Провадження №11-кп/801/829/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці об`єднане кримінальне провадження № 0000682, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12.09.2024, № 0000257, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18.12.2024 та № 0000042, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.02.2025 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Шамшадін Ханларського району Кіровабадської області Республіки Азербайджан, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121 ч. 1, 125 ч. 1, 126-1, 390-1 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2025 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121 ч. 1, 125 ч. 1, 126-1, 390-1 КК України та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 121 КК України 7 (сім) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 125 КК України штраф у розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів доходів громадян у дохід держави, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

-за ст. 126-1 КК України 2 (два) роки позбавлення волі;

-за ст. 390-1 КК України 2 (два) роки пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання ОСОБА_11 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_11 зараховано попереднє ув`язнення з 12 грудня 2024 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, у розмірі 12 495 (дванадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять ) гривні 12 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_11 спільно проживає зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (шлюб розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.09.2013 серія НОМЕР_1 , актовий запис про розірвання шлюбу від 23.09.2013 №204).

Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яким визначено коло суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного закону, серед інших є і колишнє подружжя. Під час спільного з потерпілою ОСОБА_8 проживання ОСОБА_11 умисно та систематично вчиняв психологічне та фізичне насильство стосовно останньої, що призвело до психологічних її страждань та погіршення якості її життя.

Вказані дії ОСОБА_11 виражались у майже щоденних, постійних погрозах нанесення шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , словесних образах потерпілої із застосуванням нецензурної лексики, застосуванню відносно останньої фізичного насильства, яке не спричиняло тілесних ушкоджень, а також створенні нестерпних умов для її проживання.

У зв`язку із викладеним, з 26.02.2024 ОСОБА_11 перебуває па профілактичному обліку, як сімейний кривдник та, відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», являючись особою на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Так, 26.02.2024 біля 10 години 00 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи за місцем спільного з ОСОБА_8 проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне та фізичне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_8 , яке виразилося у словесних образах, нецензурних висловлюваннях, застосуванню до потерпілої фізичного насильства, яке не спричинило тілесних ушкоджень.

У наслідок таких дій, ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_8 психологічних страждань, що призвело до емоційного пригнічення та погіршення психологічного самопочуття потерпілої, у зв`язку з чим було викликано працівників поліції, якими було припинено дії ОСОБА_11 , та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2024 ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП, та на останнього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Крім того, 08.05.2024 приблизно о 13 години 30 хвилин ОСОБА_11 перебуваючи за місцем спільного з ОСОБА_8 проживання, за адресою: АДРЕСА_1 вчинив психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_8 , яке виразилося у словесних образах, нецензурних висловлюваннях та погрозах.

У наслідок таких дій, ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_8 психологічних страждань, що призвело до емоційного пригнічення та погіршення психологічного самопочуття потерпілої, у зв`язку з чим було викликано працівників поліції, якими було припинено дії ОСОБА_11 , та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.05.2024 ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173 - 2 КУпАП, та на останнього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Крім того, 04.06.2024 приблизно о 13 години 00 хвилин ОСОБА_11 перебуваючи в приміщенні житлово-експлуатаційної контори АДРЕСА_2 вчинив психологічне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_8 , яке виразилося у словесних образах, нецензурних висловлюваннях, погрозах.

У наслідок таких дій, ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_8 психологічних страждань, що призвело до емоційного пригнічення та погіршення психологічного самопочуття потерпілої, у зв`язку з чим було викликано працівників поліції, якими було припинено дії ОСОБА_11 , та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2024 ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173- 2 КУпАП, та на останнього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Крім того, 06.09.2024 о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_11 , перебуваючи за місцем спільного з ОСОБА_8 проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне та фізичне насильство щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_8 , яке виразилося у словесних образах, нецензурних висловлюваннях, приниженні людської честі та гідності, застосуванню до потерпілої фізичного насильства, яке не спричинило тілесних ушкоджень.

У наслідок таких дій, ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_8 психологічних страждань, що призвело до емоційного пригнічення та погіршення психологічного самопочуття потерпілої, у зв`язку з чим було викликано працівників поліції, якими було припинено дії ОСОБА_11 , та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2024 ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173 - 2 КУпАП, та на останнього накладене адміністративне стягнення у виді арешту строком на 10 діб.

Внаслідок систематичних насильницьких дій ОСОБА_11 відносно колишньої дружини ОСОБА_8 відбулись зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах відбувалися у процесі становлення вікових новоутворень і тривалої (протягом багатьох років) дії стресового фактору, яким виступає вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_11 .

Актуальний емоційний стан та індивідуально-психологічні прояви визначаються як такі, що перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок ситуації, що досліджується у кримінальному провадженні.

Ситуація, що досліджується в рамках кримінального провадження є психотравмувальною для ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 завдані моральні страждання.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричиненні моральні страждання за умов ситуації, що досліджується у кримінальному провадженні.

Ці дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо колишнього подружжя, що призводить до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Також, 12 грудня 2024 року ОСОБА_11 близько 14 години 30 хвилин, перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно проживав зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (шлюб розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.09.2013 серія НОМЕР_1 , актовий запис про розірвання шлюбу від 23.09.2013 № 204).

В приміщенні вище зазначеної квартири між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, під час якої у ОСОБА_11 виник злочинний умисел направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, що направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 взяв предмет зовні схожий на кухонний ніж, діючи умисно, усвідомлюючи, що посягає на здоров`я іншої особи, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар предметом зовні схожим на кухонний ніж в область живота ОСОБА_8 та пішов до приміщення іншої житлової кімнати вказаної квартири.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 12.12.2024 ОСОБА_8 була госпіталізована до КЗ «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги № 2 м. Вінниці».

Відповідно до висновку судово-медичного експерта, у ОСОБА_8 було виявлено тілесне ушкодження: «Проникаюче поранення черевної порожнини з пошкодженням сальника та тонкої кишки. Внутрішньочеревна кровотеча (250 мл крові в черевні порожнині)».

Вказане ушкодження у ОСОБА_8 являлося небезпечним для життя в момент заподіяння, належить до тяжких тілесних ушкоджень, виникло від травматичної дії предмету, що має колюче-ріжучі властивості, давністю утворення, можливо12.12.2024р.

Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яким визначено коло суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного закону є колишнє подружжя, що дає підстави вважати що дане кримінальне правопорушення пов`язане із домашнім насильством оскільки вчинено відносно колишнього подружжя.

Зазначені дії ОСОБА_11 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Крім того, ОСОБА_11 будучи обізнаним, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2024 у цивільній справі № 127/27650/24, ухвалено рішення про винесення обмежувального припису відносно ОСОБА_11 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з колишньою дружиною - ОСОБА_8 , (шлюб розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.09.2013 серія НОМЕР_1 , актовий запис про розірвання шлюбу від 23.09.2013 № 204), встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_11 та покладено на нього певні обов`язки, а саме: заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) АДРЕСА_1 з постраждалою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборонено наближатись на відстань 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановлено термін дії обмежувального припису шість місяців. Судове рішення набрало законної сили 11.10.2024.

Копія рішення суду від 11.10.2024, у цивільній справі № 127/27650/24, про видачу обмежувального припису для виконання було спрямовано до сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, де 16.11.2024 ОСОБА_11 особисто під розписку був ознайомлений з даним рішенням та покладеними на нього даним рішенням обов`язками.

ОСОБА_11 знаючи те, що стосовно нього судом видано обмежувальний припис та будучи ознайомленим із його змістом, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, реалізовуючи свій умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, всупереч визначених рішенням суду тимчасовим обмеженням, перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 та контактувати з нею, 12.12.2024 близько 13:00 години, усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що згідно з вище вказаного рішення суду йому заборонено перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_8 перебував за адресою її проживання, де влаштував сварку з нею, голосно кричав, виражався нецензурною лайкою та спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження, чим порушив вимоги обмежувального припису.

Ці дії обвинуваченого суд кваліфікував за ст. 390-1 КК України як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Крім того, ОСОБА_11 , 12.12.2024 близько 12:40 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , в ході конфлікту з ОСОБА_9 на ґрунті виникнення спірних питань, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останньої, усвідомлюючи свої дії та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, кулаком лівої руки наніс один удар в праву виличну ділянку голови, внаслідок чого останній було спричинено тілесні ушкодження.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_11 у потерпілої ОСОБА_9 , згідно висновку судово - медичної експертизи було виявлене тілесне ушкодження - синець на обличчі справа. Вказане ушкодження у ОСОБА_9 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від травматичної дії (удару) тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо 12.12.2024.

Зазначені дії ОСОБА_11 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2025 року в частині призначення покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі та звільнити від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Апеляційна с карга мотивована тим, що місцевим судом не враховано щире каяття обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності. Такі дані про особу винного із установленими обставинами провадження на переконання захисника вказують про можливість його виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи вирок суду, у тому числі в частині призначеного покарання, законним та обґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 також заперечили проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Обвинувачений ОСОБА_11 за станом здоров`я не зміг прийняти участь в режимі відеоконференції, при цьому захисник не заперечував проти розгляду справи за його відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень потерпілої ОСОБА_8 , апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги захисника в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Оцінка призначеного покарання.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про неврахування місцевим судом обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, суд виходить з наступного.

Усталена судова практика, висвітлена з-поміж інших, у постанові ККС ВС від 28.04.2020 (справа № 295/11604/16-к) вказує на те, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому місцевий суд вирішуючи питання про наявність зазначеної обчставини зазначив, що ОСОБА_11 лише під час промови у судових дебатах вказав на розкаяння, натомість протягом усього судового розгляду не визнавав провини, змінював показання щодо дійсних обставин кримінальних правопорушень, нецензурно виражався на адресу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за неодноразове невиконання розпоряджень головуючого та порушення порядку судового засідання видалявся із зали суду.

Так поведінка обвинуваченого очевидно давала місцевому суду підстави дійти висновку про відсутність у діях обвинуваченого пом`якшуючої обставини, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України та висновки місцевого суду з цього питання належним чином умотивовані.

Окрім того при призначенні покарання суд врахував, що ОСОБА_11 раніше не судимий, проте неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (ст. 173-2 КУпАП), на обліках і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується.

Також місцевий суд встановив обставини, визначені п. 6, 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення проти осіб похилого віку (потерпілій ОСОБА_9 , виповнилось 77 років, а потерпілій ОСОБА_8 виповнилось 69 років), а також вчинення злочину щодо колишнього подружжя.

Таким чином з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, відсутності обставин, які пом`якшують покарання та наявності декількох обставин, які його обтяжують, призначене судом покарання відповідає загальній його меті та є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання особи.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про таке.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Натомість у цьому провадженні суд встановив тривалу протиправну поведінку обвинуваченого, відсутність розуміння ним наслідків вчинених діянь, а також негативну посткримінальну поведінку.

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень очевидно не дають підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2025 року у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000682, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12.09.2024, № 0000257, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18.12.2024 та № 0000042, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.02.2025 по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 121 ч. 1, 125 ч. 1, 126-1, 390-1 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення опії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: