ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7883/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/109/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої- ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

власника майна - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000370 від 21.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Накладено арешт на вилучене 15.04.2025 під час проведення обшуку автомобіля марки «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone» IMEI НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 ; автомобіль марки «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 ; ключі запалювання до автомобіля «HYUNDAІ SONATA» державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування ними.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Вказані вимоги мотивує тим, що у вказаному провадженні ОСОБА_9 перебуває у статусі свідка, тому було б достатнім обмежити його у праві відчуження транспортного засобу чи копіюванні даних з мобільного телефону.

Зазначає, що безпідставне накладення арешту на майно порушує його право на приватну власність, а в матеріалах провадження відсутні відомості, що вказаний транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення.

Крім того накладення арешту на автомобіль та телефон перешкодить ОСОБА_9 здійснювати його трудову діяльність, оскільки він займається пасажирськими перевезеннями.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_9 та його представників, які підтримали подану апеляційну скаргу і, з мотивів викладених у ній, просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт на майно, прокурора, котрий вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просить залишити її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000370 від 21.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на майно вказане у клопотанні, слідчий суддя виходив з того, що дане майно має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, в подальшому може бути використане як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення, з метою забезпечення його збереження та запобігання можливих ризиків щодо його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, для забезпечення повноти та всебічності розслідування кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно клопотання, метою даного арешту прокурором вказано, що такий необхідний для збереження речових доказів, тобто що встановлено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення спотворення речового доказу або його відчуження, а також наявні достатні підстави вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.

Вирішуючи вказане клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя виходив з того, що воно необхідне для збереження речового доказу, майна, щодо якого є достатні підстави вважати, що є ризик його відчуження або спотворення.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1.збереження речових доказів; 2. спеціальної конфіскації; 3.конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4.відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту клопотання в ході досудового розслідування, а саме 15.04.2025 старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук автомобіля марки «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone» IMEI НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 ; автомобіль марки «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 ; ключі запалювання до автомобіля «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.04.2025 у справі №607/7884/25 вказаний обшук було легалізовано.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 від 15.04.2025 року вилучене майно в ході обшуку транспортного засобу марки «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

При цьому не заслуговують на увагу твердження апелянта, що вказане майно не підлягає арешту з огляду на наступне.

Так у випадку, передбаченому ч.3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що має місце у даному випадку.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

В апеляційній скарзі представник вказує на те, що вилучення автомобіля та телефону перешкодить ОСОБА_9 здійснювати його трудову діяльність, оскільки він займається пасажирськими перевезеннями, тому було б достатнім обмежити його у праві відчуження транспортного засобу чи копіюванні даних з мобільного телефону, з чим частково погоджується колегія суддів.

Так, поза увагою слідчого судді залишилося те, що у вказаному клопотанні про арешт майна, зокрема транспортного засобу та мобільного телефону, не наведено таких обставин, які підтверджують необхідність саме такого арешту у вигляді заборони користування в межах даного кримінального провадження, яке розслідується за ч.2 ст.332 КК України, а також наявність ризиків того, що у випадку користування цим майном воно може бути приховано, пошкоджено, зіпсовано, знищено, перетворено.

У клопотанні прокурора, всупереч вимог ст.171 та ч.1 ст.173 КПК України не зазначено які саме сліди злочину зберіг на собі зазначений транспортний засіб, або які саме необхідні для досудового розслідування відомості містить це майно, яке не буде збережено у випадку користування ним.

Відповідно до змісту ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, якщо арешт накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу ( з метою забезпечення збереження речових доказів), слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Встановлено, що для ефективного розслідування вказаного кримінального провадження, органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій про які вказує прокурор, а тому колегія суддів вважає, що на вказане майно слід накласти арешт лише в частині заборони його відчуження та розпорядження, що буде необхідним та достатнім для досягнення цілей даного кримінального провадження.

Разом з тим, ні у клопотанні, ні в судовому засіданні прокурором не наведено та не надано суду даних про існування обставини, які б підтверджували, що незастосування заборони користування транспортним засобом чи мобільним телефоном призведе до настання ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, і наявність таких ризиків колегією суддів не встановлено, які б свідчили про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні прокурора майно в частині заборони користуватися майном, у рамках кримінального провадження, розслідування у якому органом досудового розслідування здійснюється за частиною 2 статті 332 КК України, за якою внесені відомості до ЄРДР.

В даному випадку колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необґрунтованість рішення слідчого судді в частині виду заборони - користування майном, оскільки прокурором ні у клопотанні, ні в судовому засіданні не доведено такої необхідності, а отже слідчим суддею не в повній мірі було дотримано вказаних вище вимог та не дано жодної оцінки вказаним обставинам, що призвело до прийняття помилкового рішення, яке належить скасувати.

При цьому, відповідно до положень глави 17 КПК України сама лише наявність ознак речового доказу не є безумовною і достатньою підставою для обмеження прав громадян на користування належним їм на праві власності майна шляхом його арешту і вилучення з поміщенням на арешт-майданчик.

Крім того, у клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді відсутнє обґрунтування розумності та співмірності саме такого обмеження права власності ОСОБА_9 , що є свідком у вказаному провадженні і якому й належить цей транспортний засіб та мобільний телефон, завданням кримінального провадження.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану постанову слідчого судді слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 про накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone» IMEI НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 ; автомобіль марки «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 ; ключі запалювання до автомобіля «HYUNDAІ SONATA» державний номерний знак НОМЕР_1 та накласти арешт в частині заборони його відчуження та розпорядження, чим частково задовольнити апеляцію представника власника майна ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_7 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170-172, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 квітня 2025 року про накладення арешту на майно скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000370 від 21.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене 15.04.2025 під час проведення обшуку автомобіля марки «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone» IMEI НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 ; автомобіль марки «HYUNDAІ SONATA», державний номерний знак НОМЕР_1 , НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 ; ключі запалювання до автомобіля «HYUNDAІ SONATA» державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони їх відчуження та розпорядження ними.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді