печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

слідчого: не з`явився,

власника майна: не з`явився,

представника власника майна: не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001817 від 03.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту майно, вилученого під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 . в якій мешкає ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №000, на праві власності належить - ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, щоОфісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001817 від 03.09.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що до Головного слідчого управління Національної поліції України надійшли матеріали окремо контрольно-пропускного пункту «Київ» державної прикордонної служби України та департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки служби безпеки України, що на території України діє група осіб, які діючи у змові, за грошову винагороду організували механізм незаконного переправлення осіб чоловічої статі через державний кордон України.

Встановлено, що група осіб діючи спільно у змові, за грошову винагороду в розмірі 14 тис. дол. США виготовляють та збувають документи, що надають право виїзду за кордон ухилянтам, які згідно чинного законодавства підлягають мобілізації.

В ході проведених заходів встановлено членів організованої злочинної групи, які разом з іншими особами підшукують осіб військовозобов`язаних громадян України, які мають намір без виконання та в обхід виконання вимог чинного законодавства, будь-яким способом отримати дозвіл на виїзд за межі України, однак не мають правових підстав для виїзду за кордон в умовах дії правового режиму «Воєнний стан». В подальшому використовуючи фіктивних фізичних осіб-підприємців, приймають вищевказаних осіб на посади водіїв та допускають до роботи на транспортних засобах, порушуючи при цьому вимоги ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та п.п. 10, 11 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджених Постановою КМУ від 02.12.2015 № 1001, оскільки останні не здійснюватимуть визначені їм обов`язки, а основною метою прийняття їх на вказану посаду є забезпечення внесення відомостей щодо них до системи «Шлях», з метою подальшого незаконного перетину такими особами державного кордону України.

Далі, авторизуючись у системі «Шлях» за допомогою особистого кваліфікованого електронного підпису (КЕП), отримують доступ до особистого кабінету ліцензіата, де подають заяви на внесення військовозобов`язаних осіб (клієнтів) до системи «Шлях» як водіїв від різних фіктивних ФОП та після схвалення поданих заяв - виготовляють пакет документів, необхідний для перетину державного кордону України.

Надалі, після фіктивного працевлаштування на посаду водія та внесення відомостей до системи «Шлях», військовозобов`язані особи (клієнти), після проходження детального та ретельного інструктажу здійснюють перетин державного кордону України на одному з транспортних засобів ліцензіата через пункти пропуску в межах Чернівецької області. При цьому, отримують поради та вказівки щодо місця і часу перетину державного кордону та інструктаж щодо порядку дій під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску.

За надання вказаних послуг, отримують грошову винагороду.

Разом з тим, у ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення зазначеного кримінального правопорушення може бути причетна ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

10.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 (справа №757/31786/25-к) від 04.07.2025 було проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 . в якій мешкає ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №000, на праві власності належить - ОСОБА_5 .

Під час обшуку виявлено та вилучено:

-ноутбук «MacBook» Apple серійний номер (HXJLR46YTWFY);

10.07.2025 постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції зазначені вилучені речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001817 від 03.09.2024.

В судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, щодо задоволення клопотання поклався на розсуд суду.

Представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити без його участі, у задоволенні клопотання просить відмовити. Надав документи, що підтверджують придбання ОСОБА_7 ноутбуку «MacBook» Apple серійний номер (HXJLR46YTWFY) в кредит.

Оскільки, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття прокурора в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя визнав можливим розглянути клопотання за їх відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, щоОфісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001817 від 03.09.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України .

У ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення зазначеного кримінального правопорушення може бути причетна ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

10.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 (справа №757/31786/25-к) від 04.07.2025 було проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 . в якій мешкає ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №000, на праві власності належить - ОСОБА_5 .

Під час обшуку виявлено та вилучено:

-ноутбук «MacBook» Apple серійний номер (HXJLR46YTWFY);

10.07.2025 постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції зазначені вилучені речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001817 від 03.09.2024.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, на правову підставу для звернення з клопотанням прокурор посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, згідно якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене під час обшуку майно є предметом, доказом злочину, набуте злочинним шляхом або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, з наданих слідчому судді матеріалів клопотання не вбачається, на противагу цьому, стороною захисту надано документи, що підтвержують придбання ноутбуку у кредит.

Прокурор не навів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що ноутбук вилучений під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, яке здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Вказане свідчить, що всупереч доводам прокурора, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна і при вказаних обставинах явно порушуватиметься справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як визначено у ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити, оскільки слідчим суддею не встановлено яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідає майно. З наданих слідчому судді матеріалів не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні, та майном, на яке накладається арешт з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170-175, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001817 від 03.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - відмовити.

Ухвала про арешт майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1