ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 569/4147/25

1-кп/569/1250/25

03 липня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне кримінальне провадження №0000069 від 24.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівного, громадянки України, українки, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаються обвинувачені

23.01.2025, о 13 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно нанесла ОСОБА_6 декілька ударів гіллям дерев в область обличчя та голови потерпілого, внаслідок чого спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді множинних забоїв та осаднення обличчя, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

2. Позиції сторін кримінального провадження

За результатами судового розгляду прокурор ОСОБА_5 підтримала пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, зазначила, що докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. Прокурор просила визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначити покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень та задовільнити цивільний позов потерпілого в повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, вказала, що з потерпілим є сусідами та проживають в одному будинку, протягом тривалого часу перебувають у неприязних відносинах, між ним існує давній спір щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Не заперечувала факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому за фактичних обставин, вказаних в обвинувальному акті, однак просила звернути увагу, що нанесення тілесних ушкоджень пов`язане з неправомірною поведінкою потерпілого, який проник на її приватну територію. Пояснила, що 23.01.2025, близько 13 год 30 хв, перебуваючи вдома, помітила як потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_9 за допомогою драбини намагалися перелізти на її територію через спільну хвіртку. Вона зробила їм зауваження, проте вони не відреагували, а свідок ОСОБА_9 спустився вниз, відкрутив дріт, яким була закрита хвіртка, та впустив ОСОБА_6 , який відразу пішов прямо на неї. При цьому він не погрожував застосувати фізичну силу, в руках у нього не було жодних знарядь, за допомогою яких він міг би нанести тілесні ушкодження. Сприймаючи такі дії потерпілого як загрозу, схопила гілку та нанесла близько 4-5 (чотирьох - п`яти) ударів йому в область обличчя та грудей. В цей час з`явився син потерпілого та почав знімати на телефон. Потерпілий схопив її за комір кофти, почав душити, вона намагалися відбиватися, втративши рівновагу вони впали на землю, потерпілий почав їй викручувати руку. Син потерпілого розчепив їх, після чого вона пішла до сусідки та викликала швидку та поліцію. По факту нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень зверталася в поліцію, за її заявою зареєстроване кримінальне провадження, яке спочатку було закрито, але вподальшому постанова про закриття скасована. Цивільний позов не визнала в повному обсязі.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просила ухвалити виправдувальний вирок, у зв`язку із тим, що потерпіла наносячи удари потерпілому перебувала у стані необхідної оборони від його неправомірних дій, який незаконно проник на приватну територію, покликалась також на наявність кримінального провадження за фактом отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень в ході конфлікту з потерпілим, на висновок спеціаліста за результатами судово-медичного обстеження ОСОБА_7 .

3. Мотиви суду і докази на підтвердження встановлених судом обставин

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_7 вину не визнала, суд дійшов висновку, що її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактичних обставин, викладених у вироку, повністю підтверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що між ним та обвинуваченою існує давній конфлікт з приводу меж використання суміжної земельної ділянки. 23.01.2025 він мав намір прибрати на своїй території, яка межує з подвір`ям обвинуваченої, попросив знайомого ОСОБА_9 допомогти йому. Для того аби потрапити на вказану територію необхідно було відчинити хвіртку, яка була замотана дротом з іншої сторони. Вони з ОСОБА_9 вийшли на його балкон та за допомогою драбини хотіли спуститися вниз. Обвинувачена відчинила вікно, почала нецензурно висловлюватися в їхню сторону, між ними розпочався словесний конфлікт. В цей час ОСОБА_9 за допомогою драбини спустився вниз, відчинив хвіртку та впустив його. Зазначив, що відразу коли зайшов помітив як обвинувачена стояла за своєю хвірткою, нецензурно висловлювалась. Помітивши його, обвинувачена відразу схопила гілку та почала наносити нею удари по обличчю та грудях. Вказані дії він фіксував на відеокамеру телефону. Захищаючись він намагався виштовхати її з проходу, втратив рівновагу та впав на землю, обвинувачена підскочила, продовжувала наносити удари по голові, тулубу та руках, хотіла вкусити. Він захищався, хапав потерпілу за руки та відштовхував. Саме в цей час приїхав його син ОСОБА_10 та наказав обвинуваченій відійти. Обвинувачена відступила та пішла додому. Відразу викликав швидку та поліцію. Внаслідок вказаних подій отримав тілесні ушкодження, пережив душевні страждання, змушений був приймати ліки на постійній основі. Просив задовольнити цивільний позов в повному обсязі.

Показання потерпілого об`єктивно узгоджуються з іншими доказами, не мають суперечностей, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а тому суд оцінює їх як достовірні та правдиві.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що на прохання потерпілого допомагав проводити ремонтні роботи по заміні завіс дверей у підсобному приміщенні за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 . В ході вказаних робіт стався конфлікт між потерпілим та обвинуваченою, яка заперечувала проти відкриття дверей. Оскільки двері були закручені дротом з іншої сторони, тому за допомогою драбини через балкон потерпілого він спустився вниз та відчинив їх, впустивши потерпілого. Зазначив, що коли потерпілий зайшов, то обвинувачена відразу вибігла через хвіртку, тримаючи в руках гілку, та почала нею наносити удари ОСОБА_6 в область обличчя та грудей. Потерпілий спочатку стояв, а потім присів. Вказав, що потерпілий жодних тілесних ушкоджень обвинуваченій не наносив.

Свідок ОСОБА_6 вказав, що він є сином потерпілого, 23.01.2025 приїхав до батька додому та помітив як обвинувачена наносила батькові удари гілкою по обличчю, при цьому він у відповідь жодних тілесних ушкоджень не завдавав.

З аналізу показань потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_6 вбачається, що саме ОСОБА_7 завдала ударів гілкою по обличчю та грудях потерпілому, при цьому потерпілий не вчиняв жодних дій, які могли б бути розцінені обвинуваченою як посягання на її охоронювані законом права та інтереси, а також створення реальної загрози заподіяння шкоди, які б давали підстави для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім показань потерпілого та свідків, вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується також дослідженим письмовими доказами.

Відповідно до повідомлення на лінію 102 вбачається, що 23.01.2025, о 13 год 41 хв, ОСОБА_6 повідомив, що виникла сварка із сусідкою.

Відповідно до заяви від 23.01.2025 потерпілий ОСОБА_6 звернувся з заявою до поліції про притягнення до відповідальності ОСОБА_7 , яка нанесла йому тілесні ушкодження.

Згідно з картою виїзду швидкої медичної допомоги № 210 від 23.01.2025 та сигнальною картою КП «ОЦЕМД та МК» РОР (виклик №210) ОСОБА_6 встановлено попередній діагноз у виді множинних забоїв та осаднень обличчя, забій грудної клітки.

Як видно з дослідженого в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 20.02.2025 потерпілий ОСОБА_6 на місці події детально відтворив обставини, за яких обвинувачена ОСОБА_7 нанесла йому тілесні ушкодження.

Згідно фактичних даних протоколу слідчого експерименту від 12.02.2025 свідок ОСОБА_9 на місці вчинення кримінального правопорушення детально відтворив обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 20.02.2025 свідок ОСОБА_6 відтворив механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

З метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом був досліджений відеозапис події кримінального правопорушення, наданий потерпілим ОСОБА_6 .

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Із відеозапису вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 стоїть за хвірткою, тримаючи у руці відро та наказує потерпілому «йти геть», на що, на останній зауважує, що це не її власність та просить викликати поліцію. Після чого обвинувачена відразу відчиняє хвіртку, робить декілька кроків вперед в сторону потерпілого, піднімає із землі гілку та наносить нею 4 (чотири) удари в його сторону, роблячи поступальні рухи ззаду вперед. З відеозапису не видно в які частини тіла були нанесені удари.

З відео також вбачається, що потерпілий не вчиняв жодних дій, які могли б бути розцінені обвинуваченою як посягання на її права та інтереси, а напад був раптовим та несподіваним для потерпілого, обвинувачена відразу почала наносити тілесні ушкодження гілкою.

Протоколом огляду речей-диску з відеозаписами від 05.02.2025 оглянуто вказаний відеозапис, що міститься на оптичному диску DVD-R.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини кримінального правопорушення, детально відтворити послідовність подій та конкретизувати поведінку обвинуваченої, отриманий у встановленому законом порядку, тому є належним та допустимим доказом.

Вказані протоколи слідчих та процесуальних дій, документи та речові докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні отримані в порядку передбаченому КПК України. Відомості які містяться у зазначених доказах прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення та мотиви кримінального правопорушення, а також особу, що його вчинила. При цьому, надані у ході судового розгляду показання потерпілого та свідків кореспондуються з даними відображеними у вказаних документах та узгоджуються між собою.

Згідно висновків судово-медичної експертизи № 146 від 21.02.2025 у потерпілого ОСОБА_6 лікарями відмічені такі тілесні ушкодження: множинні забої та осаднення обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Локалізація та характер тілесних ушкоджень, в сукупності, не властиві для падіння з висоти власного зросту на площину (як з прискоренням, так і без нього).

З висновку судово-медичної експертизи №146/Д-159 від 26.02.2025 вбачається, що судово-медичні дані встановлені при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 , в частині механізму виникнення тілесних ушкоджень, не суперечать показанням потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , наданими ними в ході слідчих експериментів.

Зазначені висновки експертиз суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні містять в собі докладні описи проведених досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на поставлені запитання, які ґрунтуються на відомостях, які сприймалися безпосередньо та які стали відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, тобто в повній мірі відповідають вимогам КПК України.

Встановлені судом на підставі, серед іншого, висновку судово-медичного експерта обставини свідчать, що за об`єктивними даними легкі тілесні ушкодження, заподіяні потерпілому, є саме прямим наслідком протиправного впливу з боку ОСОБА_7 , отже має місце прямий необхідний причинний зв`язок.

Ознаки суб`єктивної сторони й особливості психічного ставлення ОСОБА_7 встановлюються судом з урахуванням особливостей вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, на підставі доказів, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

При встановленні вини, суд виходить з аналізу всіх зібраних у справі доказів і сукупності всіх обставин вчиненого діяння, та враховує характер і спосіб його вчинення, інтенсивність і спрямованість протиправного впливу, кількість і локалізацію на тілі потерпілого тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винної і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Суд враховує, що ОСОБА_7 вчинила цілеспрямовані дії за власною волею, усвідомлюючи зміст і характер вчинених дій, оскільки для нанесення удару використала спеціальний предмет - гілку, розраховуючи на травмуючу дію вказаного знаряддя, бажала завдати удари з такою силою, які призвели до заподіяння легких тілесних ушкоджень.

Вказані обставини, на переконання суду, є безперечним підтвердженням наявності у ОСОБА_7 умислу на заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження.

Встановлені судом обставини не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 не усвідомлювала розвитку причинного зв`язку між її діянням, у виді нанесення ударів гілкою в обличчя, і заподіяними легкими тілесними ушкодженнями.

Дослідивши усі надані стороною обвинувачення докази, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

4. Оцінка доводів сторони захисту

Суд ураховує усталену позицію Верховного Суду щодо того, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, аби будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Щодо доводів обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника про те, що обвинувачена діяла в стані необхідної оборони, то суд визнає їх необґрунтованими з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

З показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 вбачається, що поведінка потерпілого ОСОБА_6 , ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами не доводить наявності факту суспільно небезпечного посягання, яке б створювало реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю обвинуваченої ОСОБА_7 , що у свою чергу могло викликати у неї невідкладну необхідність завдати потерпілому легкі тілесні ушкодження. Також ця обставина підтверджується відеозаписом з телефону потерпілого, на якому зафіксовано як саме ОСОБА_7 наносила удари гілкою потерпілому.

Твердження сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_6 був ініціатором конфлікту і рухався в сторону обвинуваченої, що давало привід обвинуваченій розцінювати такі дії як напад, свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження не знайшли, а сама обвинувачена підтвердила, що потерпілий до моменту нанесення нею ударів палкою не завдав їй буд-яких тілесних ушкоджень та не висловлював погрози застосування фізичного насильства.

Суд критично оцінює висновок спеціаліста №64 від 24.01.2025, згідно якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, та доводи сторони захисту про наявність кримінального провадження по факту нанесення ОСОБА_6 обвинуваченій тілесних ушкоджень, оскільки наявність кримінального провадження щодо потерпілого за відсутності ухваленого обвинувального вироку суду, не є безумовною підставою оцінювати дії останнього як такі, що мали протиправний характер і у кримінальному провадженні відносно обвинуваченої ОСОБА_7 їх слід оцінювати як суспільно небезпечне посягання, тобто один із ключових критеріїв визначення правомірності необхідної оборони.

Таким чином, встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що обвинувачена вчинила діяння в обстановці, яка не мала ознак необхідної оборони, що зумовлює кримінально-правову оцінку вчиненого нею діяння на загальних підставах.

5. Мотиви призначення покарання

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_7 суд бере до уваги, що вона має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, є інвалідом 2 (другої) групи.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченій необхідно призначити в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобіганню скоєнню нею нових кримінальних правопорушень.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

6.1. Цивільний позов

Вирішуючи цивільний позов потерпілого до обвинуваченої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За приписами статей 91, 374 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягають доказуванню, а в обвинувальному вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин.

З огляду на це, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, потерпілому ОСОБА_6 були спричинені легкі тілесні ушкодження.

З метою відшкодування завданої шкоди потерпілий подав до суду цивільний позов, відповідно до якого просив стягнути з обвинуваченої 6200 (шість тисяч двісті) гривень в рахунок відшкодування майнової шкоди та 20000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди. До позовної заяви потерпілий долучив розрахунок щодо завданої матеріальної шкоди в розмірі 6200 (шість тисяч двісті) гривень, а саме коштів на придбання лікарських засобів.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого в закладах охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, які підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому суд констатує, що на підтвердження витрат на лікування потерпілим до позову не долучено платіжних документів, що засвідчують купівлю лікарських засобів, а також документів, що підтверджують необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на ліки тощо), тобто ним не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями та лікуванням.

За таких обставин, цивільний позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягає до задоволення.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 зробив висновок про те, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Суд враховує, що деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, що не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Крім того, практикою ЄСПЛ визнано презумпцію моральної шкоди, що означає правило, відповідно до якого, у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну поведінку щодо неї людина відчуває страждання (моральну школу).

У рішенні у справі «Станков до Боргарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

Розглянувши позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що дійсно протиправними діями обвинуваченої потерпілому була спричинена моральна шкода, що проявилася у фізичному болі та стражданнях, яких останній зазнав через отримані тілесні ушкодження, переживаннях, хвилюваннях, незручностях в організації свого життя, а тому вона підлягає відшкодуванню.

Оцінюючи в сукупності обставини справи, суд вбачає очевидним те, що будь-якій людині в силу її природи властиво переживати душевні страждання через порушення особистої недоторканості, відчуття фізичного болю, усвідомлення наявності тілесних ушкоджень та їх наслідків. Не є виключенням з цього правила й потерпілий, який, вочевидь, зазнав душевних страждань у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень.

Суд також враховує доводи потерпілого про те, що він був змушений вживати відповідних заходів для відновлення свого фізичного та психоемоційного стану, а тому самий факт завдання потерпілому моральної шкоди суд вважає доведеним.

Враховуючи характер вчиненого обвинуваченою правопорушення та причини виникнення конфлікту між сторонами, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, характеру та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

6.2.Щодо речових доказів

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи положення ст. 100 КПК України суд вирішує речовий доказ DVD-R диск, на якому міститься відеозапис щодо події кримінального правопорушення, залишити в матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Після набрання вироком законної сили, речовий доказ - DVD-R диск, на якому міститься відеозапис щодо події кримінального правопорушення, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду.

Суд, на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини. Копію повного тексту вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_11