етапу в їх житті. З метою часткового, наскільки це фізично можливо, внесення застави за ОСОБА_4 , його мати ОСОБА_6 передала єдиний житловий будинок родини в іпотеку, отримавши позику. Сума відповідної позики використана частково на погашення існуючих боргів родини, та інша частина - на внесення за ОСОБА_4 застави в сумі 378 500 грн., що дорівнює 125 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Обвинувачений не покине свою родину у відповідній ситуації, не втече, залишивши рідних у безвихідній ситуації. Більшої суми застави родина просто не здатна внести, а саме не здатна більшу суму позичити через апріорі неможливість її повернення в майбутньому з огляду на рівень доходів родини. Мати обвинуваченого, ОСОБА_6 працює молодшим медичним персоналом у КНП «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради, та її неоподаткована податками заробітна плата становить від 9179,75 грн. до 17285,09 грн. залежно від кількості змін у місяці. Сестра обвинуваченого, ОСОБА_12 працює на заправці «UPG» (ПП «Укрпалетсистем»), та її неоподаткована податками заробітна плата становить від 21935,54 грн. до 28909,02 грн., так само залежно від кількості відпрацьованих робочих днів на місяць. Крім того, сестра також отримує відповідні виплати матеріальної допомоги на дитину інваліда від Управління соціального захисту населення Одеської РДА. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який просить продовжити прокурор, по суті є безальтернативним, що суперечить принципам справедливого судочинства та положенням п.3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розмір застави, зазначений у клопотанні (757 000 грн.), суттєво перевищує передбачену законом межу для інкримінованого обвинуваченому складу злочину, а саме на 514 760,00 грн. На переконання захисту, це є грубим порушенням ч.4 та ч.5 ст. 182 КПК України, які передбачають обов`язковість обґрунтування винятковості такого рішення та врахування матеріального стану особи. Наведений розмір застави є фактично недосяжним для обвинуваченого ОСОБА_4 та його родини, що позбавляє його можливості реалізувати право на альтернативний запобіжний захід.

Отже, з урахуванням тривалості перебування ОСОБА_4 під вартою, фактичного стану його майнової забезпеченості, а також суттєвого зниження або повного усунення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на поточній стадії кримінального провадження, сторона захисту вважає за доцільне застосувати до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави, у межах 125 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідатиме принципу співмірності, не буде надмірним обмеженням прав обвинуваченого та дозволить належним чином досягти цілей кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала, підтвердила доводи, викладені у ньому, клопотання просила задовольнити.

Захисник - ОСОБА_5 , яка приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, подані заперечення на клопотання підтримала, просила визначити розмір застави - 125 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив зменшити розмір застави до 125 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.219 Рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі «Єчюс проти Литви»).

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер, потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.10.2024 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 до 04.12.2024 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 908400 грн. В подальшому, ОСОБА_4 на підстави ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.12.2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 31.01.2025 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 832700 грн. 27.01.2025 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.02.2025 року включно, із визначенням розміру застави у сумі 757000 грн. При обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчим суддею було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

У відповідності до ст. 199 КПК України строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути продовжений, якщо наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З часу обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу і до розгляду клопотання прокурора про його продовження, встановлені раніше ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшилися.

ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, дітей не має, не має офіційного місця роботи, проживає у будинку матері, який передано в іпотеку, разом з цим, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з конфіскацією майна.

Вказані обставини свідчать про наявність ризику переховування від суду. Відомості про те, що зазначений ризик зменшився, відсутні.

Також знайшов своє підтвердження у судовому засіданні ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, матиме можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою недопущення надання ними викривальних показів.

Під час оцінки ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що вказаний ризик також знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, а також не виконання обов`язків шляхом неявки в суд.

Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення і продовження його вчинення, суд вважає, що він також знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, тому цей ризик є підтвердженим.

Отже, суд вважає, що наявні обставини, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою і приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора і продовження строку запобіжного заходу на 60 днів, а саме з 03.09.2025 року по 01.11.2025 року, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Окрім продовження строку тримання під вартою, прокурор просить визначити розмір застави у 250 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 грн.

Частиною 3 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абз.2 ч.5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У письмових запереченнях захисник ОСОБА_5 зазначила, що застава у 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 грн. є абсолютно непомірною для обвинуваченого ОСОБА_4 , а визначення її в такому розмірі має наслідком безальтернативне тримання під вартою особи. При цьому, захисник не наводить іншого обґрунтування зменшення розміру застави.

Разом з тим, суд враховує ту обставину, що будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вже перебуває в іпотеці, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, поєднаного з отриманням грошових коштів в сумі 7000 доларів США. Крім того, на даний час Овідіопольським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у збуті наркотичних засобів та вогнепальної зброї, а також набоїв до неї, з корисливих мотивів.

Отже, наведене створює обґрунтовану сукупність ризиків та підозр вважати, що ОСОБА_4 міг систематично отримувати прибутки від вчинення кримінальних правопорушень, наявність яких ним приховується, а отже граничний розмір застави, визначений КПК України для тяжких злочинів, не здатен забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

За таких обставин, вбачаються виключні випадки та підстави для визначення розміру застави, який перевищує розміри визначені КПК України для тяжких та особливо тяжких злочинів.

Враховую вищезазначені ризики, які були встановлені раніше під час досудового розслідування та які на даний час не зменшились й продовжують існувати, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити вищевказані дії та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, щодо обвинуваченого необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, суд вважає, що розмір застави має бути визначений у розмірі - 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 грн.

Даних про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту, виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також, з метою запобігання перешкоджати встановлення істини по справі, судом за результатом розгляду клопотання не встановлено.

При цьому, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може не забезпечити його належної процесуальної поведінки, тобто є необхідним у цій конкретній справі.

Суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 23, 177, 178, 180, 182, 183, 194, 197, 331, 371, 372, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001196 від 24.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 03.09.2025 року до 01.11.2025 року включно, в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор» із визначеним ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2025 року розміром застави - 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) гривень.

За умови внесення застави, на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід негайно звільнити з - під варти.

Роз`яснити обвинуваченому, що сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Одеській області.

У разі внесення вказаної застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 01.11.2025 року включно, наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає без дозволу прокурора, суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- заборонити спілкуватися з свідками та іншими учасниками кримінального провадження;

- носити електронний браслет.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захисникам та направити уповноваженій службовій особі: начальнику Державної установи «Одеській слідчий ізолятор».

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 08.09.2025 року о 17:30 год.

Суддя: ОСОБА_1