ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2793/25 Справа № 201/3154/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,на ухвалу Соборного районного суду м.Дніпра від 04 серпня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000891 від 30 березня 2023 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Дніпропетровськ, зареєстрованого за

адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого

за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Соборного районного суду м.Дніпра від 04 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та застосовано стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення судмотивував тим, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Суд вважав, що про наявність вказаних ризиків свідчить те, що обвинувачений ігнорує рішення суду, нехтує Правилами дорожнього руху України та навіть після інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого загинув ОСОБА_9 , будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, як на момент вказаної дорожньо-транспортної події (29 березня 2023 року), так і в подальшому, продовжував керувати транспортним засобом, що є більш ніж достатніми обставинами, які свідчать про можливість вчинити інше кримінальне правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху. До того ж, як встановлено з наданої стороною обвинувачення довідки по обліках АІС обвинувачений ОСОБА_8 з 2007 року неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, як до інкримінованого кримінального правопорушення (29 березня 2023 року), так і після цього, був засуджений за вчинення умисних злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, на даний час відбуває покарання з випробуванням, призначене за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року. Зазначив, що доводи сторони захисту про те, що обвинуваченим був порушений застосований до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з поважної причини, у звязку із необхідністю потрапити до приватної клініки через погіршення стану здоров?я, є непереконливими та такими, що спростовані наданими прокурором доказами. До того ж, надана захисником ОСОБА_7 копія консультативного висновку на бланку Харківського національного медичного університету (кафедра нейрохірургії), який розташований у м.Харкові та твердження, що ОСОБА_8 потрапив на прийом до приватної клініки «ГАРВІС» у м.Дніпрі, де йому зробили крапельницю та рекомендували госпіталізацію, є неспроможними, взаємовиключними та такими, що не витримують ніякої критики.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Наголошує на тому, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв?язки, постійне місце проживання, мешкає разом із дружиною та своєю дитиною, яку самостійно виховує, офіційно працевлаштований, а також відсутність відомостей щодо перебування на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 є законним у встановленому порядку і єдиним опікуном своєї матері ОСОБА_10 , яка є інвалідом 2-ї групи та потребує стороннього нагляду. Наголошує на тому, що на стадії досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_8 свою провину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся та в повному обсязі відшкодував потерпілим спричинений матеріальний і моральний збиток. Звертає увагу на те, що обвинувачений тривалий час має розлади здоров`я та 21 червня 2025 року останній порушив обов`язки, передбачені застосованим до нього запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту, через те, що їздив до лікарні, яка розташована на вул.Калиновій у м.Дніпрі. На переконання сторони захисту до обвинуваченого можливо було б застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Соборного районного суду м.Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2025 року до ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 24 березня 2025 року із покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В подальшому, строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу був двічі продовжений, останній раз ухвалою Соборного районного суду м.Дніпра від 20 травня 2025 року до 18 липня 2025 року.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи свою позицію тим, що обвинуваченим було порушено умови застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 судом встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що виразилося у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Таким чином, з огляду на покарання, яке може бути призначене ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, суд дійшов висновку про існування реального ризику того, що він може здійснити спроби переховування від суду.

Також існує ризик того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній з 2007 року неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, як до інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке було вчинено 29 березня 2023 року, так і після цього був засуджений за вчинення злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, на даний час відбуває покарання з випробуванням, призначене за вироком Дарницького районного суду м.Києва від 26 березня 2025 року.

При цьому, апеляційним судом враховується, що суддями Індустріального, Бабушкінського та Жовтневого районних судів м.Дніпра ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху 25 разів, останній раз постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2024 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 10 років.

При цьому, зазначені ризики об`єктивно збільшуються з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому обвинувачують ОСОБА_8 , та даних про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, офіційно не працевлаштований, маючий постійне місце проживання, одружений, маючий повнолітню доньку, є опікуном своє матері, яка має інвалідність 2 групи, позитивно характеризується за місцем проживання, маючий подяки від Благодійної організації Міжнародний благодійний фонд Вероніус, взяв до уваги і інші обставини кримінального провадження, а саме неодноразові грубі порушення Правил дорожнього руху, вчинення інкримінованого кримінального правопорушення будучи позбавленим права керування транспортними засобами, що в сукупності є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування від суду, можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Твердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 мешкає разом із дитиною, яку самостійно виховує, здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_10 , яка є інвалідом 2-ї групи, офіційно працевлаштований та 21 червня 2025 року порушив обов`язки, передбачені застосованим до нього запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту, через те, що їздив до лікарні, яка розташована на вул.Калиновій у м.Дніпрі, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки не знаходять свого підтвердження у матеріалах судової справи.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно відповіді на запит прокурора ОСОБА_6 від 09 травня 2025 року під №09/1-350-23 до КЗ Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф викликів бригад екстреної медичної допомоги за проміжок часу з 26 червня до 08 липня 2025 року до громадянина ОСОБА_8 по даним системи ОДС 103 не було зафіксовано.

Щодо посилання захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв?язки, постійне місце проживання, мешкає разом із дружиною, не перебуває на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, свою провину у вчиненні злочину визнає повністю, щиро розкаюється та відшкодовував потерпілим спричинений матеріальний і моральний збиток, слід зазначити, що вказані обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині не визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, виходячи з такого.

Слід звернути увагу, що ЄСПЛ орієнтує національні суди при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглянути альтернативні засоби забезпечення явки особи до суду. Так, у рішеннях у справі Цигоній проти України від 24 листопада 2011 року та Третьяков проти України, ЄСПЛ встановив порушення п. 3 ст. 5 КЗПЛ у зв`язку з тим, що рішення суддів про застосування та продовження тримання під вартою не було розглянуто можливість застосування альтернативного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Однак, вказана норма закону не є імперативною та з огляду на дискреційні повноваження суду відповідно до яких, слідчий суддя, суд може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин, а тому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його фізичний та матеріальний стан, наведені обставини хоча і не нівелюють повністю встановлені ризики, проте зменшують ймовірність їх реалізації, а тому апеляційний суд вважає за можливе визначити альтернативну заставу.

Положеннями п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При визначенні ОСОБА_8 розміру застави апеляційний суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні не умисного злочину, а тому з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, офіційно не працевлаштований, маючий постійне місце проживання, одружений, маючий повнолітню доньку, є опікуном своєї матері, яка має інвалідність 2 групи, позитивно характеризується за місцем проживання, має подяки від Благодійної організації Міжнародний благодійний фонд Вероніус, його фізичний та матеріальний стан, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку буде достатньою, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення встановлених обмежень буде достатнім фактором, що виключає з його сторони спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує на тому, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафна чи каральна функція.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Визначена сума застави не порушує принцип пропорційності та з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є явно непомірною для нього. Проте вона є значною та цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, на даному етапі кримінального провадження вказані ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування вказаного виду запобіжного заходу.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, виходячи з положень ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,задовольнити частково.

Ухвалу Соборного районного суду м.Дніпра від 04 серпня 2025 рокупро обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюдо 02 жовтня 2025 року включно.

Встановити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становитиме 242240 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період дії цього запобіжного заходу, процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (перебуває), без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків застава звертається в дохід держави.

В решті ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4