ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9703/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/97/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0000088 від 10 квітня 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2024 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ігровиця, Тернопільського району, Тернопільської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину з інвалідністю, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року), і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 09 квітня 2023 близько 18 години 15 хвилин в ОСОБА_8 , який перебував на території свого домогосподарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тримаючи в руках сокиру, виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення хуліганства, ОСОБА_8 09 квітня 2023 року близько 18 години 15 хвилин, усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці по вул.Гагаріна,110, с. Ігровиця, Тернопільського району, Тернопільської області, тримаючи за спиною заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет - сокиру, діючи умисно, із хуліганський спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажному ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись, незважаючи на присутність сторонніх осіб, у тому числі дитини, будучи впевненим у своїй безкарності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прагнучи самоствердитися шляхом вчинення активних хуліганських дій, використовуючи формальний привід, з особливою зухвалістю, безпричинно, підійшов до ОСОБА_11 та умисно наніс йому один удар сокирою, яку тримав у своїй правій руці в ділянку лівого плеча та передпліччя в момент коли потерпілий ОСОБА_11 прикривав лівою рукою свою голову від ударів, внаслідок чого зазнав фізичного болю та отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому плечі та синця і саднами на його тлі лівого передпліччя, що відповідно до п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), належать до легких тілесних ушкоджень. Отримавши вказаний удар, ОСОБА_11 почав тікати, потрапивши в будинок, що знаходився на території домогосподарства АДРЕСА_1 , а ОСОБА_8 направився слідом за ним.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, ОСОБА_8 , 09 квітня 2023 року близько 18 години 23 хвилини, перебуваючи у громадському місці, а саме поблизу домогосподарства АДРЕСА_1 , тримаючи в руках заздалегідь заготовлений предмет сокиру, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажному ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій громадян, а також дотримання правил поведінки у побуті, з метою самоутвердитись у очах сторонніх осіб, що на той момент перебували поблизу, діючи із особливою зухвалістю, яка виразилась у пошкодженні чужого майна, а саме автомобіля марки «Peugeot» моделі «407» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_9 , безпричинно, умисно, з хуліганських спонукань наніс удар сокирою, яку тримав у правій руці по задньому лівому вікні пасажирської дверки вказаного автомобіля, внаслідок чого розбив його та чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 8160,72 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вищевказаний вирок суду змінити в частині призначеного покарання та звільнити його від відбування покарання з випробовуванням із визначенням іспитового строку на 1 рік.

Вказані вимоги мотивує тим, що призначене покарання є занадто суворим, належно необґрунтованим судом і не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що на даний момент він щиро розкаюється у скоєному та повністю визнає свою вину.

Вказує, що він намагався відшкодувати завдану шкоду потерпілим, але вони відмовились прийняти грошові кошти, водночас цивільних позовів у кримінальному провадженні вони не заявляли.

При цьому не погоджується із обставиною, що обтяжує покарання, а саме те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки алкоголь він вжив вже після конфлікту.

Вважає, що призначене покарання є занадто суворим, оскільки у нього на утриманні перебуває дитина-інвалід, що потребує постійного домашнього догляду, і у випадку позбавлення його волі дружина втратить можливість працювати, а сім`я засоби для існування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора та представника потерпілого ОСОБА_9 , що вважають вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , не мотивував свого рішення про призначення покарання у виді позбавлення волі саме на визначений у вироку строк та не навів жодних мотивів з яких вважав, що менш суворе покарання буде недостатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, доводи апелянта про відсутність обтяжуючої покарання обставини- вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та не заперечувалася обвинуваченим в ході досудового розслідування та судового слідства місцевим судом.

Таким чином, судом першої інстанції не встановлено підстав для застосування ст. 69 КК України чи ст.75 КК України, з чим погоджується й колегія суддів.

Однак колегія вважає підтвердженою обставиною, що пом`якшує покарання - повне визнання ОСОБА_8 своєї вини, за викладених в обвинувальному акті фактичних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак не погоджуючись з кваліфікацією своїх діянь. При цьому, в суді апеляційної інстанції, останній визнав себе повністю винуватим у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, надав свої пояснення з приводу його вчинення, вказав, що щиро розкаюється у вчиненні злочину та висловлює щирий жаль, вжив заходів до відшкодування спричиненої ним шкоди потерпілому ОСОБА_9 , що вбачається з долученої до матеріалів провадження квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0290 від 13.03.2025 року.

Водночас, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Також, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, у нього на утриманні перебуває дружина та дитина-інвалід, він має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Так, апеляційним судом враховується визнання обвинуваченим вини та щире каяття, як окремі обставини, що пом`якшують покарання, оскільки, виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 66 КК України, вони є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим призначення покарання у виді позбавлення волі у визначеному місцевим судом розмірі передбаченого санкцією статті обвинувачення.

Таким чином, враховуючи наявність вищенаведених пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає за можливе змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання та визначити його у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.4 ст.296 КК України, а саме на термін 3 (три) роки.

На думку колегії суддів саме таке покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_8 та попередить вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , тому вирок суду у відповідності до ст.408 КПК України підлягає зміні в частині призначеного покарання, а отже апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді