Провадження № 1-кп/127/362/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

провівши підготовче судове засідання в приміщенні суду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 205-1 КК України, відомості про які внесено 27 грудня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 01.04.2025 року надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 27 березня 2025 року з додатками, відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Одночасно з обвинувальним актом на адресу суду направлено угоду про визнання винуватості, укладену 27.03.2025 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого та ухвалити вирок, яким визначити узгоджене сторонами покарання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок, яким визначити узгоджене сторонами покарання. Крім того, зазначив, що вказана угода укладена добровільно, він розуміє всі правові наслідки укладення угоди про визнання винуватості та згоден виконати всі покладені на нього угодою зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 просила затвердити вищевказану угоду та призначити узгоджене сторонами покарання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Зі змісту ч. 1 ст. 472 КПК України вбачається, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2)умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3)умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4)існують обґрунтовані підстави вважати,що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5)очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Згідно угоди, що надійшла до суду, обвинувачений ОСОБА_4 має беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушень.

Враховуючи, що розгляд угоди проводиться в підготовчому судовому засіданні, за результатами розгляду суд може ухвалити в тому числі і вирок, а також те, що єдиним способом перевірити виконання обвинуваченим умов, які він взяв на себе угодою беззастережне визнання винуватості, суд здійснив допит обвинуваченого.

В ході допиту обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що невідома особа запропонувала йому зареєструватися фізичною особою підприємцем (ФОП) за грошову винагороду у розмірі 300 грн. На вказане він погодився та за допомогою власного телефону та порталі «Дія» зареєстрував на своє ім`я ФОП, вчинивши всі дії, які потребувала програма для реєстрації. При вказаному він використовував особисту ідентифікацію, заповнював всі форми для реєстрації за справжніми документами, а саме власним паспортом, власним ідентифікаційним кодом, підписував власним електронним підписом. У нотаріуса він також підписав всі необхідні документи на власне ім`я. При цьому він використовував власний паспорт, підробних документів він ніде не надавав, чужих документів не використовував.

Визнав себе винуватим у тому, що здійснив вказані дії за винагороду і наміру займатись підприємницькою діяльністю не мав.

Оцінюючи вказане, а також зміст угоди, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 472 КПК України визначено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З угоди вбачається, що сторони кваліфікують дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 28, ч. 1 ст. 205-1 КК України, як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, вчинене групою осіб.

Сама стаття 205-1 КК України називається - підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб підприємців.

Таким чином, відповідальності за вказаною нормою підлягають особи, що внесли завідомо неправдиві відомості, тобто підробили документи для здійснення державної реєстрації.

З показань ОСОБА_4 вбачається, що він жодного документу не підробив, неправдивих відомостей до документів не вносив, а лише здійснив реєстрацію ФОП на власне ім`я, з використанням власних персональних даних і документів, без наміру здійснювати господарську (підприємницьку діяльність).

Вказане фактично продубльовано у формулюванні обвинувачення, оскільки в ньому містяться лише твердження прокурора про те, що ОСОБА_4 наміру здійснювати господарську діяльність не мав, але реєстрацію здійснив.

Саме по собі проведення такої реєстрації та окремо кожен із кроків зазначеної реєстрації, прокурор називає внесенням неправдивих відомостей ОСОБА_4 , оскільки він наміру не здійснення підприємницької діяльності не мав.

Суд зазначає, що під внесенням до документів неправдивих відомостей визначається включення інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності.

Мотив і мета з яких діє особа не є складовою об`єктивної сторони. Сам по собі факт відсутності наміру (суб`єктивна сторона злочину) здійснювати діяльність не перетворює всі дії особи з реєстрації на такі, що є внесенням неправдивих відомостей, тобто інформації, що не відповідає дійсності.

Вказане чітко підтверджено одним єдиним фактом. До 25.09.2019 року в КК України існувала відповідальність за ст. 205-1 КК України, а саме за підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб підприємців та за фіктивне підприємництво (ст. 205 КК України), яка і передбачала відповідальність за створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, в тому числі створення суб`єкту підприємницької діяльності без наміру займатись такою.

Разом з тим, з 25.09.2019 року ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво) декриміналізована. Кримінальна відповідальність за вказані дії відсутня.

В той же час, прокурор в 2025 році просить суд ухвалити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 за дії вчинені ним в 2023 році зі створення суб`єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, кваліфікуючи це за ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Частиною 7 статті 474 КПК України визначено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін.

Згідно ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд вважає, що затвердження угоди є неможливим та протиправним, оскільки її умови суперечать вимогам закону, а саме ст. 2 КК України та порушують права обвинуваченого, гарантовані Конституцією України та КПК України і не відповідають завданням кримінального провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості від 27.03.2025 укладеної між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки умови угоди суперечать вимогам КК України та КПК України, а тому в затвердженні угоди слід відмовити на підставі п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що суд відмовивши у затвердженні угоди має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Так, суд звертає увагу, що угода про визнання винуватості від 27.03.2025 року було укладено під час досудового розслідування та направлено до суду разом з обвинувальним актом. У ході підготовчого судового засідання сторони кримінального провадження не висловлювали думку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Зважаючи на вказане та те, що суд у підготовчому судовому засіданні суд приймає рішення про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості від 27.03.2025, те, що угоду про визнання винуватості, було укладено під час досудового розслідування, учасники не висловлювали думку про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, оскільки законні підстави для продовження підготовчого судового засідання відсутні.

З урахуванням вимог ст. 314 КПК України суд не вправі приймати рішення про призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки вказане буде порушенням вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Щодо оскарження ухвали суду.

Статтею 392 КПК України визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Серед вказаного переліку зазначено на інші ухвали у випадках, передбачених КПК України та ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Частиною 4 ст. 314 КПК України визначено, що ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Як вже зазначалось, суд не приймає рішення про повернення обвинувального акту (п. 3 ч. 3 ст. 314КПК України), а відмовляє в угоді та повертає кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України на підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Статтею 314 КПК України можливість оскарження ухвали суду з прийняттям рішення, передбаченого п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України не передбачено.

Вказане свідчить, що ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-372, 468-474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В затверджені угоди про визнання винуватості укладеної між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 від 27.03.2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 27.12.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 відмовити.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України в зв`язку із прийняттям рішення про відмову в затвердженні угоди повернути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 205-1 КК України, відомості про які внесено 27 грудня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя :