Провадження №1-кс/523/4629/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , в присутності підозрюваного, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_5 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002285 від 26.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кодима Кодимського району Одеської області, громадянина України, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді командира роти №8 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, маючого спеціальне звання «старший лейтенант поліції»,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002285 від 26.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ДПП НП України від 20.02.2023 № 169 о/с, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 призначено на посаду командира роти № 8 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області.

Відповідно до Примітки до ст. 368 КК України, службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368 - 5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України "Про державну службу" належать до категорії "Б", судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.

Таким чином, ОСОБА_6 , займаючи посаду командира роти № 8 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області є керівником структурної одиниці УПП в Одеській області та, відповідно до примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, що займає відповідальне становище.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (далі - поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст.ст. 2, 18 Закону України «Про Національну поліцію» основними завданнями та обов`язками поліції, окрім іншого, є охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності, неухильне дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійне виконання своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків.

У своїй діяльності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, окрім іншого, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчинення правопорушень, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходи щодо їх усунення, вживає заходи з метою виявлення кримінальних правопорушень, здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Служба в поліції, відповідно до ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У відповідності до вимог п.п. 3 п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», на працівників Національної поліції поширюється дія вказаного закону.

Згідно п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3, ст. 22, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є уповноважені на виконання функцій держави, зокрема поліцейські, які в установленому законом порядку притягаються до кримінальної відповідальності. Вказаним особам забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб. Зазначені особи зобов`язані вживати невідкладно заходи щодо запобігання одержанню неправомірної вигоди визначені у ст. 24 цього Закону.

В силу наявного досвіду роботи в органах поліції ОСОБА_6 знав та розумів, що вимогами статей 3, 22 і 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII, поліцейським заборонено використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, вони зобов`язані вживати невідкладно заходи щодо запобігання одержанню неправомірної вигоди визначені у ст. 24 цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» від 23.12.1993, правоохоронними органами є органи прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, ліквідовується та реорганізовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 1 розділу І положення «Про управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції» затвердженого наказом ДПП від 18.11.2021 № 2597 (далі Положення), управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі Управління) є територіальним відокремленим підрозділом Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до п.п. 2, 4, п. 1 розділу ІІ Положення, основними завданнями Управління є запобігання кримінальним, адміністративним правопорушенням, попередження, виявлення та припинення кримінальних та адміністративних правопорушень, випадків насильства у сім`ї, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх учиненню; регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за додержанням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Під час службової діяльності Командир роти № 8 роти № 2 полку УПП в Одеській області ОСОБА_6 у своїй службовій діяльності керується та повинен знати Конституцію України, Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» і закони України, Укази і Розпорядження Президента України, постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, накази МВС України та Національної поліції України, тощо.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_6 усупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий корупційний злочин при наступних обставинах.

Так, усередині травня, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне протиправне збагачення шляхом отримання неправомірної вигоди від осіб призовного віку, що підлягають мобілізації та порушують правила військового обліку за невжиття заходів щодо їх належного виявлення та доставлення та підрозділів ТЦК та СП.

Зокрема, ОСОБА_6 , будучи знайомим із мешканцем м. Одеси ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який раніше звертався до нього за консультацією з питань мобілізації з інших питань, а також знав мешканця м. Одеси, знайомого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, за інформацією ОСОБА_6 , порушував правила військового обліку та підлягав притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 210 КУпАП «Порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку».

З метою реалізації свого злочинного плану ОСОБА_6 усередині травня, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, зустрівся із ОСОБА_7 та у ході особистої зустрічі повідомив останньому, що має намір зупинити ОСОБА_8 під час керування транспортним засобом та у ході проведення перевірочних заходів повідомити йому що він порушив правила військового обліку та підлягає доставленню до підрозділу ТЦК та СП, а також висунути вимогу, що з метою невжиття заходів щодо доставлення ОСОБА_8 до підрозділу ТЦК та СП останній повинен зателефонувати своїм знайомим, а саме ОСОБА_7 , який від імені працівника патрульної поліції отримає неправомірну вигоду у розмірі 2000 доларів США та передасть її безпосередньо ОСОБА_6 . Також ОСОБА_6 у розмові із ОСОБА_7 повідомив, що планує заробити на вказаній схемі з ОСОБА_8 у будь-якому випадку, не залежно від ролі ОСОБА_7 , проте за участі безпосередньо ОСОБА_7 останній зможе трохи заробити, назвавши ОСОБА_8 іншу суму, більшу від тієї, яка необхідна ОСОБА_6 .

Не будучи фахівцем у галузі права та розуміючи невідворотність дій ОСОБА_6 . ОСОБА_7 вимушено погодився на участь у вказаному злочинному плані.

Надалі ОСОБА_6 приступив до реалізації своєї злочинної схеми. Так, 29.05.2025 ОСОБА_6 відповідно до Дислокації сил та засобів Роти № 8 полку № 2 УПП в Одеській області на 29.05.2025, затвердженої заступником командира батальйону № 2 полку УПП в Одеській області, ОСОБА_6 спільно із співробітником УПП в Одеській області ОСОБА_9 у складі екіпажу «Океан-451» заступив з 08 год. 00 хв. 29.05.2025 на патрулювання у Пересипському районі м. Одеси.

Здійснюючи патрулювання, знаходячись у Пересипському районі м. Одеси, біля будівлі за адресою: вул. Чорноморського козацтва 52/1, приблизно о 14 год. 30 хв., ОСОБА_6 зупинив автомобіль марки Nissan моделі Leaf н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 та у ході перевірки документів останнього повідомив йому, що останній порушив правила військового обліку та підлягає доставленню до територіального підрозділу ТЦК та СП, у якому він перебуває на обліку, до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 , діючи на виконання вказівок ОСОБА_6 , сів до службового автомобіля ОСОБА_6 марки Toyota моделі Prius н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні.

У цей момент ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на особисте незаконне збагачення, розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , достовірно знаючи про необхідність доставлення ОСОБА_8 до підрозділу ТЦК та СП як особи, що порушує правила військового обліку, у особистій розмові повідомив йому, що він може ухилитися від наслідків у вигляді доставлення до підрозділу ТЦК та СП, та висунув вимогу, що з цією метою ОСОБА_8 необхідно зателефонувати своїм знайомим, що мають зв`язки у правоохоронних органах або у ТЦК та СП, достовірно знаючи, що таким знайомим ОСОБА_10 є саме ОСОБА_7 , та розуміючи, що саме ОСОБА_7 передасть у розмові із ОСОБА_8 вимогу у наданні неправомірної вигоди у розмірі 2000 доларів США.

Під час розмови із ОСОБА_8 ОСОБА_7 , з метою демонстрації дійсності своїх намірів, виїхав у напрямку ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , та прибувши у район розташування вказаного підрозділу ТЦК та СП зупинив автомобіль всередині житлової забудови біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

В цей час ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_7 та попросив його прибути на місце його перебування та допомогти із вирішенням проблеми, пов`язаної із доставленням до підрозділу ТЦК та СП.

ОСОБА_7 , приблизно о 15 год. 20 хв., на належному йому автомобілі марки Land Rover моделі Range Rover н.з. НОМЕР_3 прибув до місця знаходження ОСОБА_8 , де вийшов із автомобіля, підійшов до службового автомобіля ОСОБА_6 , привітався із останнім, демонструючи ОСОБА_8 наявність знайомства із працівниками патрульної поліції, та сказав ОСОБА_8 про те, що б той пересів у його автомобіль.

При цьому ОСОБА_6 , з метою демонстрації наявності стосунків та домовленості із ОСОБА_7 , у присутності ОСОБА_8 передав йому складений на ім`я начальника УПП в Одеській області ДПП Рапорт від 29.05.2025 про виявлення ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , як особи, що перебуває у активному розшуку за ст. 210 КУпАП.

Надалі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі марки Land Rover моделі Range Rover, н.з. НОМЕР_3 , залишили вищевказане місце.

У той же день ОСОБА_6 та ОСОБА_11 домовились про зустріч, приблизно о 19 год. 00 хв., на території АЗС «WOG» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорогна, 137.

Прибувши за вказаною адресою, приблизно о 18 год. 55. хв., ОСОБА_6 сів на переднє пасажирське сидіння марки Land Rover моделі Range Rover, н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , де на виконання раніше висунутої вимоги отримав від нього за невжиття заходів мобілізаційного характеру, а саме за не доставлення до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаного ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 2000 доларів США, що станом на 29.05.2025, згідно з офіційним курсом Національного банку України, складало 83 180 гривень.

Після цього ОСОБА_6 29.05.2025 о 19 год. 01 хв. був затриманий працівниками правоохоронних органів у порядку ст. 208 КПК України а його подальші протиправні дії припинені.

У подальшому, 30.05.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими.

Захисник заперечував проти клопотання слідчого, вважає ризики відсутні, та просив знизити суму застави, або застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний під час розгляду клопотання підтримав думки захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши думки учасників судового розгляду, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого приходить до наступного висновку.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині підтверджується в сукупності наступними матеріалами кримінального провадження, а саме: матеріалами ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області про виявлений злочин; заявою про злочин ОСОБА_7 , протоколами допиту ОСОБА_7 у якості свідка, протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 , протоколом огляду грошових коштів, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Так, в ході проведення досудового слідства встановлено, що ОСОБА_6 може:

- Переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Зазначений ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Так, ОСОБА_6 на даній стадії досудового розслідування інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, що згідно примітки до ст. 45 КК України, є корупційним кримінальним правопорушенням, а тому з урахуванням вимог ст. ст. 69, 74, 75 КК України, у разі доведення вини у суді, останньому може бути призначено покарання виключно у вигляді позбавлення волі.

-Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зазначений ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що характер інкримінованого підозрюваному злочину має корисливу спрямованість та вчинений з використанням службового становища.

Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, може надати можливість підозрюваному вчинити зазначені дії з такими речами у кримінальному провадженні, з огляду на викладені обставини.

-Ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Зазначений ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акта до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За рахунок поточної посади та раніше займаних посад та реалізації своїх повноважень, ОСОБА_6 має постійні стійкі зв`язки з іншими структурними підрозділами органів державної влади, дає змогу впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначений ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що як вже зазначалося вище, ОСОБА_6 має досвід роботи в правоохоронних органах, а тому останній обізнаний з тактикою та методикою розслідування кримінальних правопорушень, та може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню (штучне затягування досудового розслідування; розголошення відомостей результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваних тощо).

Крім того, наразі у кримінальному провадженні заплановано призначення судових експертиз, проведення яких буде доручено експертам ОНДІСЕ МЮ України або Одеського НДЕКЦ МВС, а тому існує ризик перешкоджанню кримінальному провадженню шляхом впливу на експертів, враховуючи стійкі зв`язки підозрюваного (в силу досвіду роботи в правоохоронних органах Одеської області) з іншими структурними підрозділами органів державної влади.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим, також враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, міцність соціальних зв`язків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи, на судовий розгляд упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вказані дані, у своїй сукупності, свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слідчий суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Обставин які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України - не має.

Відповідно до ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства) що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Вказані обставини є підставами вважати, що до підозрюваного з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків має бути продовжений запобіжний захід тримання під вартою. За указаних обставин підстави для застосування до нього будь-якого іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, відсутні.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та продовження відносно підозрюваного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку проведення досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Таким чином, на підставі наданих слідчому судді матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, слідчий суддя обґрунтовано вважає, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .

Слідчий суддя бере до уваги, особу підозрюваного ОСОБА_6 , документи, що його характеризують, відомості про стан здоров`я, сімейний стан, інформацію чого проходження військової служби, приймаючи до уваги, що ризики, які стали підставою для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження такого існують на даний час і не зменшилися, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, є підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які в даному провадженні не допитані, тому суд вважає доцільним продовження підозрюваному ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На переконання суду, застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Окрім цього, частиною 1 статті 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст.ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

При цьому, будь-яке обмеження прав осіб не може досягатися за рахунок та на шкоду принципу змагальності сторін, а мета такого обмеження жодним чином не пов`язана з досягненням «вразливого стану» у будь-якої особи, а тому прохання про застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу та/або великого розміру застави повинно бути розумним з погляду її розміру та адекватною обстановці вчинення правопорушення і отриманим відомостям.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що з метою забезпечення досудового розслідування, виконання підозрюваним обов`язків, необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 661 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 001 508 грн. 00 коп., зобов`язавши підозрюваного, виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.

Окрім цього, після визначення попереднього розміру застави пройшов певний період, а тому з метою дотримання позицій Європейського суду з прав людини слідчий суддя прийшов до висновку, що необхідно зменшити розмір застави, так як підозрюваний вже певний час перебуває під вартою та попередній визначений розмір застави сплачено не було.

Розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі (GAFA v. MALTA, no. 54335/14, 22 травня 2018, п.70).

Суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб прибрати у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд також бере до уваги, що на території України відповідно до Указу Президента України №64 від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

При визначенні розміру застави суд враховує дані про особу підозрюваного, його вік, сімейний стан, його соціальні зв`язки, майновий стан, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також ті обставини, що він має місце постійного проживання, його роль у співучасті вчинення злочину, також враховує розмір неправомірної вигоди, яку мав на меті отримати останній, слідчий суддя вважає, що до підозрюваного ОСОБА_6 слід визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, у розмірі 661 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з тією ж вірогідністю, що вказаний розмір застави зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та буде найбільш домірним заходом на теперішній час, який збалансує інтереси суспільства і держави та інтереси підозрюваного.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002285 від 26.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 30.08.2025 включно, в рамках строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків передбачених КПК України в розмірі 661 (шістсот шістдесят один) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 001 508 (два мільйони одна тисяча п`ятсот вісім) гривень.

Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Підозрюваний, обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки строком на 60 днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до слідчого з визначеною періодичністю, а саме кожної середи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та іншими підозрюваними;

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до ГУ ДМС в Одеській області.

Роз`яснити підозрюваному (обвинуваченому), що відповідно до ч.ч. 8, 10, 11 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1