Справа № 286/3072/25
Провадження № 1-кс/286/525/25
У Х В А Л А

29 серпня 2025 року м. Овруч

Слідчий суддя Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погоджене начальником Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2025 року старший слідчий слідчого відділення відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , за погодженням начальником Овруцького відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 04.01.2018 Коростенським міськрайонним судом за ст. ст. 307 ч.2, 185 ч.2, 70 ч. 4 КК України до покарання у вигляді 6 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини особистого майна, якого 16.02.2022 на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.02.2022 звільнено умовно-достроково терміном на 1 рік 11 місяців 17 днів, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Так, в порушення ст. 7 Закону України «Про обіг в України наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» від 15.02.1995, згідно якої заборонено незаконний обіг наркотичних речовин, ОСОБА_4 повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів з метою особистого збагачення, при невстановлених досудовим слідством обставинах (дату, час, місце, та спосіб), незаконно прибав з метою подальшого збуту у невстановленої особи наркотичний засіб - канабіс, у кількості не менше 1,829 г, який незаконно зберігав з метою збуту у приміщення житлового будинку за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_1 .

У послідуючому, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичного засобу, 20.06.2025 близько 16 години ОСОБА_4 , діючи умисно та з корисливих мотивів, під час проведення оперативної закупки незаконно збув (продав) ОСОБА_7 за 1570 гривень вищезазначений наркотичний засіб - канабіс масою 1,829 г.

Своїми умисними діями, вираженими у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненими повторно, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України.

27 серпня 2025 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, 27 серпня 2025 року ОСОБА_4 досудовим слідством було повідомлено про підозру у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненими повторно, тобто в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування, зокрема це підтверджується тим, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також, наявний та обгрунтований ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою дачі, зміни ними показань на його користь. Даний ризик існує, оскільки підозрюваному можуть стати відомі анкетні дані осіб, яким останній збував психотропні та наркотичні речовини, засоби зв`язку з ними, а тому перебуваючи на волі останній зможе здійснити на них вплив з метою схиляння до зміни наданих на даний час показів щодо участі та ролі його у вчиненні кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

Підозрюваний ОСОБА_4 у минулому неодноразово судимий, у тому числі 04.01.2018 вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області за ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, після звільнення з місць позбавлення волі має непогашену та не зняту у законному порядку судимість, тому наявний обгрунтований ризик того, що ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_4 особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави, так як такі не будуть ним дотримані та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою. З цих підстав більш м`які запобіжні заходи не забезпечать реальної можливості запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КК України.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , та особу підозрюваного, з метою запобігання наявних вищевказаних ризиків неможливо застосувати до його більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Даний вид запобіжного заходу необхідно обрати останньому, не виходячи з каральних міркувань, а лише з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала та просить його задовольнити, з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний свою вину в судовому засіданні визнав. Щодо задоволення клопотання в цілому не заперечував, лише просив врахувати, що в нього відсутні будь-які речі, ліки, без яких він практично не може бути, а тому просив забезпечити їх взяття ним по місцю проживання.

Захисник щодо задоволення клопотання заперечила, посилаючись на тяжкі хвороби підозрюваного - інфекційне захворювання гепатит С та цироз печінки, в зв`язку з якими він має інвалідність 2-ї групи. Просила врахувати, що підозрюваний має постійне місце проживання. Вважає, що домашній арешт зможе запобігти ризикам, які зазначені слідчим в клопотанні.

Вислухавши пояснення та думки учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити з частково наступних підстав.

При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК).

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні встановлено, що 27 серпня 2025 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненими повторно, тобто в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що стверджується копією повідомлення про підозру.

Слідчий суддя, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 307 КК України, враховує положення ст.ст. 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин"(рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

На думку слідчого судді, відомості, наведені в клопотанні, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали, з врахуванням факту визнання своєї вини підозрюваним, можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Як зазначено в ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Тобто, фактично, суд повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав обвинуваченого та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, суд повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Оцінка відповідних і достатніх підстав тримання під вартою має бути здійснена без відриву від фактичної тривалості попереднього ув`язнення. Ця оцінка здійснюється з необхідною ретельністю (Рішення у справі Gabor Nagy проти Угорщини-2 від 11 квітня 2017 року, заява № 73999/14, параграф 77). При цьому, потрібно завжди виходити з презумпції звільнення особи з-під варти (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграфи 89, 91). Мають бути переконливо продемонстровані конкретні факти справи, для того, щоби переважати правило поваги до особистої свободи, а також щоби виправдати подальше тримання під вартою (наприклад, Рішення у справі Ilijkov проти Болгарії від 26 липня 2001 року, заява № 33977/96, параграф 84). Питання тривалості тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно.

Слідчий суддя, звертає увагу на те, що тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, а тому зважаючи на наявність у підозрюваного зареєстрованого місця проживання по АДРЕСА_1 , де він постійно фактично проживає, враховуючи, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю 2-ї групи, хворіє на інфекційне ураження печінки - цироз печінки, вірусне гепатит С, відповідно потребує кваліфікованого медичного лікування, яке отримує по місцю проживання; доводи слідчого та прокурора про існування ризику впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні є непереконливими та не підтвердженими, долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, з врахуванням долученого до клопотання протоколу про результати контролю про вчинення злочину, цей захід не є пропорційним.

Поряд з тим, оскільки наявні ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, запобігти заявленим прокурором ризикам, можливо шляхом застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні, оскільки це є основною метою застосування запобіжного заходу.

При цьому, покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в умовах здійснення нагляду з боку працівників поліції надасть додаткових гарантій дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки та покладених обов`язків.

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання та про обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме: цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому, роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 181,183, 184, 186, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши йому залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, або суду цілодобово кожного дня.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

а) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений час;

б) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжено за клопотанням прокурора.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції, за місцем проживання підозрюваного.

Згідно ст.181 ч.4 КПК України орган Національної поліції, зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

Копію ухвали вручити підозрюваному.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1