КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

04.08.25 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

законного представника потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції)

представників служби у справах дітей ОСОБА_13 , ОСОБА_14

представника уповноваженого підрозділу органу Національної поліції

при розгляді у судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу по кримінальному провадженню № 0000058 від 11.02.2025 р. відносно неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Під час розгляду даного провадження прокурором подано клопотання про застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Клопотання обгрунтоване наступним. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років та за ч. 4 ст. 186 КК України. Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами. 24.04.2025 слідчим суддею Козятинського міськрайонного суду Вінницької області відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який 23.05.2025 продовжено до 23.07.2025 включно.

Також, на ОСОБА_7 відповідно до ст. 194 КПК України покладено наступні обов`язки:

-з`являтись за викликом до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою,

-не залишати цілодобово місце свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду,

-повідомляти слідчого, прокурора, суд, про зміну свого місця проживання,

-утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

А також, роз`яснено обвинуваченому положення ч. 5 ст. 181 КПК України, згідно з якими працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати засоби контролю.

Також, зазначає про наявність ризиків, які, на думку прокурора, дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Так, прокурором вказано на ризик, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні,. Крім того, двоє із свідків, які безпосередньо бачили обставини вчинення кримінального правопорушення, є його знайомими та ОСОБА_8 обізнаний про місце їх проживання, а також інший обвинувачений у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_7 є другом ОСОБА_8 , а тому обвинувачений зможе на них незаконно впливати, так як отримає можливості здійснювати на них тиск, з метою їх спонукання шляхом залякування, погроз, вмовляння до дачі неправдивих показань або відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід судового розгляду та його результати.

Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього.

Ризик, що ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення полягає у тому, що обвинувачуючись у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, він не зробив для себе жодних висновків та повторно вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, що свідчить про те, що він, перебуваючи на свободі, зможе продовжувати свою злочинну діяльність.

Зазначені обставини свідчать, що ОСОБА_7 не має стійких соціальних зав`язків, його батьки не мають на нього батьківського впливу, та не зможуть забезпечили виконання ним його процесуальних обов`язків як обвинуваченого на час судового розгляду обвинувального акту.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, на що також вказують систематичні порушення обвинуваченим покладених на нього судом обов`язків, тому зміна запобіжного заходу із домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою є обґрунтованою.

Наявність декількох ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилятись від покладених на нього процесуальних обов`язків і перешкоджати кримінальному провадженню щодо нього, а також обґрунтоване обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, є достатніми підставами для продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та припинити його протиправну діяльність.

Просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Вінниця Вінницької області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, з базовою середньою освітою, не працюючому, не одруженому, не судимому - строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 60 діб. Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) зобов`язати ОСОБА_7 цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) прибувати на виклики суду за першою вимогою;

2) не залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

3) не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;

4) повідомляти суд про зміну свого місця проживання, навчання та/або місця роботи;

5) утримуватися від спілкування з свідками та іншим обвинуваченим у зазначеному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор доводи клопотання про застосування запобіжного заходу підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що не має підстав для застосування запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_12 підтримав позицію обвинуваченого.

Потерпілий поставив вирішення питання на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження в межах заявленого клопотання, дослідивши обвинувальний акт, судом фактично встановлено наступне.

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам ст.184 КПК України і воно отримано обвинуваченим у встановлені строки. Розгляд клопотання згідно з вимогами ч. 2 ст. 184 КПК України проведений більш ніж через 3 години після отримання обвинуваченим копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області 24.04.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який 23.05.2025 продовжено до 23.07.2025 включно.

Вирішуючи подане клопотання, суд зазначає, згідно ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частинами 2 та 3 вказаної норми передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Застосування запобіжного заходу здійснюється у відповідності до положень ст. 194 КПК України та, зокрема, враховується 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до заагальних положень, визначених ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Матеріали клопотання свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчинені обвинуваченим кримінального правопорушення, проте детальна оцінка вказаному буде надана в ході судового розгляду.

Суд погоджується з існуванням ризику передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливістю обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі (ч. 4 ст. 186 КК), а також від 5 до 8 років (ч. 4 ст. 185 КК України) та строк покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, є додатковим мотивуючим особу фактором переховуватись від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 проживає у неповній родині, має матір та вітчима, в цілому, наявні стійкі соціальні зв`язки.

Суд вважає, що прокурором доведено також існування ризику, передбаченого п. 3 ст. 177 КПК України, обвинувачений, з огляду на характер інкримінованих йому кримінальних правопорушень та його характеризуючих даних, може незаконно впливати на свідків, потерпілих, оскільки розгляд даного провадження не завершено. У разі невжиття запобіжного заходу матиме безпосередню можливість негативно впливати них, з метою зміни ними показів або відмови від раніше наданих показів.

Також, на думку суду, є доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, цей ризик обґрунтовується стороною обвинувачення тим, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на багатоепізодність інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних ризиків, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який є неповнолітнім, раніше не судимий, проживає з матір`ю та вітчимом, не навчається, не працює, наявні підстави для застосування обвинуваченому запобіжного заходу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає доцільним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодолбового домаднього арешту з покладенням на нього обв`язків, передщбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з обгрунтування, наведеного прокурором у поданому клопотанні. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить в повній мірі виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, пов`язаних з судовим розглядом даного провадження.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 369, 376 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 - запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 27.09.2025 року включно.

Покласти на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , наступні обов`язки:

- зобов`язати ОСОБА_7 прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду ( АДРЕСА_2 )

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по даному провадженню.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу для виконання передати начальнику ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Зобов`язати ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України негайно поставити на облік підозрюваного, до якого застосований домашній арешт і повідомити про це суд, прокурора.

Копію ухвали вручити обвинуваченому через його законного представника негайно після її оголошення та направити копії ухвали прокурору, начальнику ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1