Справа № 135/766/25
Провадження № 1-кс/135/210/25
У Х В А Л А

іменем України

30.06.2025 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ладижин Вінницької області клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, майора поліції ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження

05 червня 2025 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, майора поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, у межах кримінального провадження № 0000032 від 01 лютого 2025 року.

Разом із вказаним клопотанням слідчим було подано до суду клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді від 05 червня 2025 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу. Строк дії зазначеної ухвали визначено до 04 грудня 2025 року включно.

30 червня 2025 року підозрюваного ОСОБА_4 було затримано на підставі ухвали слідчого судді та цього ж дня доставлено до Ладижинського міського суду Вінницької області.

2. Виклад змісту клопотання (обґрунтування підозри та ризиків) та позиції сторін

2.1. У клопотанні слідчий просив обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

На обґрунтування заявленого клопотання слідчий зазначив, що під час досудового розслідування встановлено, що 31 січня 2025 року, приблизно о 16:35, інспектор СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, капітан поліції ОСОБА_6 , перебуваючи у форменому одязі та маючи при собі табельну вогнепальну зброю, спільно з ПОГ ВП №3 Гайсинського РУП, капітаном поліції ОСОБА_7 , під час несення служби з охорони публічної безпеки й порядку та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху у складі екіпажу «Ладижин-51», на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander» (державний реєстраційний номер 1483), на відрізку технологічної дороги між вул. Промисловою та вул. Хлібозаводською у м. Ладижин, зупинили автомобіль «Volkswagen Passat» (державний номер НОМЕР_1 ), під керуванням ОСОБА_8 за порушення ПДР України.

У ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, було встановлено, що ОСОБА_8 порушив також вимоги мобілізаційного законодавства, про що йому повідомлено, і йому запропоновано добровільно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання адміністративного протоколу за ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_8 відмовився та здійснив телефонний дзвінок невстановленим особам, які згодом прибули на місце події.

Для подальшого супроводу ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на місце прибули працівники групи оповіщення населення про проведення військового обліку, зокрема: старший лейтенант поліції ОСОБА_9 (ПОГ ВП №3), військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які діяли відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №119 від 30.01.2025 та наказу начальника ВП №3 №18 від 30.01.2025. Також прибули: тимчасово виконуючий обов`язки заступника начальника ВП начальник сектору взаємодії з громадами майор поліції ОСОБА_12 та начальник групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 .

Під час спілкування поліцейських капітана поліції ОСОБА_6 і капітана поліції ОСОБА_7 з ОСОБА_8 останньому неодноразово пропонувалося добровільно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу за ст. 210-1 КУпАП, однак він категорично відмовився.

Згодом на місце події прибула група осіб, серед яких був ОСОБА_4 . Ці особи оточили ОСОБА_8 з усіх боків, чим перешкоджали працівникам поліції застосувати до нього спеціальний засіб кайданки з метою затримання та подальшого супроводу до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Унаслідок цього ОСОБА_8 почав тікати в напрямку вул. Хлібозаводської в м. Ладижин.

Під час спроби працівників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_12 наздогнати ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , достовірно усвідомлюючи, що перед ним працівники правоохоронного органу у форменому одязі, зі спецзасобами, табельною зброєю та нагрудними жетонами, перебуваючи в безпосередній близькості до ОСОБА_12 , вчинив активний фізичний опір: схопив останнього за рукав куртки, тягнув за формений одяг, утримував за руки та спричинив падіння на землю. Продовжуючи протиправні дії, ОСОБА_4 не відпускав ОСОБА_12 , чим перешкоджав виконанню поліцейськими службових обов`язків. Після подолання опору підозрюваного, працівники поліції продовжили переслідування ОСОБА_8 , який утік у напрямку лісосмуги.

У такий спосіб ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Під час досудового розслідування місце перебування підозрюваного встановити не вдалося. У зв`язку з цим, 05 червня 2025 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 та ч. 2 ст. 281 КПК України, ОСОБА_4 оголошено в розшук, а досудове розслідування зупинено.

У клопотанні слідчий послався на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на свідків; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

2.2. Позиція прокурора

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане слідчим клопотання та просив його задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування своєї позиції прокурор зазначив, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та співмірним з урахуванням поведінки підозрюваного після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а також з огляду на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, прокурор наголосив, що підозрюваний після вчинення злочину ухилявся від органів досудового розслідування, його місцезнаходження тривалий час було невідомим, у зв`язку з чим він оголошений у розшук, а досудове розслідування зупинено, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним покладених обов`язків. Факт наявності в підозрюваного сім`ї дружини та двох малолітніх дітей, постійного місця реєстрації та проживання, а також відсутність відомостей, що негативно його характеризують за місцем проживання, не є, на думку прокурора, достатнім підтвердженням міцності соціальних зв`язків, з огляду на фактичну поведінку підозрюваного, зокрема переховування від органів досудового розслідування.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зазначив, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може здійснити незаконний вплив на свідків, які обізнані з обставинами вчинення кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності або перекручення доказової бази. На підтвердження цього прокурор послався на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032 триває, у справі допитано ряд свідків, а також не виключається необхідність проведення подальших слідчих (розшукових) дій за участю інших осіб, які можуть дати свідчення, що мають доказове значення.

На думку прокурора, з огляду на характер і спосіб вчинення інкримінованого правопорушення, а також фактичну поведінку підозрюваного після вчинення події зокрема його тривале ухилення від органів досудового розслідування, існує обґрунтоване припущення, що, перебуваючи на свободі, він може вжити заходів до впливу на свідків або інших учасників кримінального провадження з метою перешкоджання встановленню істини у справі.

Прокурор, обґрунтовуючи наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, послався на інформацію слідчого про те, що відносно підозрюваного відкрито інше кримінальне провадження № 000035, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 114-1 КК України.

Водночас прокурор зазначив, що вказане кримінальне провадження, ймовірно, пов`язане з тією самою подією, що і дане провадження, однак остаточне підтвердження цього зв`язку наразі відсутнє, оскільки відповідні документи до клопотання не додано. Незважаючи на це, прокурор просив врахувати вказану обставину під час оцінки ризиків у сукупності з іншими встановленими у справі даними.

2.3. Позиція підозрюваного

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 заперечив проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 342 Кримінального кодексу України, не визнав. Просив слідчого суддю відмовити у задоволенні клопотання.

Водночас підозрюваний не заперечив факту своєї присутності на місці події, викладеної в клопотанні, та підтвердив взаємодію з працівниками поліції. За його словами, його дії не були спрямовані на умисне перешкоджання виконанню працівниками поліції службових обов`язків, а вчинялися через переконання, що має місце спроба незаконного затримання особи невстановленими особами без належного службового посвідчення або чітких розпізнавальних ознак. Підозрюваний стверджував, що не зміг однозначно ідентифікувати цих осіб як працівників поліції, оскільки, на його думку, вони не мали видимих нагрудних жетонів чи інших елементів, передбачених службовим регламентом.

Стосовно підстав своєї неявки до органу досудового розслідування, ОСОБА_4 зазначив, що був обізнаний про кримінальне провадження, проте отримував повістки не особисто, а через дружину. Водночас зазначив, що ці повістки, на його думку, не відповідали процесуальним вимогам: зокрема, не мали гербової печатки, а також не містили чіткого зазначення його процесуального статусу, а лише повідомляли про виклик для участі в опитуванні. У зв`язку з цим він мав сумніви в їхній юридичній значущості як належного виклику.

Підозрюваний також вказав, що неодноразово, з власної ініціативи, звертався до Міністерства оборони України та до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з інформаційними запитами з метою з`ясування свого процесуального статусу та змісту обвинувачень, однак жодної відповіді на свої звернення не отримав. У зв`язку з цим вважав, що у нього не було процесуального обов`язку з`являтися до слідчого.

Крім того, підозрюваний наголосив на наявності в нього міцних соціальних зв`язків: він проживає з батьками, має сім`ю дружину та двох малолітніх дітей, веде осілий спосіб життя, має дохід від тимчасових заробітків, не перебуває на обліку в органах пробації або поліції, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

У судовому засіданні підозрюваний заявив про готовність неухильно виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки, з`являтися за викликом до слідчого та суду, а також не чинити перешкод досудовому розслідуванню жодним чином. Запевнив, що не має наміру впливати на свідків або вчиняти будь-які дії, які могли б завадити встановленню істини у кримінальному провадженні. З огляду на викладене, просив суд відмовити у обранні щодо нього запобіжного заходу, пов`язаного з триманням під вартою.

3. Обґрунтування позиції суду

3.1. Загальні положення щодо застосування запобіжного заходу

Пунктом 9 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На підставі ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» № 14 від 19.12.2014 зазначено, що відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Крім того, з аналізу ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що, крім наявності ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої статті 177 КПК, слід враховувати, що підставою застосування запобіжного заходу має бути наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

3.2. Оцінка відповідності клопотання вимогам закону

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до вимог статті 184 КПК України клопотання слідчого або прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити такі відомості: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу. Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

До клопотання додаються: 1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу; 3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Вивчивши зміст поданого слідчим клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя констатує, що зазначений процесуальний документ повною мірою відповідає формальним та змістовним вимогам статті 184 КПК України.

Зокрема, в клопотанні чітко зазначено анкетні дані підозрюваного ОСОБА_4 , наведено детальний опис фактичних обставин кримінального правопорушення із посиланням на конкретні докази, які підтверджують обґрунтованість підозри, а також наведено конкретні ризики, визначені частиною першою статті 177 КПК України, з викладом обставин, що підтверджують реальну ймовірність їх реалізації.

Щодо процесуальних гарантій дотримання прав підозрюваного на захист, слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_4 під час затримання відмовився отримати копію клопотання. Водночас у судовому засіданні підозрюваному вручено копію клопотання, він був належним чином ознайомлений з його змістом, мав достатньо часу для підготовки своєї позиції, що свідчить про дотримання вимог кримінального процесуального закону та прав підозрюваного на справедливий судовий розгляд.

Отже, слідчий суддя доходить висновку, що процесуальна форма і зміст поданого клопотання відповідають чинним нормам КПК України, а отже відсутні будь-які формальні перешкоди для його розгляду судом по суті.

3.3. Аналіз обґрунтованості підозри як необхідної умови для застосування запобіжного заходу

Однією з передумов застосування запобіжного заходу є набуття особою процесуального статусу підозрюваного, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим відділом відділення поліції № 3 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000032, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

У зв`язку з невстановленням місця фактичного перебування підозрюваного ОСОБА_4 з метою вручення йому письмового повідомлення про підозру та пам`ятки про процесуальні права й обов`язки, 21 травня 2025 року вказані документи були надіслані рекомендованим листом із описом вкладення на його зареєстровану адресу місця проживання: АДРЕСА_1 у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 278 КПК України.

Проте надіслане 21 травня 2025 року письмове повідомлення про підозру разом із пам`яткою про права і обов`язки підозрюваного повернулося до органу досудового розслідування з відміткою про відсутність адресата за вказаним місцем проживання. Така обставина свідчить про неможливість належного здійснення повідомлення в письмовій формі за місцем реєстрації підозрюваного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру здійснюється в обов`язковому порядку відповідно до ст. 278 цього Кодексу, зокрема у разі затримання особи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення або на місці його вчинення.

30 червня 2025 року підозрюваний ОСОБА_4 у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відмовився від отримання письмового повідомлення про підозру та пам`ятки про права і обов`язки підозрюваного. Зазначений факт належним чином зафіксовано у відповідному протоколі вручення документів.

З урахуванням належним чином зафіксованої відмови підозрюваного від отримання повідомлення, слідчий суддя вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 здійснено 30 червня 2025 року, відповідно до вимог ст. 278 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку, що у межах кримінального провадження № 0000032 повідомлення ОСОБА_4 про підозру здійснено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і саме з цієї дати починається обчислення процесуальних строків, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу.

Водночас слідчий суддя зазначає, що в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю підозри. Обґрунтованість підозри передбачає наявність достатніх, допустимих та достовірних відомостей, які дозволяють зробити висновок про ймовірну причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, однак не є тотожною доведеності вини, що встановлюється виключно під час розгляду справи по суті судом.

Європейський суд з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява № 28749/18, рішення від 10 грудня 2019 року) роз`яснив, що особа може бути затримана відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в межах кримінального провадження, за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

Зокрема, у цьому рішенні вказано, що для виправданості арешту не є обов`язковим, щоб затриманій особі зрештою було пред`явлено обвинувачення або її справу передано до суду. Метою затримання є продовження кримінального провадження шляхом підтвердження або спростування наявних підозр. Отже, факти, які формують підставу для підозри, не обов`язково мають досягати рівня доказів, необхідних для винесення обвинувального вироку або навіть притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, обґрунтованість підозри, на якій ґрунтується арешт, є суттєвим елементом гарантій, передбачених пунктом 1 (с) статті 5 Конвенції. Вираз «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа, можливо, вчинила кримінальне правопорушення. Те, що може вважатися «розумним», оцінюється з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Отже, для визнання підозри обґрунтованою необхідно, щоб існували фактичні дані або об`єктивні відомості, які дозволяють припустити причетність особи до передбачуваного злочину, долаючи поріг, достатній для формування ймовірного звинувачення.

З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у матеріалах клопотання доказами, а саме: рапортами працівників поліції з детальним викладом обставин події за участю підозрюваного та співробітників поліції; протоколом огляду предмета від 01.02.2025 з фототаблицями, якими зафіксовано пошкодження форменого одягу поліцейського ОСОБА_12 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом огляду документу від 24.02.2025 з фотододатками, яким зафіксовано зміст відеозапису з нагрудної камери працівника поліції ОСОБА_6 , що відповідає обставинам, викладеним у протоколі; протоколами слідчих експериментів: від 20.03.2025 за участю свідка ОСОБА_11 ; від 20.03.2025 за участю свідка ОСОБА_10 ; від 16.04.2025 за участю свідка ОСОБА_7 ; від 16.04.2025 за участю свідка ОСОБА_6 ; від 16.04.2025 за участю потерпілого ОСОБА_12 ; від 16.04.2025 за участю свідка ОСОБА_9 ; протоколами допитів свідків: ОСОБА_9 від 23.04.2025; ОСОБА_13 від 23.04.2025; ОСОБА_10 від 23.04.2025; ОСОБА_11 від 24.02.2025; ОСОБА_7 від 24.04.2025; ОСОБА_6 від 24.04.2025.

Крім того, у ході судового засідання слідчим суддею було безпосередньо оглянуто відеозапис з нагрудної камери працівника поліції ОСОБА_6 , на якому зафіксовано події, що відбувалися 31 січня 2025 року за участю підозрюваного ОСОБА_4 , громадянина ОСОБА_8 та працівників поліції.

Зміст зазначеного відеозапису дозволяє об`єктивно встановити, що працівники поліції діяли відкрито, у межах наданих законом повноважень, не вчиняли жодних дій, які б могли свідчити про перевищення службових повноважень або носити ознаки протиправного впливу на громадян. Поліцейські були одягнені у встановлений формений одяг, екіпіровані спеціальними засобами та табельною вогнепальною зброєю, а на їхньому одязі чітко простежувалися нагрудні жетони з відповідними ідентифікаційними номерами, що унеможливлювало їх сплутати з цивільними особами.

Судом не встановлено жодних об`єктивних ознак того, що особи, які здійснювали дії щодо ОСОБА_8 , діяли поза межами закону або без належних службових повноважень. Навпаки, дії працівників поліції на відео є зваженими, впорядкованими, відбуваються у присутності інших осіб, з дотриманням зовнішніх атрибутів, що свідчать про їхній статус.

Отже, оглянутий відеозапис беззаперечно спростовує версію підозрюваного ОСОБА_4 про те, що ним було сприйнято дії працівників поліції як спробу незаконного викрадення особи невідомими особами без відповідних розпізнавальних ознак. Позиція підозрюваного в цій частині є суб`єктивним трактуванням подій, що не підтверджується жодними об`єктивними доказами, а тому не може бути прийнята судом як така, що ставить під сумнів законність дій працівників поліції чи обґрунтованість підозри.

Зі змісту повідомлення про підозру та досліджених у судовому засіданні доказів слідчий суддя доходить висновку, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може бути причетним до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України. Зазначене правопорушення згідно з ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до двох років.

Разом з тим, слідчий суддя наголошує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу оцінка наданих доказів здійснюється виключно з точки зору наявності обґрунтованої підозри тобто такої, яка дозволяє допустити ймовірну причетність особи до вчинення кримінального правопорушення і є достатньою для обґрунтування подальшого провадження, а не для встановлення вини особи у процесуальному розумінні. Доведення вини, встановлення достатності й допустимості доказів для визнання особи винною або невинуватою є виключною компетенцією суду під час розгляду справи по суті.

З огляду на це, обґрунтованість підозри не потребує досягнення такого рівня доказовості, як під час винесення обвинувального вироку, а повинна лише відповідати рівню, який задовольняє об`єктивного спостерігача щодо ймовірності вчинення особою відповідного правопорушення.

Водночас відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, може бути застосований лише у виняткових випадках. Зокрема, за умови, якщо прокурором буде доведено, що така особа: переховувалася від органу досудового розслідування або суду, перешкоджала кримінальному провадженню, або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

3.4. Аналіз ризиків, передбачених статтею 177 КПК України

Однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказані ризики вважаються наявними у разі встановлення судом обґрунтованої ймовірності того, що підозрюваний може вчинити відповідні дії, які перешкоджатимуть досудовому розслідуванню чи судовому провадженню.

КПК України не вимагає надання стороною обвинувачення доказів того, що підозрюваний з абсолютною впевненістю (тобто поза всяким сумнівом) обов`язково вчинить зазначені дії. Натомість суд має перевірити наявність реальної, а не абстрактної чи гіпотетичної можливості вчинення таких дій у майбутньому з урахуванням конкретних обставин справи, особи підозрюваного та його поведінки до і після події, що розслідується.

3.4.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У клопотанні слідчий послався на наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду. Зазначено, що останній, усвідомлюючи факт існування щодо нього кримінального провадження, умисно не з`являється за викликами слідчого, не відповідає на телефонні дзвінки, не повідомляє про своє місце перебування. За твердженням слідства, це свідчить про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності. Додатковим аргументом, на думку слідчого, є те, що за інкриміноване кримінальне правопорушення передбачено покарання у виді позбавлення волі, що може створювати для підозрюваного мотивацію уникати контакту з правоохоронними органами.

Слідчий суддя зауважує, що сам по собі факт наявності у санкції статті покарання у виді позбавлення волі не є достатнім для висновку про існування ризику переховування. Водночас, як убачається з матеріалів клопотання, підозрюваний свідомо ухилявся від виконання свого процесуального обов`язку з`являтися до органу досудового розслідування.

Так, 06.05.2025 та 09.05.2025 слідчий направив повістки рекомендованими листами на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ). Окрім того, 17.05.2025, 19.05.2025 та 21.05.2025 працівники поліції здійснювали спроби вручити повістки безпосередньо за місцем проживання підозрюваного.

Згідно з рапортами працівників поліції та поштовими трекінгами, рекомендовані листи не були отримані підозрюваним у відділенні поштового зв`язку, а члени його родини щоразу відмовлялися приймати повістки. У судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що повістки надходили на його адресу, а також що йому було відомо про відкриття щодо нього кримінального провадження.

Оцінюючи вказані обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що така поведінка підозрюваного є свідомим ухиленням від виконання процесуального обов`язку з`являтися на виклик до органу досудового розслідування. Посилання підозрюваного на відсутність гербової печатки на повістках або незрозумілість мети виклику є юридично неспроможними, оскільки не звільняють особу від обов`язку з`явитися за викликом у порядку, визначеному КПК України.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, характеру ухилення, підтвердженої поінформованості ОСОБА_4 про кримінальне провадження, тривалого періоду невиконання обов`язку щодо прибуття до органу досудового розслідування, а також з огляду на умови воєнного стану, слідчий суддя вважає доведеним наявність реального ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

3.4.2. Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України)

У поданому прокурором клопотанні серед ризиків, які обґрунтовують необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказано ризик незаконного впливу на свідків.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до статей 23, 224, 352 КПК України показання свідків у кримінальному провадженні отримуються на стадії досудового розслідування шляхом допиту слідчим або прокурором, а в подальшому підлягають перевірці та підтвердженню в судовому засіданні. Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд не може обґрунтовувати своє рішення показаннями, наданими слідчому чи прокурору, якщо такі показання не були перевірені в судовому порядку, оскільки жоден доказ не має наперед установленої сили. Відтак, задля забезпечення об`єктивності й допустимості показань свідків важливим є захист таких осіб від можливого незаконного впливу до моменту їх допиту безпосередньо в суді.

У межах цього кримінального провадження вже допитано низку свідків, серед яких є не лише працівники поліції, але й військовослужбовці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (РТЦК та СП), а також цивільні особи. Незважаючи на те, що частина свідків є представниками правоохоронних органів або публічними службовцями, ризик незаконного впливу на них не втрачає актуальності. Зокрема, не можна виключати наявність у підозрюваного формальних або неформальних контактів із зазначеними особами, що створює реальні можливості для їх переконання, залякування, схилення до надання неправдивих свідчень чи відмови від раніше наданих показань. Окремо слід наголосити на підвищеній вразливості до такого впливу цивільних свідків, які можуть мати особисті чи соціальні зв`язки з підозрюваним або його оточенням.

Слідчий суддя також враховує, що підозрюваному можуть бути відомі анкетні дані свідків, їхнє місце проживання або роботи. Така поінформованість, у сукупності з іншими факторами, значно підвищує ймовірність незаконного впливу на свідків з метою зміни їхніх показань у суді.

На момент розгляду клопотання свідки не допитані судом, отже необхідність захисту їхніх інтересів та забезпечення належного правосуддя є особливо актуальною.

Отже, слідчий суддя доходить висновку, що ризик незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_4 на свідків у кримінальному провадженні є обґрунтованим і доведеним, що відповідно свідчить про наявність підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу.

3.4.3. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України)

У клопотанні слідчий послався на наявність ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, зазначивши, що крім даного провадження, відкрито ще одне № 000035 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Водночас у судовому засіданні прокурором не надано належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували існування реальної ймовірності вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення. Зокрема, не встановлено, що у межах зазначеного провадження ОСОБА_4 повідомлено про підозру, а також не надано жодної конкретної інформації щодо обставин можливого злочину, характеру дій підозрюваного або стадії розслідування, що унеможливлює об`єктивну перевірку та оцінку цього ризику.

Ба більше, до клопотання не долучено витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань або будь-якого іншого документального підтвердження факту внесення відповідних відомостей до ЄРДР, що позбавляє суд можливості перевірити навіть саме існування кримінального провадження № 000035.

Формальне посилання на наявність іншого провадження без надання належних доказів не може вважатися обґрунтованим підтвердженням ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Сам по собі факт відкриття ще одного досудового розслідування, без встановлення ознак конкретної протиправної поведінки або схильності особи до вчинення повторних злочинів, не є підставою для висновку про наявність такого ризику.

За таких обставин слідчий суддя доходить висновку про відсутність належного обґрунтування та доказового підтвердження ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

3.5. Оцінка обставин, передбачених ст. 178 КПК України, що мають значення для ухвалення рішення щодо застосування запобіжного заходу

Відповідно до положень статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення. До таких обставин, зокрема, належать: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків; наявність постійного місця роботи або навчання; репутація; майновий стан; наявність судимостей; дотримання раніше покладених процесуальних обов`язків; наявність інших підозр; характер можливих збитків або доходу, отриманого у результаті правопорушення; а також ризик повторного вчинення кримінального правопорушення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України. Вказане діяння відповідно до статті 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, максимальне покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до двох років.

Долучені до клопотання матеріали в своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 є молодою особою працездатного віку (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Відомості про наявність тяжких захворювань або інших проблем зі здоров`ям, що могли б мати значення для розгляду цього питання, відсутні.

Підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання, де мешкає разом із батьками. Перебуває у зареєстрованому шлюбі, виховує двох малолітніх дітей. Незважаючи на відсутність постійного офіційного працевлаштування, отримує дохід від тимчасових підробітків. За місцем проживання характеризується позитивно. Матеріали провадження не містять відомостей про наявність негативних характеристик чи компрометуючих матеріалів щодо його особи.

Судимостей, а також фактів притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_4 не має. Раніше запобіжні заходи до нього не застосовувалися. Відомостей про порушення процесуальних обов`язків чи ухилення від процесу не встановлено. Окрім того, відсутня інформація про повідомлення йому підозри у вчиненні інших кримінальних правопорушень.

У матеріалах провадження відсутні дані щодо заподіяння кримінальним правопорушенням майнової шкоди або отримання доходу у результаті його вчинення. Так само відсутні об`єктивні дані, які б підтверджували ризик повторного або подальшого вчинення аналогічних або інших протиправних дій підозрюваним.

Ураховуючи наведені обставини, слідчий суддя доходить висновку, що зазначені дані мають істотне значення для оцінки пропорційності та співмірності запобіжного заходу. Вони дають підстави для висновку про можливість застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

3.6 Оцінка можливості застосування менш суворого запобіжного заходу (ст. 194 КПК України)

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, у разі якщо прокурор при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також існування хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя має право застосувати запобіжний захід, менш суворий, ніж той, що зазначений у клопотанні, та покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо обґрунтована необхідність їх застосування.

Оцінивши наведені прокурором аргументи, слідчий суддя доходить висновку, що сторона обвинувачення не надала достатніх переконливих доказів неможливості досягти мети запобіжного заходу шляхом застосування до ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

З огляду на встановлені судом обставини, зокрема, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 342 КК України), ступінь процесуальних ризиків, а також позитивні соціальні характеристики підозрюваного, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних процесуальних обов`язків є необхідним, пропорційним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 .

Разом з тим слідчий суддя бере до уваги, що домашній арешт є серйозною формою обмеження прав і свобод особи, яка полягає в забороні залишати місце постійного проживання цілодобово або в певні періоди доби. Такий захід становить втручання у приватне життя особи, а тому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розглядається в тій самій площині, що й тримання під вартою, з огляду на ступінь ізоляції особи та обсяг покладених на неї обмежень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Манчіні проти Італії»), домашній арешт із цілодобовим обмеженням у праві залишати місце проживання за своєю суттю може прирівнюватися до позбавлення волі у значенні пункту 1 (с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому обрання такого заходу має здійснюватися з дотриманням вимог зваженості та пропорційності втручання у права підозрюваного, відповідно до встановлених процесуальних ризиків.

Отже, слідчий суддя доходить висновку, що застосування щодо ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням додаткових процесуальних обов`язків є належним і адекватним заходом для забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків і досягнення цілей кримінального провадження.

3.7. Загальний висновок слідчого судді

На підставі викладеного, слідчий суддя доходить висновку, що сторона обвинувачення надала достатні докази на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та існування процесуальних ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме можливість ухилення від органів досудового розслідування та суду.

Водночас судом встановлено, що прокурор не надав переконливих доказів на користь того, що менш суворі запобіжні заходи не здатні ефективно забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З урахуванням усіх встановлених у кримінальному провадженні обставин, зокрема характеру і ступеня тяжкості інкримінованого правопорушення, особистих характеристик ОСОБА_4 , наявності в нього міцних соціальних зв`язків, відсутності негативної репутації та судимостей, а також необхідності дотримання принципу пропорційності, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Натомість судом визнається доцільним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 застосування до нього менш суворого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням відповідних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Обраний судом запобіжний захід є співмірним встановленим ризикам, забезпечує дотримання прав і свобод особи, відповідає цілям і завданням кримінального провадження та практиці Європейського суду з прав людини щодо застосування аналогічних заходів.

Керуючись статтями 131133, 176178, 181, 183187, 193, 194, 196, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, майора поліції ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати житло цілодобово.

Строк дії ухвали визначити до 30 серпня 2025 року включно.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

- не відлучатись з місця проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування з свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 30 серпня 2025 року включно.

Копію ухвали направити відповідному органу Національної поліції.

Органу Національної поліції негайно поставити на облік ОСОБА_4 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що невідкладно повідомити Ладижинський міський суд Вінницької області.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на ВП № 3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області та на процесуального прокурора в кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя