справа № 465/1922/14-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000154 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Косівець Городоцького (на даний час - Львівського) району Львівської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого на АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,

встановив:

Відповідно до викладу в обвинувальному акті фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, ОСОБА_9 обвинувачується у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої юридичної особи використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, за таких обставин.

Перебуваючи на посаді завідуючого квартирним відділом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, будучи уповноваженим на розгляд заяви директора МПП «МПМ» ОСОБА_10 від 28.04.2006 року про приєднання нежитлових підвальних приміщень під літерами IX - площею 30,6 м.кв., X - площею 24,7 м.кв., XI - площею 35,3 м.кв., XІІ - площею 20,2 м.кв., (загальною площею 110,2 кв.м.) до нежитлових приміщень, розміщених на першому поверсі в будинку №141 по вул. Городоцькій у м. Львові, площею 228,3 кв.м, які належать MПП «МПМ» на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ВТФ «Надія» 13.04.2006 року, використовуючи своє службове становище, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи - МПП «МПМ» в особі директора ОСОБА_10 , не перевірив належним чином представлені йому до розгляду документи, зокрема не з`ясував, чи дійсно приміщення, з приводу яких звертався директор МПП «МПМ» ОСОБА_10 щодо їх приєднання, перебувають у приватній та комунальній власності. Так, з`ясовано, що частина цих приміщень є приватною власністю, а саме приміщення площею 12,9 кв.м, позначене в поверховому плані «XI», належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , приміщення площею 19,8 кв.м., позначене в поверховому плані «IX» належить на праві приватної власності ОСОБА_12 .

Крім того, ОСОБА_9 , в порушення Порядку приєднання нежитлових приміщень, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №1325 від 06.12.2001 року та ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яке розтлумачено рішенням Конституційного суду України від 02.03.2004 pоку, будучи зобов`язаним згідно п.п.4, 5 додатку №1 до Ухвали Львівської міської ради № 1325 від 06.12.2001 року скерувати запит разом із необхідним пакетом документів, а саме рішення міжвідомчої комісії разом із проектними пропозиціями, які розглядалися міжвідомчою комісією, до управління комунальної власності Львівської міської ради для вирішення питання щодо надання висновку про можливість приєднання чи використання підвальних приміщень як окремого об`єкту оренди, не виконано зазначених вимог ухвали Львівської міської ради №1325 від 06.12.2001 року.

Крім того, ОСОБА_9 порушено вимоги п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яке розтлумачено рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року, оскільки не отримано письмової згоди мешканців квартир будинку АДРЕСА_2 на вчинення дій щодо допоміжних приміщень (підвалів), які перебувають у спільній сумісній власності мешканців будинку. Заява без необхідного пакету документів була подана ОСОБА_9 на розгляд комісії з надання в оренду та користування нежитловими приміщеннями. За наслідками розгляду даної заяви було підготовлено проект розпорядження №739 від 06.04.2006 року про приєднання нежитлових приміщень (підвалів) в будинку АДРЕСА_2 загальною площею 110,2 кв.м. до нежитлових приміщень, що належали МПП «МПМ», яке в подальшому було підписане головою Франківської районної адміністрації.

Внаслідок злочинних дій, а саме незаконного приєднання підвальних приміщень по АДРЕСА_2 , площею 110,2 кв.м., вартість яких, згідно висновку про вартість майна від 05.12.2009 року, наданого СПД-ФО ОСОБА_13 , який діяв па підставі сертифіката №8026/08 суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ від 25.11.2008 року та договору № 59/2009 від 04.12.2009 року, складає 351500,00 грн., потерпілим у кримінальному провадженні, мешканцям квартир будинку по АДРЕСА_2 завдано наступну матеріальну шкоду: ОСОБА_14 21968,75 грн., ОСОБА_15 21 968,75 грн., ОСОБА_16 21 968,75 грн., ОСОБА_17 21 968,75 грн., ОСОБА_18 21 968,75 грн., ОСОБА_11 21 968,75 грн., ОСОБА_19 21 968,75 грн., ОСОБА_20 21968,75 грн., ОСОБА_21 21 968,75 грн., ОСОБА_22 21 968,75 грн., ОСОБА_23 21 968,75 грн., ОСОБА_24 21 968,75 грн., ОСОБА_7 21968,75 грн., ОСОБА_25 21 968,75 грн., ОСОБА_12 21 968,75 грн., ОСОБА_26 21968,75 грн.

На підтвердження пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст.364 КК України сторона обвинувачення подала докази, які містяться у документах, показаннях свідків та потерпілих. Під час виступу у судових дебатах прокурор вважав, що надані докази є належними та допустимими, узгоджуються між собою і знаходяться у логічній послідовності, у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Зокрема, на думку прокурора, надані стороною обвинувачення посадова інструкція завідувача квартирного відділу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №739 від 26.04.2006 року, витяги з протоколів засідань міжвідомчої комісії і комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ухвала Львівської міської ради №1325 від 06.12.2001 року підтверджують те, що ОСОБА_9 , обіймаючи посаду завідуючого квартирним відділом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, мав відповідні повноваження з розгляду заяви директора МПП «МПМ» ОСОБА_10 від 12.04.2006 року, саме йому була передана така заява для розгляду, проте, використовуючи своє службове становище, діючи всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи - МПП «МПМ» в особі директора ОСОБА_10 , обвинувачений не перевірив належним чином представлені йому до розгляду документи, зокрема, не з`ясував, чи дійсно приміщення, з приводу яких звертався директор МПП «МПМ» ОСОБА_10 щодо їх приєднання, перебувають у приватній та комунальній власності.

Прокурор зауважував, посилаючись на досліджені документи та показання потерпілих і свідків, що зазначені в обвинувальному акті дії ОСОБА_9 свідчать про наявність в нього злочинного умислу, направленого на зловживання службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди в інтересах МПП «МПМ» в особі директора ОСОБА_10 , та що саме наслідками таких дій обвинуваченого стало приєднання нежитлових підвальних приміщень під літерами IX - площею 30,6 м.кв., X - площею 24,7 м.кв., XI - площею 35,3 м.кв., XІІ - площею 20,2м.кв., (загальною площею 110,2 кв.м.) до нежитлових приміщень, розміщених на першому поверсі в будинку АДРЕСА_2 , площею 228,3 кв.м, а відтак завдання шкоди окремим громадянам в розмірі 351500,00 грн.

Крім того, прокурор зазначив, що в ході судового розгляду повністю доведено причиновий зв`язок між діями ОСОБА_9 та відповідними наслідками, оскільки саме на підставі дій останнього приймалось рішення про приєднання нежитлових приміщень.

При цьому, ОСОБА_9 , в порушення Порядку приєднання нежитлових приміщень, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №1325 від 06.12.2001 року та ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яке розтлумачено рішенням Конституційного суду України від 02.03.2004 pоку, будучи зобов`язаним згідно п.п.4, 5 додатку №1 до Ухвали Львівської міської ради № 1325 від 06.12.2001 року скерувати запит до управління комунальної власності Львівської міської ради, не зробив цього.

До того ж, ОСОБА_9 порушено вимоги п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», яке розтлумачено рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року, оскільки не отримано письмової згоди мешканців квартир будинку АДРЕСА_2 на вчинення дій щодо допоміжних приміщень (підвалів), які перебувають у спільній сумісній власності мешканців будинку.

Водночас, прокурор вважає, що докази сторони захисту не спростовують вину ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні.

Обвинувачений ОСОБА_9 вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.364 КК України не визнав та, будучи допитаним під час судового розгляду, підтвердив, що станом на квітень 2006 року він працював на посаді завідувача квартирного відділу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. В даному відділі на той час працювало двоє осіб, він і головний спеціаліст ОСОБА_27 . За такого складу квартирний відділ не мав повноважень проводити будь-які комісійні обстеження і фіксувати їх результати, оскільки для цього потрібно було троє працівників, також відділ не мав своєї печатки чи штампу для посвідчення документів. У квітні 2006 року в адміністрацію надійшла заява від МПП «МПМ» про приєднання вільних підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_2 до належних підприємству нежитлових приміщень першого поверху. Оскільки дане питання вирішує житлова комісія (комісія з надання в оренду та користування нежитлових приміщень), а головний спеціаліст квартирного відділу ОСОБА_27 була секретарем цієї комісії, він поставив на заяві ОСОБА_28 резолюцію «п.М.Шайген на розгляд комісії». Документів на розгляд комісії ніяких не готував, також ніякої участі в оформленні права власності на підвальні приміщення МПП «МПМ» не приймав. МПП «МПМ» зверталось до ЛКП «Навколо базару». Всі необхідні документи на приєднання підвалів, які розглядались на комісії, готувало ЛКП «Навколо базару», в якому завірили подані документи, провели обстеження підвалів, оформили це і скерували документи у Франківську райадміністрацію. Хто саме з ЛКП займався підготовкою документів йому не відомо. Всі документи щодо приєднання ішли через комісію. Пакет документів йшов на розгляд не до квартирного відділу, а на розгляд комісії. Кур`єр з ЛКП доставляв документи в райадміністрацію. Ці документи ішли на житлову комісію та на міжвідомчу комісію. Він в обох комісіях був заступником голови комісії, входив туди за посадою, як завідувач квартирного відділу. На житловій комісії доповідала секретар комісії ОСОБА_27 , а на міжвідомчій комісії - інженер ЛКП. На міжвідомчій комісії вирішувалось питання технічної можливості приєднання, а на житловій комісії - про приєднання. На житлову комісію подавались акт обстеження, поверховий план, довідка про балансову вартість. Підготовкою документів займалось ЛКП. В акті обстеження ЛКП було написано, що підвальні приміщення є вільні, а мешканці забезпечені підвалами. Щодо обстеження підвальних приміщень на місці, то вказав, що таке не було передбачено законодавством і він не був уповноважений виїжджати на місце та проводити таке обстеження. ОСОБА_27 все перевіряла і на комісії доповідала. Якщо на комісії є застереження, то зупиняють розгляд. В даному випадку застережень не було. Крім того, зазначив, що він був не уповноважений та не зобов`язаний подавати запит в Управління комунальної власності ЛМР для отримання висновку про можливість приєднання приміщень підвальних, так як це в жодному документі не передбачено. Розрахунок вартості на підставі довідки робила ОСОБА_27 . Довідку мали підписати ОСОБА_27 , голова комісії і заступник.

За наведених обставин ОСОБА_9 вважає себе невинним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, просив суд його виправдати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в ході судового розгляду та під час судових дебатів висловила твердження про невинуватість свого підзахисного з огляду на відсутність в його діях складу будь-якого, в тому числі інкримінованого, кримінального правопорушення.

Так, захисник зазначає, що до сфери повноважень ОСОБА_9 як завідувача квартирного відділу, відповідно до його посадової інструкції, не входили наступні обов`язки, зміст яких відображений в обвинувальному акті: 1) розгляд заяв про приєднання нежитлових приміщень та перевірка повноти наданих до таких заяв документів; 2) з`ясування питання перебування таких нежитлових приміщень у приватній чи комунальній власності; 3) скерування запитів разом із необхідним пакетом документів, а саме: рішення міжвідомчої комісії разом із проектними пропозиціями, які розглядалися міжвідомчою комісією, до управління комунальної власності Львівської міської ради для вирішення питання щодо надання висновку про можливість приєднання чи використання підвальних приміщень як окремого об`єкту оренди; 4) отримання письмової згоди мешканців квартир будинку на вчинення дій щодо допоміжних приміщень (підвалів), які перебувають у спільній сумісній власності мешканців будинку; 5) подання на розгляд комісії з надання в оренду та користування нежитловими приміщеннями заяви з необхідним пакетом документів.

Також захисник зауважила, що відповідно до вимог ч.2 ст.242 КПК України сума спричинених збитків підлягає доказуванню шляхом призначення відповідної експертизи. Разом з тим, у даному кримінальному провадженні правоохоронцями не призначено та не проведено експертизу, відповідно до якої можна було б визначити суму збитків. Вважає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведено спричинення шкоди у розмірі 351500 грн. правам, свободам та інтересам окремих громадян потерпілих у справі, адже сторона обвинувачення не надала суду належних доказів спричинення цієї шкоди, та не зазначила в обвинувальному акті, в чому полягають такі тяжкі наслідки.

Крім цього, захисник просить врахувати, що наявне в матеріалах кримінального провадження розпорядження Франківської районної адміністрації № 764 від 28.04.2006 «Про затвердження положення про міжвідомчу комісію Франківської районної адміністрації» з додатками є нерелевантним, оскільки прийняте після досліджуваних в цій справі подій, так як засідання міжвідомчої комісії відбувалось 18.04.2006 року.

Захисник також наголосила, що обов`язки по розгляду заяв про приєднання нежитлових приміщень та перевірка повноти наданих до таких заяв документів; з`ясування питання перебування таких нежитлових приміщень у приватній чи комунальній власності; за необхідності отримання письмової згоди мешканців квартир будинку на вчинення дій щодо допоміжних приміщень (підвалів), які перебувають у спільній сумісній власності мешканців будинку; а також подання на розгляд комісії з надання в оренду та користування нежитловими приміщеннями заяви з необхідним пакетом документів, які сторона обвинувачення відносить до сфери компетенції ОСОБА_9 як завідувача квартирного відділу, насправді відносились до повноважень головного спеціаліста квартирного відділу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, яка також виконувала функції секретаря комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень, що підтверджується посадовою інструкцією головного спеціаліста квартирного відділу.

Крім того, оскільки на заяві директора МПП «МПМ» від 12.04.2006 року, поданій на ім`я голови Франківської районної адміністрації ОСОБА_29 , в якій міститься прохання про приєднання вільних підвальних приміщень, міститься резолюція: «п.М.Шайген на розгляд комісії», то даний документ спростовує твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_9 був уповноваженим на розгляд заяви директора МПП «МПМ» ОСОБА_10 про приєднання нежитлових приміщень, оскільки насправді уповноважена на розгляд заяви була головний спеціаліст квартирного відділу ОСОБА_27 , що співвідноситься також з її посадовою інструкцією, згідно якої вона розглядала за дорученням керівництва райадміністрації звернення, заяви і скарги, які надходять до райадміністрації, а також, як секретар житлової комісії та комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень, забезпечувала підготовку документів щодо приєднання житлових і нежитлових приміщень.

При цьому, просить врахувати те, що ОСОБА_9 був заступником голови міжвідомчої комісії, а відтак, не мав обов`язку скеровувати до Управління ресурсів Львівської міської ради запит разом із необхідним пакетом документів, а саме: рішення міжвідомчої комісії разом із проектними пропозиціями, які розглядалися міжвідомчою комісією, оскільки згідно Положення про міжвідомчу комісію за організацію роботи міжвідомчої комісії, терміни розгляду заяв, листів несе відповідальність голова комісії, а не його заступник.

Захисник також зауважила, що Положенням про міжвідомчу комісію спростовуються обвинувачення ОСОБА_9 в тому, що останній нібито був зобов`язаний перевірити, чи дійсно приміщення, з-приводу яких звертався директор МПП «МПМ» ОСОБА_10 щодо їх приєднання, перебувають у приватній та комунальній власності, оскільки такі повноваження мав головний інженер ЖЕКу, який відповідно до Положення готував всі необхідні документи відповідно до поданої заяви, листа, запиту, а працівниками ЖЕКу проводилося обстеження з виходом на місце, про що складався відповідний акт, який з усіма іншими необхідними документами подавався на розгляд комісії.

Зазначила, що відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень Франківської районної адміністрації № 14 параграф 02 від 20.04.2006 року було постановлено приєднати приміщення площею 110,2 кв.м. на АДРЕСА_3 , до приміщень площею 228,3 кв.м. та дане рішення було прийнято колегіально, так як, окрім підпису ОСОБА_9 як заступника голови комісії, в протоколі містяться підписи голови комісії ОСОБА_30 , секретаря комісії ОСОБА_31 , завідувача юридичним відділом ОСОБА_32 , завідувача ВЖГ Ю.Гадзіковського.

З врахуванням викладеного, на переконання захисника, обвинувачення побудовано на помилковій правовій оцінці обставин кримінального провадження, а під час судового розгляду встановлено обставини, що свідчать про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За правилами ст.91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту ст.92 КПК обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ст.92 КПК України, покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів - на сторону що їх подає.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частина 2 ст.84 КПК України надає вичерпний перелік процесуальних джерел доказів, якими встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження. До них законодавець відносить: показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.94 КПК України кожен доказ повинен бути оцінений з точки зору належності, допустимості і достовірності, а в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

У ст.85 КПК України належність доказів відображає положення про те, що на підставі цих даних установлюється наявність чи відсутність фактів і обставин, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Згідно зі ст.86 КПК України допустимість доказів означає отримання фактичних даних у встановленому законом порядку.

Щодо ознаки достовірності доказів, то вона закладена у розумінні фактичних даних як правдивих відомостей. Під достатністю слід розуміти сукупність належних та допустимих фактичних даних, які у своїй єдності забезпечують відображення всіх елементів предмета доказування та приводять до висновку про доведеність (недоведеність) обставин кримінального провадження, тоді як критерій взаємопов`язаності слід розглядати з тієї позиції, що докази не повинні суперечити один одному чи створювати неоднозначне уявлення про ті чи інші факти.

Дослідивши безпосередньо під час судового розгляду докази, надані сторонами кримінального провадження та потерпілою ОСОБА_6 і оцінивши такі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов таких висновків.

З досліджених судом у порядку, визначеному ст.358 КПК України, під час судового засідання документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які на думку прокурора доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, судовим розглядом встановлено наступне.

Як вбачається з постанови про порушення кримінальної справи від 23.06.2008 року, прокурор Франківського району м.Львова ОСОБА_33 постановив порушити кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем службовими особами Франківської районної адміністрації Львівської міської ради при приєднанні підвальних приміщень в будинку № 141 по вул.Городоцькій у м.Львові за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України (т.1, а.с.1), а 26.02.2009 року було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_9 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України (т.2, а.с.161).

В подальшому 13.09.2013 року було внесено відомості в ЄРДР з викладенням обставин вчинення ОСОБА_9 діянь щодо незаконного приєднання підвальних приміщень по АДРЕСА_2 , які мають ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, що підтверджується відповідними витягами з кримінального провадження №0000154 (т.7, а.с. 1-2; т.9, а.с.1-2), 30.09.2013 року ОСОБА_9 оголошено підозру за ч.1 ст.364 КК України у зв`язку з вчиненням таких діянь (т.7, а.с.28-30), а 31.03.2014 року змінено підозру на ч.2 ст.364 КК України із вказанням про спричинення вказаними діяннями тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян (т.9, а.с.16-19).

Постановами слідчого прокуратури від 21.07.2008 року, 22.07.2008 року, 23.07.2008 року, 24.07.2008 року, 25.07.2008 року ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_34 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_35 , ОСОБА_6 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 визнано потерпілими у кримінальній справі, про що їх повідомлено та роз`яснено процесуальні права (т.1, а.с.171, 175, 179, 183, 187, 194, 198, 202, 207, 212, 216, 221, 226, 234, 239). Постановами слідчого прокуратури від 24.07.2008 року ОСОБА_21 визнано законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_25 по даній справі, а ОСОБА_6 - законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 (т.1, а.с.227, 229, 232, 233).

Також судом досліджено правовстановлюючі документи та документи, що містять технічну інформацію щодо нерухомого майна потерпілих ОСОБА_34 (т.1, а.с.67,68), ОСОБА_12 (т.1, а.с.76, 80-82), ОСОБА_24 (т.1, а.с.99,100), ОСОБА_6 (т.1, а.с.101-102, 104-105), ОСОБА_15 , ОСОБА_26 (т.1, а.с.113,117,119-120), ОСОБА_17 (т.1, а.с.127, 128, 131), ОСОБА_16 (т.1, а.с.142-146), ОСОБА_11 (т.1, а.с.152 155, 157-158), ОСОБА_18 (т.1, а.с.163-164), ОСОБА_22 (т.1, а.с.165-169).

Згідно заяви директора МПП «МПМ» ОСОБА_10 вих. № 88/5 від 12.04.2006 року, адресованої голові Франківської районної адміністрації ОСОБА_36 , заявник просить доєднати до його приміщення нежитлові вільні підвальні приміщення під літерами ІХ-площею 30,6 м, Х-площею 24,7 м, ХІ площею 35,3 м, ХІІ площею 20,2 м. Підпис ОСОБА_10 засвідчений 12.04.2006 року директором ЛКП «Навколо базару» ОСОБА_37 . На заяві міститься резолюція ОСОБА_9 від 18.04.2006 року «п.М.Шайген/ На розгляд комісії» та вхідний штамп Франківської районної адміністрації Львівської міської ради із датою реєстрації 20.04.2006 року (т.1, а.с.28).

Як вбачається з договору купівлі-продажу приміщення від 13.04.2006 року виробничо-торговельна фірма «Надія» - Дочірнє підприємство ВТФ «Львів» продало, а Мале приватне підприємство «МПМ» купило нежитлові приміщення першого поверху позначені на плані цифрами з №1 по 14, загальною площею 228,3 кв.м, що розташовані в будівлі позначеній на плані літерою «А-3» за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 141, за 590000 грн. в тому числі ПДВ 118000 грн., які покупець перерахував на рахунок продавця (т.1, а.с.18).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу, реєстраційний № 3414 від 13.04.2006 року, 14.04.2006 року проведено реєстрацію права власності на нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 228,3 кв.м. за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 141 за МПП «МПМ» (реєстраційний номер 14459460), що підтверджується відповідним витягом №10396376 (т.1, а.с.19).

Згідно з актом приймання-передачі нежитлового приміщення за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 141 від 18.04.2006 року директор виробничо-торгівельної фірми «Надія» - Дочірнє підприємство ВТФ «Львів» ОСОБА_38 здав приміщення загальною площею 228,3 кв.м., а директор МПП «МПМ» ОСОБА_10 прийняв вказане приміщення (т.1, а.с.15).

З акта ЛКП «Навколо базару» від 14.04.2006 року, затвердженого директором ЛКП ОСОБА_39 , вбачається, що комісія у складі головного інженера ЛКП ОСОБА_40 , майстра по б/р ОСОБА_41 , майстра дільниці ОСОБА_42 провела обстеження нежитлових приміщень, які знаходяться на першому поверсі в будинку АДРЕСА_2 , для визначення технічної можливості провести перепланування і розширення вищезгаданого приміщення за рахунок підвальних приміщень. Будинок АДРЕСА_2 трьох поверховий, цегляний, перекриття дерев`яне, опалення індивідуальне пічне. Загальна площа підвальних приміщень, які після реконструкції будуть приєднані до приміщень на першому поверсі становить 110,2 м2. Висота підвальних приміщень 2,6 м2. Після реконструкції приміщення ВТФ «Надія» будуть складатись з торгового залу площею 38,7 м2, 37,8 м2, 17,0 м2, коридор 8,4 м2, 5,3 м2, складські приміщення 34,7 м2, 22,8 м2, кабінет 13,2 м2, 5,8 м2, опалювальна 10,0 м2, вбиральня 4,0 м2, туалети 1,1 м2, 1,3 м2. Загальна площа 228,3 м2 . Комісія пропонує розглянути проект на МВК (т.1, а.с.32).

Відповідно до акта ЛКП «Навколо базару» від 14.04.2006 року, затвердженого директором ЛКП ОСОБА_39 , комісія у складі головного інженера ЛКП ОСОБА_40 , майстра дільниці №2 ОСОБА_43 , майстра дільниці №3 ОСОБА_42 провела інвентаризацію підвальних приміщень будинку АДРЕСА_2 . При обстеженні виявлено наступне: кв. АДРЕСА_4 приватизована з підвальним приміщенням під літ.ХІІІ площею 9,10 м2; кв.№3 приватизована з підвальним приміщенням під літ.VІ площею 12,8 м2; кв. АДРЕСА_5 використовує підвал під літерою V площею 9, 1 м2; кв. АДРЕСА_6 приватизована з підвальним приміщенням під літерою IV площею 4,10 м2; кв. АДРЕСА_7 приватизована з підвальним приміщенням під літерою XIV площею 9,7 м2; кв.№15а приватизована з підвальним приміщенням під літерою VIII площею 16,1 м2. Підвальні приміщення під літерою ІХ площею 30,6 м2, під літерою Х площею 24,7 м2, під літерою ХІ площею 35,3 м2, під літерою ХІІ площею 20,2 м2 не використовуються. Вказані приміщення знаходяться під нежитловим приміщенням, яке розташоване на 1 поверсі і належать ПП «МПМ». Всі мешканці будинку підвалами забезпечені. Комісія вважає, що підвали під літерами ІХ, Х, ХІ, ХІІ можливо приєднати до нежитлового приміщення, розташованого на 1 поверсі з правом викупу. Загальна площа підвального приміщення становитиме 110,8 м2 (т.1, а.с.33-34).

З дослідженої копії поверхового плану підвалу будинку на АДРЕСА_2 (т.1, а.с.31) встановлено, що зображені на такому приміщення підвалу пронумеровані латинськими літерами від I до XV, вказана площа кожного з них, щодо частини приміщень містяться записи про приналежність їх до тієї чи іншої квартири, а щодо приміщень ІХ, Х, ХІ, ХІІ, то такі записи відсутні.

Як вбачається із витягу з протоколу засідання міжвідомчої комісії в Франківському районі №15 параграф 01 від 18.04.2006 року, було заслухано листа ОСОБА_10 директора МПП «МПМ» - власника нежитлових приміщень площею 228,30 м.кв. на АДРЕСА_2 щодо переобладнання їх під заклад швидкої їжі, згідно з проектними пропозиціями, та постановлено, що технічно можливо провести переобладнання нежитлових приміщень площею 228,30 м.кв на вул.Городоцькій, 141 під заклад швидкої їжі з розширенням їх за рахунок приєднання підвальних нежитлових приміщень загальною площею 110,20 м.кв., згідно з проектними пропозиціями; для подальшого розгляду отримати погодження служб в частині влаштування дверного прорізу. Витяг підписаний головою МВК ОСОБА_44 і секретарем комісії (т.1, а.с.30).

Також судом було досліджено наданий потерпілою ОСОБА_6 витяг з протоколу МВК Франківської районної адміністрації №15 параграф 01 від 18.04.2006 року (т.19, а.с.101), який є такого ж змісту як попередній витяг, проте містить підписи членів МВК, зокрема, голови заступника голови райадміністрації ОСОБА_45 , заступника голови зав. квартирним відділом ОСОБА_46 , секретаря комісії ОСОБА_47 , завідувача юрвідділом І.Думич.

Під час судового розгляду досліджено вказані у протоколі від 18.04.2006 року проектні пропозиції на переобладнання нежитлових приміщень під заклад швидкої їжі на вул.Городоцькій, 141 у м.Львові, які подавались для розгляду на МВК (т.1, а.с.25-45).

Дослідженням витягу із протоколу засідання комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень Франківської райадміністрації №14 параграф 02 від 20.04.2006 року встановлено, що така комісія у складі голови (заступника голови адміністрації) ОСОБА_30 , заступника голови (завідувача квартирним відділом) ОСОБА_46 , секретаря комісії ОСОБА_31 , членів комісії завідувача юрвідділом ОСОБА_32 та завідувача ВЖГ ОСОБА_48 заслухала заяву директора ПП «МПМ» ОСОБА_49 про приєднання нежитлових підвальних приміщень загальною площею 110,2 кв.м в будинку АДРЕСА_2 і постановила - відповідно до ухвали Львівської міської ради від 06.12.2001 року «Про приєднання нежитлових приміщень» приєднати приміщення площею 110,2 кв.м. на АДРЕСА_3 до приміщення площею 228,3 кв.м. Протокол підписаний названими головою, заступником, секретарем і членами комісії (т.1, а.с.25).

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №739 від 26.04.2006 року за підписом голови адміністрації ОСОБА_50 затверджено рішення комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень (протокол від 20.04.2006 року №14 п.02) про приєднання нежитлових підвальних приміщень загальною площею 110,2 кв.м в будинку АДРЕСА_2 до нежитлових приміщень площею 228,3 кв.м, які належать ПП «МПМ» (Додаток 1); зобов?язано директора ПП «МПМ» п.О.Наставського здійснити оплату за приєднання нежитлових приміщень згідно з розрахунком (Додаток 2); розпорядження набирає чинності після оплати за приєднану площу та здачі в експлуатацію нежитлових приміщень після переобладнання (т.1, а.с.22).

Згідно з додатком №1 до розпорядження №739 від 26.04.2006 року рішенням комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень (протокол від 20.04.2006 року №14 п.02) вирішено відповідно до ухвали Львівської міської ради від 06.12.2001 року №1325 «Про приєднання нежитлових приміщень», приєднати нежитлові підвальні приміщення 1Х/30,6 кв.м, Х/24,7 кв.м, Х1/35,3 кв.м, Х11/20,2 кв.м, загальною площею 110,2 кв.м, в будинку АДРЕСА_2 до нежитлових приміщень площею 228,3 кв.м, які належать ПП «МПМ» (т.1, а.с.17, 23).

Додатком №2 до розпорядження від 26.04.2006 року №739 є розрахунок вартості за приєднання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 , який підписаний заступником голови адміністрації ОСОБА_51 та завідувачем квартирного відділу ОСОБА_52 , згідно якого, виходячи з площі, яка приєднується 110,2 кв.м, вартості 1 кв.м 179,3 грн., із застосуванням коефіцієнта приєднання нежитлового приміщення під господарські потреби для юридичних осіб 1,5, вартість за приєднання з ПДВ складає 35565,96 грн. (т.1, а.с.24).

Згідно з листом ЛКП «Навколо базару» №3 від 04.04.2006 року, первісна вартість будинку №141 на вул.Городоцькій становить 332647,51 грн., сума зносу 158994,23 грн. Балансова вартість станом на 01.01.2006 року становить 173653,28 грн.; загальна площа будинку 968,5 м.кв; вартість одного квадратного метра 179,30 грн. (т.1, а.с.29).

Згідно квитанцій від 20.04.2006 року і 26.04.2006 року ОСОБА_10 здійснив оплати за приєднання підвалу на рахунок ЛКП «Навколо базару» відповідно на суми 23840 грн. та 11726 грн. (т.1, а.с.16, 26, 27).

Листом вих. №112/04 від 28.04.2006 року, адресованим голові Франківської райдержадміністрації ОСОБА_29 , МПП «МПМ» просить оформити свідоцтво про право власності на приміщення магазину разом з підвальними приміщеннями по АДРЕСА_2 , згідно з поданими документами (т.1, а.с.14).

Розпорядженням №792 від 05.05.2006 року Франківської районної адміністрації Львівської міської ради «Про оформлення свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_2 » за підписом голови райадміністрації ОСОБА_29 дозволено відділу приватизації житла оформити та видати свідоцтво про право власності Малого приватного підприємства «МПМ» на приміщення під літерою А-3, площею228,9 кв.м., разом з нежитловими підвальними приміщеннями площею 110,8 кв.м. на АДРЕСА_2 ; дозволено малому приватному підприємству «МПМ» зареєструвати право власності у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»; контроль за виконанням розпорядження покладено на заступника голови адміністрації з питань економічного розвитку, ресурсів та інвестицій (т.1, а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення серії НОМЕР_1 від 05.05.2006 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради посвідчує, що МПП «МПМ» володіє на праві власності приміщеннями під літерою А-3 площею 228,9 кв.м. разом з нежитловими підвальними приміщеннями площею 110,8 кв.м., які знаходяться на АДРЕСА_2 . Свідоцтво видане на підставі розпорядження №792 від 05.05.2006 року (т.1, а.с.20, 21).

Зі змісту доповідної записки від 06.11.2007 року начальника юридичного відділу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_53 голові адміністрації ОСОБА_54 вбачається, що згідно інформації відділу приватизації житлового фонду Франківського району за квартирою АДРЕСА_8 у 1996 році приватизовано підвальне приміщення площею 19,8 кв.м. і у зв`язку з невнесенням майстром ЛКП «Навколо базару» відповідних змін у будинкову книгу головним інженером було підписано акт комісії ЛКП «Навколо базару» від 14.04.2006 року без врахування квартири № 14, чому, з врахуванням допущеної помилки, пропонує внести зміни в розпорядження районної адміністрації № 739 від 26.04.2006 року.

Відповідно до розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1132 від 12.11.2007 року, розглянувши доповідну записку начальника юридичного відділу районної адміністрації від 06.11.2007 року, внесено зміни до розпорядження районної адміністрації від 26.04.2006 №739 «Про приєднання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 », а саме: замість слів «площею 110,2 кв.м» читати «площею 90,4 кв.м» (т.2, а.с.159).

Вказані документи були вилучені у Франківській районній адміністрації Львівської міської ради, проведено слідчим огляд таких і долучено до матеріалів справи, що відображено в досліджених судом постановах та протоколах (т.2, а.с.2-13).

За протестами прокурора Франківського району м.Львова (т.1, а.с.3) розпорядженнями Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №650 від 26.06.2008 року скасовано розпорядження районної адміністрації від 26.04.2006 року №739 «Про приєднання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 » (т.1, а.с.4), №648 від 26.06.2008 року - скасовано розпорядження районної адміністрації від 05.05.2006 року №792 «Про оформлення свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення на вул.Городоцькій (т.1, а.с.4 зворот) і №651 від 26.06.2008 року - скасовано розпорядження районної адміністрації від 12.11.2007 року №1132 «Про внесення змін до розпорядження районної адміністрації від 26.04.2006 №739 «Про приєднання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 » (т.1, а.с.5).

Як вбачається із листа-відповіді спеціальної контрольної комісії з питань приватизації Верховної Ради України №16-24/15-33 від 13.12.2002 року, адресованої Львівського міському голові, орган місцевого самоврядування не має права продавати, здавати в оренду або вирішувати питання перебудови, надбудови, переобладнання житлових приміщень будинку без згоди співвласників будинку власників приватизованих квартир. Відповідно до п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Тобто, одночасно з приватизацією квартири квартиронаймачі набувають право власності на квартиру і допоміжні приміщення до яких відносяться горище та підвали. Будь-які дії щодо майна яке є об`єктом спільної часткової власності, повинні проводитись лише при наявності згоди всіх співвласників незалежно від розміру частки кожного з них (т.2, а.с.79).

Рішенням Львівської міської ради №502 від 20.06.2003 року «Про затвердження Положення про Франківську районну адміністрацію та її структури», із доповненнями згідно рішень № 825 від 06.08.2004 року і №871 від 20.08.2004 року, затверджено Положення про Франківську районну адміністрацію; структуру Франківської районної адміністрації; визнано таким, що втратив чинність рішення виконкому від 29.12.2000 року №725 «Про затвердження Положення про Франківську районну адміністрацію» (т.2, а.с.91-107).

Так, Положенням про Франківську районну адміністрацію визначено, що районна адміністрація утворена Львівською міською радою, є її виконавчим органом і в межах своєї компетенції здійснює повноваження виконавчого органу міської ради з метою забезпечення виконання вимог законодавства та для задоволення потреб і запитів населення Франківського району м.Львова. Районна адміністрація в своїй роботі підконтрольна і підзвітна міській раді, виконавчому комітетові, міському голові, першому заступникові міського голови (п.1); Структуру районної адміністрації затверджує виконавчий комітет. Відділи та структурні підрозділи районної адміністрації створені відповідно до наданих повноважень, підзвітні та підконтрольні голові районної адміністрації (п.4); Голова районної адміністрації здійснює керівництво її діяльністю, несе відповідальність за виконання покладених на районну адміністрацію завдань і повноважень; видає розпорядження у межах своїх повноважень і несе за них відповідальність згідно з чинним з чинним законодавством (п.1.1, 1.14); Керівники відділів та інших структурних підрозділів очолюють відповідні підрозділи і несуть персональну відповідальність перед головою районної адміністрації за виконання покладених на ці підрозділи завдань (п.3); Районна адміністрація видає акти у формі розпоряджень голови районної адміністрації, які є обов`язковими для виконання на території району всіма органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами (п.5.1, 5.2).

До повноважень Франківської районної адміністрації у сфері житлово-комунального господарства згідно Положення відноситься ведення обліку нерухомого майна, розташованих на території району, незалежно від форм власності (п.4.4.2); створює районну міжвідомчу комісію та організовує її роботу (п.4.4.5); видає розпорядження про приєднання вільних жилих та нежитлових приміщень (п.4.4.10).

Структура Франківської районної адміністрації, згідно додатку №2 до рішенням Львівської міської ради №502 від 20.06.2003 року, включає квартирний відділ (т.2 а.с.105).

Рішенням виконкому Львівської міської ради народних депутатів від 06.04.1995 за №141 (т.2, а.с.132) утворено міжвідомчі комісії при районних адміністраціях виконкому міської Ради народних депутатів згідно з додатком №2 та затверджено положення про них (пункт 2 Рішення).

Відповідно до пункту 5 Положення про міжвідомчу комісію при районній адміністрації виконкому Львівської міської ради народних депутатів (т.2, а.с.135-138), затвердженого Рішенням виконкому Львівської міської ради народних депутатів від 06.04.1995 за №141, міжвідомча комісія проводить свою роботу в слідуючому порядку: 5.1. Головний інженер ЖЕКу готує всі необхідні документи відповідно до поданої заяви, листа, запиту, працівниками ЖЕКу проводиться обстеження з виходом на місце, про що складається відповідний акт, який з усіма іншими необхідними документами подається на розгляд комісії. 5.2. Секретар міжвідомчої комісії при наявності всіх належно оформлених документів реєструє їх в спеціальному пронумерованому журналі і виносить на розгляд комісії. 5.4. У протоколі засідання комісії секретар МВК викладає розширену суть розглянутого питання і записує висновки, які підписуються всіма членами комісії після кожного засідання. Член комісії, який не згідний з прийнятим висновком, записує своє обґрунтування. 5.8. За організацію роботи міжвідомчої комісії, терміни розгляду заяв, листів несе відповідальність голова комісії. 5.9. Висновки міжвідомчої комісії є чинними з моменту їх затвердження розпорядженням голови районної адміністрації, а з питань, передбачених п.п. 3.10., 3.11. цього Положення з моменту затвердження розпорядження голови районної адміністрації виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів.

В пункті 8 зазначеного вище Положення визначено, що наслідки роботи міжвідомчої комісії оформляються наступним чином: 8.1. Секретар міжвідомчої комісії після кожного засідання робить виписку із протоколу засідання комісії і на основі всіх поданих документів готує спільно з керівництвом районного відділу житлового господарства районної адміністрації проект розпорядження голови районної адміністрації про затвердження цих висновків. 8.2. Контроль за підготовкою проекту розпорядження голови райадміністрації у встановлені терміни здійснює голова районної міжвідомчої комісії.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації № 358 від 15.03.2005 року «Про зміни в складах комісій Франківської райадміністрації» (т.2, а.с.108) визначено склад міжвідомчої комісії.

Зокрема, згідно додатку № 4 до цього розпорядження (т.2, а.с.111) до складу міжвідомчої комісії Франківської районної адміністрації, зокрема, входили: ОСОБА_55 голова комісії, заступник голови райадміністрації; ОСОБА_9 заступник голови комісії, завідувач квартирного відділу; ОСОБА_56 секретар міжвідомчої комісії, відділ житлового господарства.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації № 1720 від 27.10.2005 року внесено зміни до розпорядження № 358 від 15.03.2005 року виведено зі складу МВК ОСОБА_57 і введено до складу комісії ОСОБА_58 голову МВК, заступника голови районної адміністрації з житлово-комунальних питань (т.2, а.с.114).

До складу МВК згідно розпорядження райадміністрації № 1359 від 26.08.2005 року також включено ОСОБА_59 землевпорядника управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради (т.2, а.с. 113).

Розпорядженням про внесення змін у склад міжвідомчої комісії Франківської районної адміністрації №970 від 06.06.2006 року виведено зі складу комісії ОСОБА_60 завідувача квартирного відділу Франківської районної адміністрації (т.2, а.с.121).

Також, згідно додатку № 18 до розпорядження № 358 від 15.03.2005 (т.2 а.с.112) до складу комісії з питань надання в оренду та користування нежитлових приміщень Франківської районної адміністрації входили, зокрема, ОСОБА_55 - голова комісії, заступник голови райадміністрації; ОСОБА_9 - заступник голови комісії, завідувач квартирного відділу; ОСОБА_27 - секретар комісії, головний спеціаліст квартирного відділу.

Відповідно до Посадової інструкції завідувача квартирного відділу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, затвердженої головою Франківської районної адміністрації 2005 року (т.2, а.с.84-85) завідувач квартирного відділу відповідає за виконання розпоряджень з квартирних питань, оренди, надання і долучення нежитлових приміщень, передбачених «Положенням про квартирний відділ» (розділ І Посадової інструкції).

Відповідно до розділу ІІ такої посадової інструкції завідувач квартирного відділу виконує наступні завдання та обов`язки: керує роботою відділу; курує питання приєднання суміжних житлових і нежитлових приміщень, готує запити на міжвідомчу комісію, громадську комісію з житлових питань міськвиконкому; готує пропозиції управлінню майна щодо надання в оренду нежитлових приміщень; доповідає квартирні питання на житловій комісії міськвиконкому; готує рішення міськвиконкому.

Також, згідно посадової інструкції (Розділ III) завідувач квартирного відділу має наступні права: організовує вибіркову перевірку підприємств, установ, організацій по дотриманню вимог житлового законодавства; отримує у встановленому порядку від підприємств, установ та організацій необхідні матеріали стосовно ведення квартирного обліку та надання житла; здійснює контроль за поступленням в бюджет зборів за видачу ордерів та інших послуг, які надає відділ, за правильність нарахування оплати за приєднання житлових та нежитлових приміщень.

Згідно з розділом IV даної посадової інструкції завідувач квартирного відділу несе персональну відповідальність за якісне та своєчасне виконання покладених на відділ завдань та обов`язків; обізнаність з Конституцією України, іншими законодавчими та нормативними актами, що стосуються місцевого самоврядування.

Відповідно до посадової інструкції головного спеціаліста квартирного відділу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, затвердженої 15.02.2004 року заступником голови питань економічного розвитку ресурсів та інвестицій ОСОБА_61 (т.2, а.с.122-123), головний спеціаліст квартирного відділу підпорядковується безпосередньо завідувачу квартирного відділу (п.1.3); розглядає за дорученням керівництва райадміністрації звернення, заяви і скарги, які надходять до адміністрації (п.2.3); як секретар житлової комісії та комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень забезпечує підготовку питань, що стосуються закріплення квартир за черговиками підприємств, установ, організацій, в т.ч. службового житла та затвердження в списках черговиків підприємств, установ, організацій; підготовку документів щодо зміни договору найму, в т.ч. житла різних відомств; підготовку документів щодо приєднання житлових і нежитлових приміщень; забезпечує ведення діловодства комісії; забезпечує проведення засідань комісії, здійснює ведення протоколів засідань комісії (п.2.4); виконує інші завдання за дорученням керівництва районної адміністрації (п.2.5). Має право отримувати і використовувати в роботі у встановленому порядку від посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій документи, інші матеріали, необхідні для виконання покладених функцій (п.3.1).

Як вбачається з посадової інструкції начальника відділу житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, затвердженої 03.04.2006 року головою Франківської районної адміністрації ОСОБА_62 , начальник відділу житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради приймає участь у роботі житлової комісії, погоджує питання закріплення службового житла, виведення службових приміщень, приєднання вільних жилих та нежитлових приміщень, прийняття в експлуатацію закінчених будівель та об`єктів (п.2.8) (т.2, а.с.127-129).

Ухвалою Львівської міської ради №1325 від 06.12.2001 року (т.2 а.с.130) затверджено Положення про порядок приєднання нежитлових приміщень (нежитлових площ), що не можуть бути окремим об`єктом оренди.

У пункті 1 зазначено, що це Положення визначає порядок приєднання нежитлових приміщень (нежитлових площ), що не можуть бути окремим об`єктом оренди, до приміщень квартир та до нежитлових приміщень шляхом їх продажу власникам цих квартир та нежитлових приміщень.

Згідно пункту 2 цього Положення приєднання нежитлових приміщень (нежитлових площ) проводиться за письмовим зверненням громадян та юридичних осіб до районних адміністрацій за місцем знаходження приміщення. До звернення додаються проектні пропозиції по приєднанню та подальшому переплануванню і переобладнанню приміщень квартир та нежитлових приміщень, до яких відбувається приєднання.

Згідно пункту 3 Положення заява про приєднання нежитлових приміщень (нежитлових площ) скеровується на розгляд міжвідомчої комісії для отримання висновків про технічну можливість приєднання з подальшим переплануванням і переобладнанням квартир та приміщень, до яких відбувається приєднання.

Пунктом 4 зазначеного Положення визначено, що при позитивних висновках міжвідомчої комісії, ці висновки з проектними пропозиціями і відповідним запитом надсилаються для розгляду в Управління ресурсів Львівської міської ради для дачі висновків щодо приєднання нежитлових приміщень (нежитлових площ) чи використання їх, як окремого об`єкту оренди.

Також пунктом 5 зазначеного Положення визначено, що при позитивному висновку Управління ресурсів щодо можливості приєднання, структурний підрозділ міськвиконкому або райадміністрації, який приймав пакет документів на приєднання, на підставі даних балансоутримувача будинку (приміщення) робить розрахунок вартості нежитлового приміщення (нежитлової площі), яка підлягає оплаті замовником.

Надаючи оцінку цим документам, суд вважає, що вони відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності.

Також судом було досліджено під час судового розгляду рапорт старшого помічника прокурора Франківського району м.Львова ОСОБА_63 від 23.06.2008 року (т.1, а.с.2), вимогу прокурора Франківського району м.Львова ОСОБА_64 , адресованою голові Франківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_65 , про надання копій документів (т.1, а.с.12), постанову про створення слідчо-оперативної групи від 28.07.2008 року (т.2, а.с.1), постанову від 14.10.2008 року про прийняття до свого провадження кримінальної справи №184-0101 (т.2, а.с.37); постанову про прийняття справи до свого провадження від 28.01.2008 року (т.2, а.с.144); постанову про поновлення слідчо-оперативної групи від 28.01.2009 року (т.2, а.с.145), рапорт старшого слідчого прокуратури Франківського району м.Львова ОСОБА_66 після додаткового допиту свідка ОСОБА_53 (т.2, а.с.158), постанову про обрання запобіжного заходу від 27.02.2009 року (т.2, а.с.166, 167), постанову про притягнення обвинуваченого від 26.02.2009 року (т.2, а.с.171-172); постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.02.2009 року (т.2, а.с.187-188); постанову про призначення прокурора від 16.09.2013 року (т.7, а.с.3-4), постанову прокуратури Львівської області від 16.09.2013 року (т.7, а.с.11-12), відповідь ОКП «БТІ та ЕО» №4912 від 23.09.2013 року (т.7, а.с.18, 19, 20), ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 24.09.2013 року (т.7, а.с.24), протокол тимчасового доступу до речей і документів від 24.09.2013 року (т.7, а.с.25-27), повідомлення про початок досудового розслідування від 13.01.2013 року (т.9, а.с.3), постанову про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 11.01.2014 року (т.9, а.с.4), постанову про зупинення досудового розслідування від 24.01.2014 року (т.9, а.с.6-7); постанову про відновлення досудового розслідування від 17.02.2014 року (т.9, а.с.11-12), проте вони не містять фактичних даних, що мають значення для цього кримінального провадження та підлягають доказуванню, а тому не потребують окремої оцінки судом.

Досліджене розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №764 від 28.04.2006 року, яким затверджено Положення про міжвідомчу комісію Франківської районної адміністрації та склад міжвідомчої комісії Франківської районної адміністрації (т.2, а.с.115-120) не відповідає вимогам ст.85 КПК України і є неналежним доказом, оскільки не містить даних, що підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, адже прийняте після досліджуваних в цьому кримінальному провадженні подій, а саме: засідання міжвідомчої комісії з розгляду заяви директора МПП «МПМ» ОСОБА_10 відбулося 18.04.2006 року.

З тих же мотивів суд визнає неналежними подані прокурором докази - дані рішень виконавчого комітету Львівської міської ради №1229 від 27.10.2006 року; №1431 від 18.12.2006 року; №1468 від 26.12.2006 року; №72 від 23.02.2007 року; №467 від 16.05.2008 року, №671 від 27.06.2008 року, №1431 від 18.12.2006 року (т.2, а.с.39-50, 88-90).

На підтвердження своєї позиції сторона захисту просила дослідити лист ЛКП «Навколо базару» №375 від 22.09.2010 року, адресований адвокату ОСОБА_67 та підписаний директором ЛКП «Навколо Базару» ОСОБА_68 та посадову інструкцію директора ЛКП «Навколо Базару» №2а від 10.01.2003 року.

В контексті положень ст.85, 86 КПК України вважає такі документи належними і допустимими доказами.

З листа ЛКП «Навколо базару» №375 від 22.09.2010 року, адресованого адвокату ОСОБА_67 та підписаного директором ЛКП «Навколо Базару» ОСОБА_68 , вбачається, що нежитлові підвальні приміщення під літерами ІХ-30,6 кв.м, Х-24,7 кв.м, ХІ 35,3 кв.м., ХІІ 20,2 кв.м, в будинку АДРЕСА_2 не є об`єктом спільного використання для обслуговування вищезазначеного будинку, в зазначених приміщеннях відсутнє будь-яке інженерне обладнання (т.5, а.с.29).

Відповідно до посадової інструкції директора ЛКП «Навколо Базару» №2а від 10.01.2003 року (т.2, а.с.57-62), він повинен знати порядок розробки та затвердження планів виробничо-господарської діяльності підприємства (п.1.2.5); керівник є уповноваженим органом (представником) підприємства при реалізації прав, повноважень, функцій, особливостей, передбачених стосовно підприємства законодавчими актами, іншими обов`язковими для підприємства документами в тому випадку, коли згаданими документами, Статутом підприємства не визначено (або не випливає з них), що права, повноваження, функції і обов`язки здійснюються трудовим колективом, іншими органами, підрозділами, службами, службовими особами і працівниками підприємства (п.1.5); директор (керівник) здійснює поточне (оперативне) управління підприємством, організує його виробничу-господарську, соціальну та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, що передбачені статутом (п.2.1); директор (керівник) діє без доручення від імені підприємства, представляє його інтереси на всіх вітчизняних, іноземних підприємствах, у фірмах і організаціях та розпоряджається майном підприємства (п.4.1, 4.2).

Крім того, судом було досліджено подані згідно з п.3 ч.1 ст.56 КПК України потерпілою ОСОБА_6 документи, а саме:

-поверховий план щодо підвалів будинку на вул.Городоцькій, 141 у м.Львові 1950х років, на якому містяться рукописні помітки, позначення та записи, зокрема, на приміщенні VIII напис «кв. 15а», на IX «кв.14», на X «кв.13». Приміщення під літ. XI розділено рукописною лінією на дві нерівні частини, на меншій напис «кв.6», на більшій - «кв.3». Інформація про час, джерело походження, суб`єкт виконання і підставу внесення таких рукописних поміток на поверховому плані відсутня (т.3 а.с.62);

-план підвалів польською мовою (т.3 а.с.70-71), з яких вбачається, що приміщення позначене на поверховому плані на а.с.31 т.1 під літ.XI розділене стіною (перегородкою) на дві частини;

додаток 2 до розпорядження голови Франківської райадміністрації №739 від 25.04.2006 року розрахунок вартості за приєднання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 , підписаний заступником голови адміністрації ОСОБА_51 , завідувачем квартирного відділу ОСОБА_52 (т.3 а.с.68, т.4 а.с.22), є аналогічним тому, що подано прокурором і досліджено судом в т.1 на арк.24;

- висновок про вартість майна оцінювача - суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_69 від 05.12.2009 року, згідно якого станом на 04.12.2009 року ринкова вартість підвальних приміщень на АДРЕСА_2 , загальною площею 110,8 м2, складає 351500 грн. Замовниками оцінки вказані мешканці-співвласники багатоповерхового будинку на правах спільної власності в особі громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_12 (т.4 а.с.85, 126).

У порядку, передбаченому ст.352, 353 КПК України, у ході судового розгляду було допитано потерпілих та свідків сторони обвинувачення та захисту.

Допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 дала суду показання, що з 2002 року є власником квартири АДРЕСА_9 та їй належить підвальне приміщення №11, яке вона використовує з 2004 року, але з кінця 2006 року та до сьогоднішнього дня для господарських цілей його використовувати неможливо, бо відрізані димохідні канали та закриті і демонтовані вікна у зв`язку із реконструкцією та перебудовою на першому поверсі. Вважає, що обвинувачений, будучи завідуючим квартирним відділом Франківської райадміністрації, отримав заяву про приєднання нежитлових підвальних приміщень та подав її на розгляд міжвідомчої комісії, де він був заступником голови, без жодних зауважень, хоча обвинувачений добре знав, що підвали належать мешканцям будинку, зайвих підвальних приміщень немає, бо до 2004 року був директором ЛКП «Навколо базару», приблизно у 2003-2004 роках обстежував підвальні приміщення їхнього будинку, а тому знав що вони належать мешканцям. Вказала на те, що ОСОБА_9 не зважив на те, що ніхто не проводив обстеження у їхньому будинку, проігнорував рішення КСУ від 2004 року, а розрахована вартість підвальних приміщень є заниженою. Підтримала заявлений нею цивільний позов про відшкодування з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди.

Під час судового провадження також було допитано як потерпілого ОСОБА_7 , який зазначив, що підтримує показання своєї матері ОСОБА_6 , так як факти 2003-2004 років не пам`ятає, бо був однорічною дитиною. У віці чотирьох років відвідував підвальні приміщення, так як там зберігались їхні речі. Їхнє підвальне приміщення неправомірно, як і всі інші підвали мешканців було відібрано і продано директору МПП «МПМ» ОСОБА_70 . У зв`язку із чим мешканці звернулися як в прокуратуру, так і в суди та відстоювали їхню власність. Всі мешканці будинку. Результатом є дане кримінальне провадження. Вважає, що обвинувачений незаконно забрав в них підвали, чим була завдана йому матеріальна та моральна шкода, яка проявилась у тому, що в нього розвинулися хронічні захворювання, які були зумовлені зокрема тим, що в його сім`ї незаконно відібрали підвали.

Щодо інших потерпілих, то на час даного судового провадження особи, визнані потерпілими у кримінальному провадженні, ОСОБА_34 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 померли, а заявлені прокурором для допиту потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_71 багаторазово та систематично викликалися судом для допиту, здійснено 18 судових викликів кожного з цих потерпілих, проте до суду вони не з`явились, причини неявки жодного разу не повідомили, тому суд, обговоривши дане питання із учасниками судового розгляду, виключив показання цих потерпілих з обсягу дослідження доказів, попередньо встановленого в порядку ст.349 КПК України.

Крім того, в судовому засіданні судом було допитано свідка ОСОБА_29 , який дав суду показання, що станом на квітень 2006 року був головою Франківської районної адміністрації. Розпорядження про приєднання нежитлових приміщень по вул.Городоцькій, 141 на жаний час не пам`ятає. Повідомив загальну процедуру документообігу: надходить заява, накладається резолюція на ЛКП. ЛКП розглядає це питання, вивчає. Вони мають вийти на місце, обстежити. В них знаходилися документи на усі приміщення у межах ЛКП, первинні документи. Тому ЛКП і готує документи та подає на міжвідомчу комісію, де є всі спеціалісти, в тому числі юрист. Якщо ЛКП надало документи, що приміщення для приєднання вільне, значить воно вільне і МВК на місце не виходила і додатково перевіряти такі відомості потреби не було. МВК розглядає питання, готує матеріали, після цього - розпорядження. Після чого, якщо всі візи є і то питання не якесь складне, то він підписував розпорядження. Зазначив, що питання приєднання приміщень було нескладним, типовим, додаткових перевірок, окрім, наданих заявником та ЛКП документів не потребувало. Пояснив, що секретар комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень збирає всі документи, отримуючи їх від заявника та з ЛКП, щоби все було в наявності згідно існуючих правил.

Свідок ОСОБА_72 у своїх показаннях суду зазначив, що працював заступником голови Франківської районної адміністрації та був головою комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень у 2006 році. Процедура приєднання будь-яких приміщень відбувалась в такому порядку - якщо хтось бажав приєднати собі нежитлові приміщення, то мала бути заява на ім`я голови адміністрації, заява передавалася у ЛКП, на території якого знаходилось приміщення, ЛКП розглядало ту заяву, робило поверхові плани, експертні обстеження, готувало дані балансової вартості приміщень. Потім ЛКП зверталось із підготовленими документами на міжвідомчу комісію, де з цього питання доповідав головний інженер ЛКП. Після отримання рішення міжвідомчої комісії, ЛКП пакет документів передавало секретарю житлової комісії, на той час це була ОСОБА_27 , яка готувала їх для розгляду і доповідала на цій комісії. Щодо належності приміщень, які приєднувалось,то дане питання вивчало ЛКП. Акт обстеження ЛКП свідчив, що приміщення не належать до чиєїсь власності. В кожному ЛКП є поверховий план житлових і нежитлових приміщень, де помічено, які саме підвальні приміщення вільні, а які зайняті. ЛКП зобов`язане мати інформацію щодо використання підвальних приміщень. Крім цього, в райадміністрації був юрисконсульт чи начальник юридичного відділу, який входив до складу комісії і перевіряв питання, кому яке приміщення належить, також він візував розпорядження. Ствердив, що обвинувачений ОСОБА_9 не мав повноважень скеровувати запит в Управління комунальної власності ЛМР, адже подібні листи чи запити скеровувалися лише за підписом голови райадміністрації.

Свідок ОСОБА_53 дала суду показання, що була начальником юридичного відділу Франківської районної адміністрації і вона візувала розпорядження, які видавала районна адміністрація. Пам`ятає, що власник піцерії звернувся до райадміністрації про приєднання. Районна адміністрація діяла відповідно до положення про районну адміністрацію і тим положенням були затвердження повноваження районної адміністрації. Одним з таких повноважень, було повноваження приєднання нежитлових підвальних приміщень до нежитлових приміщень. Ці повноваження райадміністрації делегувала сесія ЛМР. Ухвала ЛМР яка передбачала приєднання вільних підвальних приміщень шляхом викупу у будинках комунальної власності. На той час будинки були комунальною власністю, вони всі були на балансі комунальних підприємств, ЛКП, так називаються сьогодні, раніше називалися ЖЕК. Балансоутримувач мав право за оплату продавати вільні підвальні приміщення по балансовій вартості. Пам`ятає, що так ця ухвала передбачала таке приєднання. ЛКП готувало документи про наявність таких приміщень, бажання когось їх викупити, подавала ті документи до районної адміністрації, районна адміністрація розглядала на своїх комісіях. Були такі комісії як міжвідомча, яка визначала технічну можливість, а також комісія квартирна. В даному випадку чітко не пам`ятає чи розглядалося воно на тих двох комісія, але те, що воно попередньо проходило розгляд на комісіях обов`язково, висновки комісій затверджували в розпорядженні районної адміністрації після внесення коштів громадянином за це приміщення. Коли почалась приватизація, основним об`єктом була квартира. Підвальні приміщення до 10 кв.м. не зазначались в технічному паспорті. В подальшому виникла проблема, що люди займали 20 кв.м., а в техпаспорті зазначено 5 кв.м. Закон про приватизацію не передбачав доприватизацію. По даному будинку власникам квартир належать ті підвальні приміщення, які є у свідоцтвах про право власності. Таку інформацію надавав відділ приватизації на етапі підготовки розпорядження. ЛКП виходило на місце і мало обов`язок перевірити це фактично. Було видно, що ці приміщення є вільні. Тому, коли приймалось розпорядження, за наявної інформації воно нею візувалось. Свідок писала доповідну записку, що при перевірці виявилось одне приміщення, яке було у власності. Розпорядженням було виключено це приміщення з попереднього Розпорядження. В цей період вся документація велась в паперовому вигляді, тому могли не додивитись. Первинними документами були матеріали інвентаризації ЛКП. Спеціалісти райадміністрації не мали повноважень виходити на місце і перевіряти. Свідок припустила, що до Львівської міської ради документи скеровувала секретар міжвідомчої комісії, це входило в її повноваження.

Будучи допитаний, свідок ОСОБА_73 показав суду, що був завідувачем відділу житлового господарства Франківської райадміністрації та членом міжвідомчої комісії та комісії з питань надання в оренду та користування нежитлових приміщень. Щодо процедури приєднання нежитлових приміщень до приміщень, які перебували у власності даного суб`єкта господарювання, то вказав, що заявник звертався у Франківську районну адміністрацію із заявою, яка була передана для вивчення питання та обстеження в ЛКП, далі ЛКП обстежувало дане приміщення, готувало усі документи по приміщеннях і подавало документи через канцелярію Франківської адміністрації на комісію. Додав, що приналежність чи власність того чи іншого приміщення, які пропонуються для об`єднання зазначалось в акті обстеження, який підписував директор ЛКП, так як в ЛКП була база житлового фонду, яке воно обслуговує, в якій вказано статус приміщення.

Свідок ОСОБА_27 у своїх показаннях суду зазначила, що станом на квітень 2006 року працювала або головним спеціалістом або провідним спеціалістом квартирного відділу Франківської районної адміністрації, точно не пам`ятає, також була секретарем комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень. Процедура була така, що ЛКП збирало усі документи, подавало в канцелярію, в канцелярії вони реєструвались і надходив тоді весь пакет необхідних документів для розгляду в квартирний відділ. Свідок готувала документи та подавала на комісію, при цьому перевіряла, щоб був необхідний пакет документів. Квартирний відділ не займався питанням збирання документів. Такими питаннями займалося ЛКП, яке надавало акт обстеження підвальних приміщень будинку, поверховий план і розрахунок вартості. Також свідок зазначила, що як секретар комісії доповідала на засіданні комісії питання про приєднання нежитлових приміщень.

Свідок ОСОБА_74 дала суду показання, що працювала на посаді завідувача загального відділу Франківської районної адміністрації, цей відділ займався організацією діловодства, документообігу, архівування і веденням кадрової роботи. Зазначила, що коли надходив документ в канцелярію, його реєстрували, давали керівнику за напрямком роботи, наприклад голові чи заступнику голови на резолюцію, відповідно, відповідно до резолюції до того чи іншого виконавця надходив цей документ і він брався на контроль. Щодо приєднання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_10 їй нічого не відомо, так як це не входило в її компетенцію.

Під час судового розгляду також було допитано як свідка ОСОБА_75 , яка працювала спеціалістом загального відділу Франківської районної адміністрації. Зазначила, що реєстрація документів відбувалась таким чином, що документи реєструвалися, передавалися, ставилися в папки документи залежно кому, наприклад, голові, заступникам, потім папку забирали і повертали уже з резолюцією. Після цього забирали пошту в другій половині дня і повертали наступного ранку, секретар переважно. Вона тоді відмічала в комп`ютері резолюцію і уже розкладала по папкам виконавцям, які були вказані в резолюції. Крім того, зазначила, що ніякі розпорядження вона не підписувала, ними не займалась та не читала, так як це не було в її компетенції.

Свідок ОСОБА_76 під час судового розгляду дав показання, що працював головним інженером ЛКП «Навколо базару» з 2005 по 2010 роки. Акт інвентаризації підвальних приміщень за адресою: м. Львів вул. Городоцька, 141 він не готував. Вказаний акт було підготовлено майстром даної дільниці ОСОБА_77 . Акт підписав, хоча у підвальних приміщеннях під час проведення інвентаризації присутнім не був, а був присутній при обстеженні нежитлового приміщення першого поверху. Пам`ятає, що документальних даних про належності приміщень у них в ЛКП не було, тому вони або отримували по телефону, або йшли у відділ приватизації, якщо я не брали там дані, що приватизовано, а що ні.

Свідок ОСОБА_10 дав суду показання, що був заявником із заявою у Франківську районну адміністрацію 12.04.2006 року з питанням приєднання підвальних приміщень до приміщень першого поверху. Вказав, що йому було відомо про те, що ті підвальні приміщення є вільні від попереднього власника фірми, яка займалася торгівлею. На даний час підвальні приміщення йому не належать, оскільки він письмово від них відмовився.

Під час судового провадження також було допитано свідка сторони захисту ОСОБА_78 , який зазначив, що працював у 2006 році майстром в ЛКП «Навколо базару». Обстежував підвали на вул.Городоцькій , 141. Був припис, щоб описати підвали. Свідок зайшов в підвали, подивився, де були двері, а де і не було дверей. Були старі плани. Але на них не було зазначено, до якої квартири відносяться. Було засмічених багато підвальних приміщень. В них було багато приписів по інвентаризації підвалів. Це був звичайний опис. Плани зазвичай не сходились з фактичними даними. Свідок актів сам не складав. Підвали були дуже захаращені.

Отже, показання допитаних судом свідків та потерпілих суд оцінює як такі, що відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності, з урахуванням того, що обставин, регламентованих ст. 87, 96 КПК України, щодо допитаних осіб в ході судового розгляду встановлено не було.

Вирішуючи питання про дослідження показань потерпілих і свідка, які вони давали перед іншим складом суду у даному кримінальному провадженні, суд виходив із нас наступного.

Відповідно до п.16 ст.7 КПК України безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а ст.23 цього Кодексу визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України.

Частиною 4 статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Однак, суд звертає увагу на те, що ця вимога сформульована як принцип, яким має керуватися суд, приймаючи процесуальні рішення в конкретній ситуації, у тому числі рішення щодо допустимості або недопустимості доказів.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Проте, суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 19.11.2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18), де зазначено, що засаді безпосередності, як і

будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб. Наприклад, принцип безпосередності зазнає певних легітимних обмежень у випадку допиту особи, до якої застосовані заходи безпеки або яка відсутня безпосередньо в залі судового засідання (ст. 232 КПК України), і такі легітимні обмеження не можна вважати порушенням принципу безпосередності. Також суди апеляційної інстанції в більшості випадків ґрунтують свої висновки на показаннях, які були надані в суді першої інстанцій, оскільки багаторазовий допит особи в судах різних інстанцій без вагомих причин не тільки був би обтяжливим для такої особи, учасників і суспільства, але й суперечив би самому змісту інстанційності.

Таким чином, положення ч.4 ст.95 КПК України, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Стаття 225 КПК України передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого вказаною нормою права. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду.

На відміну від допиту в порядку ст. 225 КПК України, яка допускає допит за відсутності однієї зі сторін, допит під час судового розгляду справи по суті відбувається за обов`язкової участі сторін. Такий допит надає сторонам, зокрема, стороні захисту, можливість провести його більш ефективно, оскільки на цей час сторонам вже відомі елементи пред`явленого обвинувачення та докази отримані під час досудового розслідування.

Таким чином, суд вважає, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду у зв`язку з його смертю.

Дана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 року (справа №127/19452/16-к), а також відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 14.02.2024 року в справі № 459/874/20.

Враховуючи наведене, судом було досліджено технічний запис допиту 14.08.2014 року потерпілого ОСОБА_11 , під час якого він зазначив, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_11 , яку він подарував своєму синові. Вказав, що ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді завідувача квартирного відділу Франківської районної адміністрації та будучи уповноваженим на розгляд заяви директора МПП «МПМ» ОСОБА_10 12.04.2006 року про приєднання нежитлових приміщень площею 110 м2 до нежитлових приміщень першого поверху будинку АДРЕСА_2 , підвали їхні продав, долучив їх до першого поверху і продав разом з першим поверхом. Наполягав на тому , що ОСОБА_9 , грубо порушуючи службові обов`язки, не перевірив належним чином надані йому на розгляд документи, зокрема не перевірив чи приміщення, про приєднання яких зверталися, перебувають у комунальній власності. Також обвинувачений дав оформити завідомо неправдиві документи і подавав їх на міжвідомчу комісію. Інвентаризація підвальних приміщень взагалі не проводилась. Письмової згоди мешканців на продаж не отримав. Він- ОСОБА_11 не надавав ні усної, ні письмової згоди на те, щоб належний йому на праві приватної власності підвал був проданий. За таких обставин він заявив цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також судом досліджено технічний запис допиту під час минулого судового розгляду 10.09.2014 року потерпілого ОСОБА_23 , який дав суду показання, що з березня 2002 року проживає за адресою: АДРЕСА_12 та йому належить підвальне приміщення №11, оскільки він є мешканцем будинку, однак він не може ним користуватись, так як відрізані димохідні канали та закриті і демонтовані вікна у зв`язку із реконструкцією та перебудовою на 1 поверсі. З 2009 року в даній квартирі він не проживає, оскільки зруйнована квартира, стеля відпадає, немає умов для проживання. Вважає, що обвинувачений незаконно забрав підвальні приміщення та завдав йому шкоди, у зв`язку з чим ним було подано цивільний позов.

Крім того, за клопотанням сторони захисту було досліджено технічний запис допиту під час попереднього судового розгляду 20.03.2015 року свідка ОСОБА_39 , яка станом на час даного розгляду померла. Під час допиту свідок зазначила, що у 2006 році ОСОБА_10 подав заяву про приєднання підвалів, а тому ЛКП мало обстежити нежитлові приміщення, скласти інвентаризаційний акт і передати у Франківську районну адміністрацію. Документи вони реєстрували в канцелярії райадміністрації. На той час, коли складалась інвентаризація, підвальні приміщення були вільними. Обстеження проводили майстри ЛКП, які повинні були дивитись, які приміщення приватизовані. В таких актах пишеться, які приміщення за якою квартирою закріплені. Під піцерією приміщення завжди були вільними. На приєднання подавався техпаспорт, розрахунок, заява, акт інвентаризації. Ці приміщення були вільними. Якщо б вони не були вільними, ЛКП мало б взяти дозвіл. За підготовку документів відповідав головний інженер. Документи попадають спочатку на міжвідомчу комісію, а потім на квартирну комісію. Перевіряє документи секретар міжвідомчої комісії. Після цього розглядає житлова комісія. Заяву ОСОБА_10 , спочатку розглядало ЛКП, потім міжвідомча комісія, а потім житлова комісія. Особа, яка складала акт, повинна була перевіряти, кому належить приміщення. Головний інженер ЛКП готує документи на розгляд як міжвідомчої комісії, так і на розгляд житлової комісії. Подає документи також головний інженер ЛКП. На міжвідомчій комісії доповідає документи також головний інженер ЛКП. Також свідок зазначила, що ОСОБА_10 не міг звертатись відразу до Франківської райадміністрації, а тільки в ЛКП.

Як вбачається із технічних записів допитів потерпілих і свідка, на таких зафіксовані запитання та відповіді під час допиту, що давало суду можливість не лише сприймати зміст їх показань, але і робити висновки для оцінки їх достовірності. Сторони не були позбавлені можливості при дослідженні показань та/або інших доказів звертати увагу суду на ті аспекти показань, які є важливими для оцінки їх достовірності.

Враховуючи викладене, на думку суду, за обставин цього кримінального провадження, дослідження показань потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , свідка ОСОБА_39 , які вони давали під час попереднього судового розгляду іншому складу суду, забезпечило сторонам достатні процесуальні гарантії, здатні компенсувати неможливість їх допиту під час нового судового розгляду, а тому визнання цих показань допустимими доказами не порушувало права учасників провадження на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, дослідивши вказані показання, суд оцінює такі як допустимі та належні, при цьому враховує, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторін під час допиту потерпілих і свідка під час минулого розгляду. Факт неможливості допиту цих осіб під час нового судового розгляду враховано судом при оцінці достовірності цих доказів у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Здійснюючи сукупну оцінку зібраних у цьому кримінальному провадженні доказів, суд робить висновок, що надані сторонами докази відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності, а в своїй сукупності взаємозв`язку.

На підставі цих доказів судом встановлено такі обставини:

обвинувачений ОСОБА_9 станом на квітень 2006 року працював на посаді завідуючого квартирним відділом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та був заступником голови міжвідомчої комісії і комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень райадміністрації;

директор МПП «МПМ» ОСОБА_10 звернувся до Франківської районної адміністрації із заявою №88/5 від 12.04.2006 року, в якій просив доєднати до його нежитлового приміщення першого поверху вільні підвальні приміщення під літерами ІХ, Х ХІ, ХІІ. На даній заяві ОСОБА_9 поставив 18.04.2006 року резолюцію «п.М.Шайген на розгляд комісії»;

ЛКП «Навколо базару» 14.04.2006 року складено акти обстеження та інвентаризації підвальних приміщень будинку на АДРЕСА_2 , якими зафіксовано, що всі мешканці будинку підвалами забезпечені, приміщення під літерами ІХ, Х ХІ, ХІІ, загальною площею 110,8 кв.м. не використовуються, знаходяться під нежитловим приміщенням, яке розташоване на першому поверсі і належать МПП «МПМ», та можуть бути приєднані з правом викупу, що комісія ЛКП вважає за можливе розглянути на міжвідомчій комісії;

18.04.2006 року міжвідомча комісія Франківської райадміністрації, розглянувши питання на своєму засіданні, надала позитивний висновок про технічну можливість провести переобладнання нежитлових приміщень площею 228,30 м.кв на вул.Городоцькій, 141 під заклад швидкої їжі з розширенням їх за рахунок приєднання підвальних нежитлових приміщень загальною площею 110,20 м.кв., згідно з проектними пропозиціями;

20.04.2006 року було проведено засідання комісії з надання в оренд та користування нежитлових приміщень Франківської райадміністрації, на якому комісія прийняла рішення приєднати приміщення підвалів площею 110,2 кв.м. на АДРЕСА_2 до нежитлових приміщень першого поверху площею 228,3 кв.м., які належать МПП «МПМ»;

за наданими ЛКП «Навколо базару», як балансоутримувачем будинку, даними балансової вартості, зроблено розрахунок вартості нежитлових приміщень, що приєднуються, яка станом на 26.04.2006 року повністю оплачена МПП «МПМ»;

розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №739 від 26.04.2006 року затверджено рішення комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень/протокол від 20.04.2006 року №14 п.02/ про приєднання нежитлових підвальних приміщень загальною площею 110,2 кв.м в будинку АДРЕСА_2 до нежитлових приміщень площею 228,3 кв.м, які належать ПП «МПМ»;

05.05.2006 року за заявою директора МПП «МПМ» ОСОБА_10 № 112/04 від 28.04.2006 року на підставі розпорядження Франківської райадмінстрації № 792 від 05.06.2006 року МПП «МПМ» видано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення під літерою А-3 площею 228,9 кв.м. разом з нежитловими підвальними приміщеннями площею 110,8 кв.м., які знаходяться на АДРЕСА_2 ;

розпорядженням №1132 від 12.11.2007 року Франківської районної адміністрації м.Львова внесено зміни до розпорядження районної адміністрації від 26.04.2006 №739 із зменшенням площі приміщень, що приєднуються, із 110,2 кв.м до 90,4 кв.м, у зв`язку із помилковим невнесенням даних проте, що за квартирою АДРЕСА_8 у 1996 році приватизовано підвальне приміщення площею 19,8 кв.м.:

за протестами прокурора вказані розпорядження № 739, 792, 1132 відповідними розпорядженнями Франківської райадміністрації від 26.06.2008 року були скасовані.

Натомість, вивчивши вказані обставини, суд доходить висновку, що досліджені судом докази у своїй сукупності не підтверджують наявність всіх елементів складу інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд зазначає наступні мотиви для його виправдання.

Відповідно до вимог ст.2 КК України та ст.17 КПК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопрушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Складом кримінального правопорушення називається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння (передбачене КК України) визнається кримінальним правопорушенням. Для вирішення питань застосування кримінального закону, кримінально-правової кваліфікації тощо наукою кримінального права визначено наступні обов`язкові (універсальні) елементи (ознаки) складу кримінального правопорушення: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення. У свою чергу кожен з елементів складається з певних, визначених кримінальним законом, ознак. Відсутність хоча б одного з елементів складу кримінального правопорушення свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є кримінальним правопорушенням.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Відповідно до положень ст.337 КПК України суд розглядає справу у межах висунутого прокурором звинувачення. Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_9 є наявність у його діях усіх ознак складу кримінального правопорушення, визначених ч.2 ст.364 КК України.

Диспозиція ч.2 ст.364 КК України передбачає кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Об`єктом згаданого кримінального правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також їх службових осіб, а додатковим безпосереднім об`єктом є охоронювані законом права, свободи та інтереси окремих громадян, або державні чи громадські інтереси, або інтереси юридичних осіб. Таким об`єктом можуть бути лише права та інтереси матеріального характеру або ж заподіяння шкоди яким має матеріальний еквівалент у розмірі, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає у зловживанні владою або зловживанні службовим становищем, що слід розуміти як умисне використання службовою особою, яка має владні повноваження, всупереч інтересам служби своїх прав щодо пред`явлення вимог, а також прийняття рішень, обов`язкових для виконання іншими фізичними або юридичними особами. Зловживання владою або службовим становищем передбачають наявність взаємозв`язку між службовим становищем особи та її поведінкою, що виражається в незаконних діях або бездіяльності.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК, має три обов`язкові ознаки: діяння використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, що полягає у певних діях або бездіяльності суб`єкта, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи; наслідки, що виявляються у спричиненні тяжких наслідків охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб; причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У кримінальному праві зловживанням владою або службовим становищем є використання влади або службового становища (а отже, тих повноважень і можливостей впливу, пов`язаних із займаною посадою, які обумовлені компетенцією службової особи) всупереч інтересам служби, тобто всупереч тим цілям і завданням, для досягнення і реалізації яких вони надані службовій особі.

Використанням влади чи службового становища є вчинення дій, зумовлених покладеними на неї обов`язками з виконання відповідних функцій. Діяння, змістом яких є використання службовою особою влади або службового становища, може перебувати в межах її компетенції, перебувати в межах не її, а компетенції інших органів або службових осіб, перебувати поза межами компетенції будь-яких органів або службових осіб.

Із суб`єктивної сторони вказане кримінальне правопорушення характеризується наявністю у діях особи умислу щодо діяння і умислу або необережного ставлення до його наслідків. Тобто вина при вчиненні цього кримінального правопорушення може мати змішаний (складний) характер.

Суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст.364 КК України, є спеціальний, тобто службова особа, зазначена у Примітках 1, 2 до цієї статті.

Відповідно до примітки 1 до ст.364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом. Для цілей статей 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу до державних та комунальних підприємств прирівнюються юридичні особи, у статутному фонді яких відповідно державна чи комунальна частка перевищує 50 відсотків або становить величину, що забезпечує державі чи територіальній громаді право вирішального впливу на господарську діяльність такого підприємства.

Поняття службової особи, як суб`єкта вказаного кримінального правопорушення розкривається через вказівку на дві групи ознак, які прийнято називати «посадовою» та «функціональною». Посадова ознака, зокрема, означає, що особа виступає службовою внаслідок того, що займає певну посаду та виконує у зв`язку із цим визначені функції на підприємстві, установі, організації. В свою чергу, такі функції становлять зміст функціональної ознаки, яка розкривається через вказівки на конкретні функції (повноваження), якими наділена особа та які вона виконує, вчиняючи кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 станом на 2006 рік займав у Франківській районній адміністрації Львівської міської ради посаду завідуючого квартирним відділом, здійснював організаційно-розпорядчі функції у формі керівництва цією ділянкою роботи Франківської районної адміністрації, отже був службовою особою, а відтак і суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

В обвинуваченні, яке інкримінується ОСОБА_9 , стверджується про вчинення ним умисних дій, що свідчать про використання ним службового становища всупереч інтересам служби і з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, а саме, що він:

- був уповноважений на розгляд заяви директора МПП «МПМ» ОСОБА_10 від 28.04.2006 року про приєднання нежитлових підвальних приміщень IX, X, XI, XII, не перевірив належним чином представлені йому до розгляду документи, зокрема не з`ясував, чи дійсно приміщення, з приводу яких звертався ОСОБА_10 щодо їх приєднання, перебувають у приватній та комунальній власності;

- будучи зобов`язаним згідно п.п.4, 5 додатку №1 до Ухвали Львівської міської ради № 1325 від 06.12.2001 року скерувати запит разом із необхідним пакетом документів, а саме рішення міжвідомчої комісії разом із проектними пропозиціями, які розглядалися міжвідомчою комісією, до управління комунальної власності Львівської міської ради для вирішення питання щодо надання висновку про можливість приєднання чи використання підвальних приміщень як окремого об`єкту оренди, не виконав зазначених вимог Ухвали;

- не отримав письмової згоди мешканців квартир будинку АДРЕСА_2 на вчинення дій щодо допоміжних приміщень (підвалів), які перебувають у спільній сумісній власності мешканців будинку і подав заяву без необхідного пакету документів на розгляд комісії з надання в оренду та користування нежитловими приміщеннями.

Суд зауважує, що межі висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, в яких проводиться судовий розгляд (ч.1 ст.337 КПК України), визначаються не тільки формулюванням обвинувачення та визначеною в обвинувальному акті правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й викладеним у обвинувальному акті змістом фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

При цьому виклад стороною обвинувачення саме фактичних обставин кримінального правопорушення визначає своїм змістом фабулу обвинувачення, а формула кваліфікації і формулювання обвинувачення є правовою оцінкою кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Формулювання обвинувачення є підсумком кримінально-правової оцінки фактичних обставин, які викладені в обвинувальному акті і вважаються стороною обвинувачення доведеними. Також положення ч. 1 ст. 337 КПК мають на меті забезпечити особі можливість знати точний обсяг висунутого обвинувачення, від якого вона повинна захищатися (включаючи як відповідну правову кваліфікацію так і фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими та які будуть предметом доказування в суді).

Тобто, саме зазначені в обвинувальному акті діяння ОСОБА_9 , на думку сторони обвинувачення, є діянням, що складає об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а надані суду докази підтверджують вчинення обвинуваченим зазначених діянь. Відповідно саме в цих межах висунутого обвинувачення суд проводить судовий розгляд.

Разом з тим, під час судового розгляду при дослідженні поданої прокурором посадової інструкції завідувача квартирного відділу та інших документів на які, як на доказ вини обвинуваченого покликається сторона обвинувачення, не знайшло свого підтвердження те, що до сфери повноважень ОСОБА_9 як завідувача квартирного відділу входили наступні обов`язки, зміст яких відображений в обвинувальному акті: 1) розгляд заяв про приєднання нежитлових приміщень та перевірка повноти наданих до таких заяв документів; 2) з`ясування питання перебування таких нежитлових приміщень у приватній чи комунальній власності; 3) скерування запитів разом із необхідним пакетом документів, а саме: рішення міжвідомчої комісії разом із проектними пропозиціями, які розглядалися міжвідомчою комісією, до управління комунальної власності Львівської міської ради для вирішення питання щодо надання висновку про можливість приєднання чи використання підвальних приміщень як окремого об`єкту оренди; 4) отримання письмової згоди мешканців квартир будинку на вчинення дій щодо допоміжних приміщень (підвалів), які перебувають у спільній сумісній власності мешканців будинку; 5) подання на розгляд комісії з надання в оренду та користування нежитловими приміщеннями заяви з необхідним пакетом документів.

Доводи прокурора під час судового розгляду, що розгляд заяви ОСОБА_10 було доручено завідуючому квартирного відділу, що цим відділом розглядалося питання приєднання підвальних приміщень до нежитлових приміщень і ОСОБА_9 , як його керівник, відповідальний за такий розгляд, об`єктивно не підтверджені, суперечать встановленим об`єктивним обставинам цього кримінального провадження і спростовуються дослідженими доказами.

Положення про квартирний відділ, з якого би вбачалися його завдання і функції, суду стороною обвинувачення не надано, хоча суд створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості.

Поряд з цим, аналіз досліджених доказів дає підстави для висновку, що всупереч наведеному в обвинувальному акті і доводам прокурора, ні квартирний відділ райадміністрації, ні ОСОБА_9 , як його керівник, жодних рішень щодо приєднання підвальних приміщень по АДРЕСА_2 , площею 110,2 кв.м. не приймали.

Натомість, як встановлено, спочатку міжвідомча комісія райадміністрації 18.04.2006 року надала висновок про технічну можливість провести переобладнання нежитлових приміщень площею 228,30 м.кв. на АДРЕСА_2 під заклад швидкої їжі з розширенням їх за рахунок приєднання підвальних нежитлових приміщень, що передбачено Ухвалою Львівської міської ради №1325 від 06.12.2001 року та Положенням про міжвідомчу комісію при районній адміністрації виконкому Львівської міської ради народних депутатів, затвердженим Рішенням виконкому Львівської міської ради народних депутатів від 06.04.1995 за №141. В подальшому 20.04.2006 року комісія з надання в оренду та користування нежитлових приміщень райадміністраціїї прийняла рішення про приєднання підвальних приміщень по вул.Городоцькій, 141, на підставі якого голова районної адміністрації ОСОБА_29 затвердив це рішення своїм розпорядженням № 739 від 26.04.2006 року, а в подальшому, головою районної адміністрації також було прийнято розпорядження № 792 від 05.05.2006 року «Про оформлення свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_2 ».

Таким чином, завідуючий квартирним відділом ОСОБА_9 вказаних рішень, які передували і були підставою для прийняття розпорядження № 739 від 26.04.2006 року, одноособово не приймав, такі рішення приймались колегіально відповідними комісіями райадміністрації, до складу яких входили представники різних структурних підрозділів райадміністрації, а також інші залучені організації та установи, що працюють на території району. Обвинувачений не був головою цих комісій, який несе відповідальність за організацію роботи. Він був заступником голови у даних комісіях, підписував їх рішення від 18.04.2006 року і 20.04.2006 року як і інші члени комісій.

Також встановлено, що квартирний відділ не мав відповідних повноважень і тому не приймав рішень щодо приєднання підвальних приміщень по АДРЕСА_2 , жодного об`єктивного доказу протилежного не надано.

Зі змісту розпорядження № 739 від 26.04.2006 року вбачається, що таке прийняте на підставі рішення комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень від 20.04.2006 року, а не квартирного відділу.

Пунктом 5 Положення про порядок приєднання нежитлових приміщень (нежитлових площ), затвердженого ухвалою Львівської міської ради №1325 від 06.12.2001 року, передбачено що структурний підрозділ міськвиконкому або райадміністрації, який приймав пакет документів на приєднання, на підставі даних балансоутримувача будинку (приміщення) робить розрахунок вартості нежитлового приміщення (нежитлової площі), яка підлягає оплаті замовником, при цьому згідно розрахунку вартості приєднання нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 (додаток № 2 до розпорядження № 739 від 26.04.2006 року), такий підписаний заступником голови адміністрації ОСОБА_79 і зав. квартирним відділом ОСОБА_9 , тобто головою і заступником голови комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень, яка відповідно є структурним підрозділом райадміністрації, який приймав пакет документів на приєднання, а не квартирний відділ.

Наведене підтверджується дослідженими протоколами міжвідомчої комісії і комісії з питань надання в оренду та користування нежитлових приміщень, показаннями свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_57 , ОСОБА_53 , ОСОБА_80 , ОСОБА_27 , які в цій частині є послідовними, узгоджують між собою і показаннями обвинуваченого.

Під час судового розгляду не знайшло свого об`єктивного підтвердження висунуте ОСОБА_9 обвинувачення в тому, що він, як завідуючий квартирним відділом Франківської райадміністрації, будучи уповноваженим на розгляд заяви директора МПП «МПМ» від 28.04.2006 року про приєднання нежитлових підвальних приміщень площею 110,2 кв.м, не перевірив належно представлені йому на розгляд документи, не з`ясував, чи дійсно приміщення, з приводу, яких звернувся директор МПП «МПМ» ОСОБА_10 щодо їх приєднання, перебувають у приватній та комунальній власності.

Стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження таких обставини.

Натомість, окрім відсутності таких повноважень у Посадовій інструкції завідуючого квартирним відділом, про що зазначалось вище, встановлено також, що дані про статус приміщень, щодо приєднання яких була заява (звернення) громадян чи юридичних осіб, належність певних приміщень мешканцям будинку чи наявність вільних приміщень перевіряло відповідне ЛКП, на території обслуговування якого знаходилося приміщення. Працівники ЛКП виходили на місце і мали обов`язок перевірити такі дані фактично, вони фіксували встановлені відомості в актах, які разом з іншими документами (поверховий план, довідка про балансову вартість) передавались до районної адміністрації, яка в свою чергу розглядала їх на своїх комісіях.

Так, із заяви ОСОБА_10 № 88/5 від 12.04.2006 року вбачається, що така первинно була подана в ЛКП «Навколо базару» і підпис заявника стверджено 12.04.2006 року директором ЛКП ОСОБА_37 .

Судом досліджено акти комісій ЛКП «Навколо базару» від 14.04.2006 року, затверджені директором ОСОБА_39 , якими було зафіксовано результати обстеження та інвентаризації підвальних приміщень будинку АДРЕСА_2 та встановлено, що вказані приміщення знаходяться під нежитловим приміщенням, яке розташоване на першому поверсі і належать ПП «МПМ», всі мешканці будинку підвалами забезпечені та комісія вважає, що підвали під літерами ІХ, Х, ХІ, ХІІ вільні, їх можливо приєднати до нежитлового приміщення, розташованого на першому поверсі з правом викупу.

Наведене підтверджує той факт, що обов`язки зі з`ясування, перевірки і фіксації даних про власність і належність підвальних приміщень, які приєднувались, були покладені на ЛКП «Навколо базару», що підтверджується також показаннями головного інженера ЛКП ОСОБА_40 і майстра ЛКП ОСОБА_81 .

Даний факт також підтверджується п.5.1 Положення про міжвідомчу комісію, затвердженого рішенням виконкому №141 від 06.04.1995 року, в якому зазначено, що головний інженер ЖЕКу (в подальшому назва змінена на Львівське комунальне підприємство (ЛКП), готував всі необхідні документи відповідно до поданої заяви, листа, запиту, а працівниками ЖЕКу проводилося обстеження з виходом на місце, про що складався відповідний акт, який з усіма іншими необхідними документами подавався на розгляд комісії. Питанням перевірки документів займався секретар міжвідомчої комісії.

Крім того, згідно показань свідків ОСОБА_80 , ОСОБА_82 , ОСОБА_53 , ОСОБА_39 , які є послідовними і узгоджуються в цій частині між собою та з показаннями обвинуваченого, комісія з надання в оренду та користування житловими приміщеннями обстеження підвальних приміщень на місці не проводила, не була уповноважена на це, інформацію про приналежність чи власність того чи іншого приміщення, які пропонуються для об`єднання, надавало Франківській районній адміністрації ЛКП «Навколо базару», так як воно мало поверхові плани, на яких вся необхідна інформація зазначена, базу житлового фонду, в якій вказано статус приміщення, та відділ приватизації, який профільно займався цим питанням та володів інформацією. За показаннями начальника юридичного відділу ОСОБА_53 така інформація під час візування проекту розпорядження голови райадміністрації про приєднання приміщень обов`язково звірялася і перевірялася.

Показання потерпілої ОСОБА_6 в тій частині, що ОСОБА_9 раніше працював на посаді директора ЛКП «Навколо базару» і йому був відомий правовий статус підвальних приміщень будинку на АДРЕСА_2 суд оцінює критично, оскільки об`єктивного підтвердження таких обставин в ході судового розгляду суду не надано.

У ході судового розгляду встановлено, що документи на комісію з надання в оренду та користування нежитловими приміщеннями подавала і на засіданні комісії доповідала секретар комісії ОСОБА_27 , що вона підтвердила під час судового розгляду.

Отже, обов`язки по перевірці повноти доданих до заяви про приєднання документів, в тому числі щодо перебування нежитлових приміщень у приватній чи комунальній власності, за необхідності отримання письмової згоди мешканців квартир будинку на вчинення дій щодо допоміжних приміщень (підвалів), які перебувають у спільній сумісній власності мешканців будинку, а також подання на розгляд комісії з надання в оренду та користування нежитловими приміщеннями заяви з необхідним пакетом документів, які сторона обвинувачення відносить до сфери компетенції ОСОБА_9 як завідувача квартирного відділу, насправді відносяться до повноважень головного спеціаліста квартирного відділу Франківської районної адміністрації, яка також виконувала функції секретаря комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень.

Також суд зауважує, що на заяві директора МПП «МПМ» від 12.04.2006 року, поданій на ім`я голови Франківської районної адміністрації ОСОБА_29 , в якій міститься прохання про приєднання вільних підвальних приміщень, міститься резолюція ОСОБА_9 від 18.04.2006 року: «п.М.Шайген на розгляд комісії».

Наведене також співвідноситься із посадовою інструкцією ОСОБА_27 , згідно якої вона розглядала за дорученням керівництва райадміністрації звернення, заяви і скарги, які надходять до райадміністрації, а також, як секретар комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень, - забезпечувала підготовку документів щодо приєднання житлових і нежитлових приміщень.

Наявність вказаної резолюції на заяві директора МПП «МПМ» від 12.04.2006 року відповідає встановленому судом порядку підготовки документів на розгляд комісії з надання в оренду та користування нежитловими приміщеннями секретарем комісії ОСОБА_27 .

Крім цього, суд враховує, що рішення про приєднання нежитлових підвальних приміщень до нежитлових приміщень, які належать МПП «МПМ» було прийнято рішенням комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень (житлова комісія) 20.04.2006 року, яка приймала рішення колегіально і при відсутності необхідних документів мала відхилити подану МПП «МПМ» заяву на приєднання підвалів.

За вказаних встановлених під час судового розгляду обставин у кримінальному провадженні і наведених мотивів, суд також вважає недоведеними факти неотримання ОСОБА_9 письмової згоди мешканців будинку на вчинення дій щодо допоміжних приміщень (підвалів), які перебувають у спільній сумісній власності мешканців будинку, і подання ним заяви без необхідного пакету документів на розгляд комісії з надання в оренду та користування нежитлових приміщень.

Вирішуючи питання доведеності зазначеної в обвинуваченні обставини, що ОСОБА_9 , будучи зобов`язаним згідно п.п.4, 5 додатку №1 до Ухвали Львівської міської ради № 1325 від 06.12.2001 року скерувати запит разом із необхідним пакетом документів, а саме рішення міжвідомчої комісії разом із проектними пропозиціями, які розглядалися міжвідомчою комісією, до управління комунальної власності Львівської міської ради для вирішення питання щодо надання висновку про можливість приєднання чи використання підвальних приміщень як окремого об`єкту оренди, не виконав зазначених вимог Ухвали Львівської міської ради № 1325 від 06.12.2001 року, суд виходить з того, що в такій ухвалі не вказано, що саме завідуючий квартирного відділу Франківської районної адміністрації повинен скеровувати такий запит, не передбачено таких обов`язків і в посадовій інструкції завідуючого квартирним відділом.

Як зазначалось вище, ОСОБА_9 був заступником голови міжвідомчої комісії, а відтак, не мав обов`язку скеровувати до Управління ресурсів Львівської міської ради запит разом із необхідним пакетом документів, а саме: рішення міжвідомчої комісії разом із проектними пропозиціями, які розглядалися міжвідомчою комісією, оскільки згідно Положення про міжвідомчу комісію за організацію роботи міжвідомчої комісії, терміни розгляду заяв, листів несе відповідальність голова комісії, а не його заступник.

Досліджені письмові докази не містять даних про те, що на ОСОБА_9 був покладений обов`язок чи доручено керівництвом райадміністрації, головою МВК, скерувати відповідний запит до управління комунальної власності Львівської міської ради.

Жоден із допитаних свідків цих обставин також не підтвердив. При цьому, свідки ОСОБА_72 та ОСОБА_53 зазначили, що обвинувачений не мав повноважень скеровувати запит в управління комунальної власності Львівської міської ради, так як такий запит готує секретар комісії за підписом голови райадміністрації.

Отже, в ході судового розгляду не встановлено ні повноважень ОСОБА_9 , ні можливостей його впливу, які обумовлені компетенцією ОСОБА_9 як службової особи, які б свідчили про те, що він діяв всупереч інтересам служби, тобто всупереч тим цілям і завданням, для досягнення і реалізації яких вони надані службовій особі.

Також не встановлено будь-яких діянь ОСОБА_9 , які б перебували у безпосередньому зв`язку з його службовими повноваженнями, були зумовлені тими фактичними можливостями, що вони походять від службового становища особи, виконуваних функцій і наданих повноважень, і що існує неподільний зв`язок між службовим становищем, компетенцією службової особи, змістом і обсягом наданих повноважень та їх використанням для вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, висунуте ОСОБА_9 обвинувачення, кваліфіковане як зловживання службовим становищем, є кримінальним правопорушенням із матеріальним складом, об`єктивна сторона якого включає тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

ОСОБА_9 інкримінується спричинення його діями шкоди внаслідок вказаних в обвинувальному акті дій щодо незаконного приєднання підвальних приміщень по АДРЕСА_2 , площею 110,2 кв.м., вартість яких згідно висновку про вартість майна від 05.12.2009, наданого СПД ОСОБА_83 , який діяв на підставі сертифіката № 8026/08 суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ від 25.11.2008 року та договору №59/2009 від 04.12.2009, складає 351500 грн., зокрема, потерпілим у кримінальному провадженні, мешканцям квартир у будинку АДРЕСА_2 завдано наступну матеріальну шкоду: ОСОБА_34 21968,75 грн., ОСОБА_15 21968,75 грн., ОСОБА_16 21968,75 грн., ОСОБА_17 21968,75 грн., ОСОБА_18 21968,75 грн., ОСОБА_11 21968,75 грн., ОСОБА_84 21968,75 грн., ОСОБА_6 21968,75 грн., ОСОБА_21 21968,75 грн., ОСОБА_22 21968,75 грн., ОСОБА_23 21968,75 грн., ОСОБА_24 21968,75 грн., ОСОБА_7 21968,75 грн., ОСОБА_25 21968,75 грн., ОСОБА_12 21968,75 грн., ОСОБА_26 21968,75 грн.

Пунктом 4 примітки ст.364 КК України визначено, що тяжкими наслідками у статтях 364-367 КК України вважається така шкода, яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Суду сторона обвинувачення має надати докази, за результатами аналізу яких, має бути чітко встановлено і доведено, що саме вчинення того чи іншого службового злочину стало причиною відповідних наслідків. Обчислення їх розміру, має бути належним чином підтверджено та не викликати сумніву.

Відповідно до ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

За обставинами даного кримінального провадження розмір шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням неможливо достовірно встановити без спеціальних знань, оскільки матеріали провадженні не містять відповідних вихідних даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування, і для проведення розрахунків недостатньо загальновідомих та загальнодоступних знань.

Проте, стороною обвинувачення відповідна експертиза для підтвердження розміру матеріальних збитків проведена не була.

Під час судового розгляду було досліджено наданий потерпілою ОСОБА_6 висновок про вартість майна, складений оцінювачем - суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_85 від 05.12.2009 року, згідно якого станом на 04.12.2009 року ринкова вартість підвальних приміщень на вул.Городоцькій, 141 у м.Львові, загальною площею 110,8 м2, складає 351500 грн.

Разом з тим, спеціаліст у кримінальному провадженні не наділений повноваженнями проводити дослідження з метою визначати розмір майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Крім цього, згідно із ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Як вбачається з поданого до суду обвинувального акта ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні діянь, які мали місце у квітні 2006 року, а спеціалістом було визначено ринкову вартість підвальних приміщень станом на 04.12.2009 року, тобто більш ніж за три з половиною роки після вчинення інкримінованого обвинуваченому діяння.

Також суд звертає увагу, що вказаний висновок оцінювача надано не стороною обвинувачення, а такий складений на замовлення мешканців-співвласники багатоповерхового будинку на правах спільної власності в особі громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_12 .

У постанові від 04.06.2019 року у справі № 135/112/17 Верховний Суд зазначив, що розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч.5 ст.128 КПК і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача.

Таким чином, розмір відшкодування збитків, який є предметом позовних вимог, та розмір шкоди, заподіяної інкримінованим кримінальним правопорушенням, є різними категоріями, та повинні доводитись окремо: розмір відшкодування збитків за цивільним позовом цивільним позивачем, розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням прокурором.

Отже, стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами спричинення шкоди у розмірі 351500 грн. правам, свободам та інтересам окремих громадян потерпілих у справі.

Виходячи з цих міркувань, суд доходить висновку про недоведеність фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, та дій ОСОБА_9 , які ставляться йому в вину і є елементом об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_9 відсутні усі обов`язкові елементи об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Також суд вважає, що сторона обвинувачення не довела умислу ОСОБА_9 на зловживання службовим становищем та що він умисно використав своє службове становище всупереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи.

При цьому суд враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 10.02.2025 року в справі № 757/11969/18-к, відповідно до якої головним для складу злочину, передбаченого ст. 364 КК, є усвідомлене вчинення зловживання владою або службовим становищем. Якщо суб`єкт цього злочину вчинює певні діяння всупереч інтересам служби, і внаслідок цього інша фізична або юридична особа безпідставно незаконно отримує нематеріальні або матеріальні блага, то це є достатньою підставою для інкримінування особі складу злочину, передбаченого ст. 364 КК, якщо у вчиненому наявні всі інші ознаки цього складу.

Однак важливо враховувати, що не є зловживанням владою чи службовим становищем помилкове вчинення дій службовою особою, яке спричинило одержання неправомірної вигоди третіми особами.

Таке помилкове діяння не характеризуватиметься умисною формою вини, яка вочевидь є обов`язковою для складу зловживання.

Як наслідок, колегія суддів констатує, що вчинення зловживання службовою особою, яке призвело до отримання неправомірної вигоди третіми особами, передбачає: 1. обов`язкове встановлення факту усвідомленого використання влади або службового становища всупереч інтересам служби службовою особою; 2. усвідомлення факту отримання внаслідок такого зловживання неправомірної вигоди самим суб`єктом або третьою особою (третіми особами); 3. можливість кримінально-правової кваліфікації вчиненого за ст. 364 КК й у разі відсутності попередніх домовленостей між тим, хто вчинює зловживання із вигодонабувачем.

Усвідомлення вчинюваних діянь суб`єктом, як і усвідомлення факту потенційного отримання неправомірної вигоди внаслідок його дій, зазвичай притаманне для так званих вигодонабувачів неправомірної вигоди, однак все ж не є обов`язковим.

При службовому зловживанні прийняття рішення чи вчинення дій в інтересах певної особи, яке стає причиною користування такою особою певною пільгою, несплатою певних платежів або ж сплатою їх у меншому розмірі завжди потрібно розглядати в контексті усвідомленості саме службовою особою факту вчинення зловживання з метою отримання неправомірної вигоди фізичною або юридичною особою.

Службова особа повинна розуміти, що невчинення нею певних дій або ж навпаки їх вчинення призведе до отримання неправомірної вигоди нею самою або третьою особою.

Виходячи із викладеного, об`єднана палата констатує, що факт наявності або відсутності певних домовленостей чи зв`язків службової особи з іншою фізичною чи юридичною особою, яка отримала неправомірну вигоду не має кримінально - правового значення для кваліфікації дій службової особи за відповідною частиною ст. 364 КК України.

Судом не встановлено певних домовленостей чи зв`язків обвинуваченого із директором ПП «МПМ» ОСОБА_10 , що з огляду на наведене, не має кримінально - правового значення для кваліфікації дій службової особи за ст. 364 КК України.

При цьому, за встановлених судом під час судового розгляду обставин того, що обов`язки, невиконання яких ставиться у вину ОСОБА_9 , не відносяться до сфери його компетенції, як начальника квартирного відділу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, то це виключає факт усвідомленого використання ОСОБА_9 , як службовою особою, службового становища всупереч інтересам служби та усвідомлення ним отримання неправомірної вигоди МПП «МПМ».

Таким чином, судом встановлено відсутність ознак суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності конкретизовано в ст.22 КПК України, де зазначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійно обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відповідності з вказаними нормами, сторони кримінального провадження мали всі умови для реалізації їх процесуальних прав, в тому числі й щодо обсягу доказів на обґрунтування своїх позицій.

Відповідно до ч.2 ст.94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст.62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. При цьому, у справах щодо провокації стандарт доказування збільшується .

До закінчення судового розгляду клопотань від учасників процесу, у тому числі і від державного обвинувача, про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім тих, що заявлялися, не надійшло.

Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинуваченого за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних проваджень не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ст.92 КПК України, покладається на сторону обвинувачення, належності та допустимості доказів - на сторону що їх подає.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» 29 листопада 1996 року вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який також знайшов свій вияв і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченими злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Суду «Капо проти Бельгії» № 4291/98 від 13 січня 2005 року.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При вирішенні справи по суті суд враховує вищевказані положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, та оцінивши в сукупності надані стороною обвинувачення докази, приходить до висновку про недоведеність існування у діянні ОСОБА_9 всіх елементів об`єктивної та суб`єктивної сторін кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Пунктом 3 ч.1 ст.373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З цих підстав ОСОБА_9 підлягає виправданню у пред`явленому обвинуваченні.

Речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з ч.3 ст.129 КПК України у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Враховуючи наведене, заявлені цивільні позови потерпілими ОСОБА_21 (т.3, а.с.1; т.8, а.с.111; т.10, а.с.131), ОСОБА_86 (т.3, а.с.2; т.8, а.с.112; т.10 а.с.131А), ОСОБА_34 (т.3, а.с.3; т.8, а.с.105), ОСОБА_87 (т.3 а.с.4; т.8, а.с.114; т.10, а.с.133), ОСОБА_16 (т.3, а.с.5), ОСОБА_24 (т.3, а.с.6; т.8, а.с.107; т.10, а.с.130), ОСОБА_23 (т.3, а.с.7; т.8, а.с.109; т.10, а.с.129), ОСОБА_7 (т.3, а.с.8; т.8, а.с.108; т.10, а.с.128), ОСОБА_6 (т.3, а.с.9; т.8, а.с.110; т.10, а.с.127), ОСОБА_11 (т.3, а.с.10; т.8, а.с.106; т.10, а.с.126; т.12, а.с.189), ОСОБА_17 (т.3, а.с.11), ОСОБА_22 (т.3, а.с.12), ОСОБА_18 (т.3, а.с.13), ОСОБА_12 (т.3, а.с.15; т.8., а.с.113; т.10, а.с.132), ОСОБА_26 (т.3, а.с.16), ОСОБА_15 (т.3, а.с.26) слід залишити без розгляду.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого на час ухвалення вироку обраний не був, клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором заявлено не було.

Керуючись ст. 129, 368-371, 373-375 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу цього кримінального правопорушення.

Заявлені у кримінальному провадженні потерпілими цивільні позови - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1