Справа № 943/42/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/770/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 19 серпня 2025 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

на розгляді Буського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000951 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 19 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 , на 60 діб.

Строк дії ухвали з 19 серпня 2025 року до 17 жовтня 2025 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликаючись на те, що ухвала суду є незаконною, постановленою з грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства України, Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Зазначає про порушення порядку розгляду заяви про відвід судді, що має наслідком постановлення ухвали незаконним складом суду та недотримання черговості розгляду клопотань, що відповідно до ч.2 ст. 412 КПК України є безумовною підставою для її скасування.

Також акцентує, що головуюча суддя відкрила засідання без оголошення складу суду, без з`ясування питання відводів і без вирішення питання про фіксацію процесу, що, на переконання апелянта, грубо порушує права і принцип змагальності, окрім цього, всупереч вимогам ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», захиснику не було надано слова для заперечень проти клопотання прокурора, адвокат перебивався, його компетентність ставилася під сумнів.

Наголошує, що обвинуваченому ОСОБА_6 не надано можливості висловити свою позицію ні щодо клопотання прокурора, ні щодо заявленого відводу.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не досліджено медичні документи, що підтверджують стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 ; порушено строк розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою і вимоги щодо технічної фіксації судового процесу.

Зазначає, що прокурор, обмежившись загальними формулюваннями, належним чином не обґрунтував існування ризиків, які виправдовують необхідність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Просить скасувати ухвалу Буського районного суду Львівської області від 19 серпня 2025 року та звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_6 в залі суду і обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, виправданим є подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , з врахуванням тяжкості інкримінованого йому за ч.3 ст. 286-1 КК України кримінального правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження та мотивів прокурора, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність наведених прокурором ризиків та приходить до висновку, про безпідставність доводів апелянта з цього приводу і вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення обвинуваченому розміру застави, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Щодо покликання сторони захисту про наявність істотних порушень вимог КПК України під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Виключенням з цього правила є ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Виходячи з наведеного, процесуальні зауваження сторони захисту щодо порядку розгляду заяви про відвід судді, фіксації судового засідання чи черговості розгляду клопотань не можуть бути самостійною підставою для скасування ухвали про продовження запобіжного заходу, оскільки КПК України не передбачає окремого оскарження таких на даному етапі судового розгляду.

Що стосується доводів апелянта про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , то таке, на переконання колегії суддів, в даному випадку не може бути підставою для скасування запобіжного заходу, з огляду на відсутність медичних відомостей про неможливість перебування останнього під вартою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Буського районного суду Львівської області від 19 серпня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4