печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/15347/25-к від 10.04.2025 у кримінальному провадженні № 0002806 від 17.12.2024,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/15347/25-к від 10.04.2025 у кримінальному провадженні № 0002806 від 17.12.2024.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебуває кримінальне провадження, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002806 від 17.12.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні є громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

10.04.2025 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва було розглянуто подане до суду прокурором Печерської окружної прокуратури в місті Києві клопотання про накладення арешту на майно.

Так, відповідно до тексту ухвали суду від 10.04.2025 у справі за № 757/15347/25-к суд постановив: клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку транспортного засобу - автомобіля марки AUDI А4, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , а саме: автомобіль марки «Audi А4», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_5 ; ключ від автомобіля марки «Audi А4», даний предмет було вилучено та поміщено до спец пакету № СМ1045906; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, даний предмет поміщено до спец пакету № CRI 1045906; електронні ваги даний предмет було вилучено та поміщено до спец пакету № INZ 2011921; прозорі поліетиленові пакетики, дані предмети було вилучено та поміщено до спец пакету № INZ 2011921.

Сторона захисту не погоджується з вказаним арештом, оскільки, судом при вирішенні питання про накладення арешту на транспортний засіб усупереч вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України не було зазначено права щодо заборони, обмеження розпорядження або користування таким майном.

У клопотанні про арешт майна прокурор зазначив, що необхідність арешту пов`язана виключно з метою запобігання відчуження майна, яке на праві власності належить ОСОБА_6 , що може призвести до настання наслідків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню прокурор вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню. При тому встановлено, що вказана мета накладення арешту не відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, разом з тим, вказане майно на праві власності належить не ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 .

Орган досудового розслідування не навів жодного обґрунтування необхідності арешту транспортного засобу, що на праві власності належить ОСОБА_5 . Так у ході проведення обшуку транспортного засобу, на який судом попередньо було надано дозвіл, не було виявлено та вилучено будь-яких доказів, що мають значення у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування не наведено ризиків, що вказують на наявність потреби продовження арешту майна, окрім як проведення дактилоскопічної експертизи з метою встановлення факту користування ОСОБА_6 вказаним автомобілем, що останній не заперечив, підтвердив та разом з тим добровільно надав доступ до транспортного засобу.

Судом при задоволенні клопотання своїм рішенням не було враховано наслідків накладення такого арешту на майно його власника, яким є ОСОБА_5 . Вказане прямо призводить до порушення вимог абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, відповідно до якого не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання про скасування арешту з викладених у ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала з приводу заявленого клопотання, просила відмовити, зазначивши, що вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення злочину та визнаний речовим доказом.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, заслухавши доводи адвоката, заперечення прокурора, вивчивши матеріали клопотання якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебуває кримінальне провадження, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002806 від 17.12.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

10.04.2025 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва було накладено арешт серед іншого на автомобіль марки «Audi А4», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_6 , ключ від автомобіля марки «Audi А4» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

ОСОБА_5 є володільцем вищезазначеного автомобіля починаючи з 21.09.2024.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В розумінні ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Як вбачається із ухвали слідчого судді від 10.04.2025 арешт майна накладений на підставі положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів.

У відповідності до положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

При цьому статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення Sargsyan v. Azerbaijan , n.220.

При цьому існуюча практика Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо позбавлення та обмеження права власності упродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження із спливом певного часу зменшуються, тому орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявності ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави подальшого втручання у права та свободи.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що автомобіль марки «Audi А4», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_5 був придбаний до обставин розслідуваного кримінального правопорушення.

Разом з цим, під час розгляду вказаного клопотання слідчим суддею встановлено, що власнику транспортного засобу - ОСОБА_5 підозра не вручалась.

Оскільки особа, якій належить автомобіль не набула статусу підозрюваної, разом з тим, через тривалу дію заходів забезпечення кримінального провадження вона позбавлена можливості користуватися своїм майном, тривалість арешту майка є такою, що триває понад розумні строки, достатні для встановлення органом досудового розслідування та фіксації усіх можливих відомостей, які можуть стосуватись предмета досудового розслідування, тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що такі обмеження у праві власності на майно не забезпечують справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

З врахуванням наведених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/15347/25-к від 10.04.2025 у кримінальному провадженні № 0002806 від 17.12.2024 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/15347/25-к від 10.04.2025 у кримінальному провадженні № 0002806 від 17.12.2024 на автомобіль марки «Audi А4», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_6 , ключ від автомобіля марки «Audi А4» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1