Номер провадження: 11-кп/813/1277/25
Справа № 522/1299/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2024 у кримінальному провадженні №0000001 від 04.01.2024 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, українця, із середньою освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України,

встановив:

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_8 не застосовувався.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає призначене судом покарання ОСОБА_8 занадто суворим та таким, що підлягає зміні.

Окрім того, подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку, посилаючись на те, що ОСОБА_8 02.07.2024 року приймав участь у судовому засіданні без свого захисника. 03.07.2024 оголошено резолютивну частину вироку за відсутності обвинуваченого та захисника, копія судового рішення отримана обвинуваченим того ж дня, захиснику копія вироку не направлялася.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи, ухвалою слідчого судді, суду. При цьому, законом не зазначено переліку підстав при наявності яких строк на оскарження підлягає поновленню і це питання має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Вказане узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності; див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Перевіривши доводи викладені у клопотанні, апеляційний суд не погоджується з твердженням захисника щодо поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, захисник ОСОБА_7 участі у кримінальному провадженні у суді першої інстанції не приймав, та відповідно до ордеру, долученого до апеляційної скарги, здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 лише з 10.01.2025, у той час як оскаржений вирок ухвалений 03.07.2024 року, тобто після спливу строку на апеляційне оскарження вироку суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд звертає увагу на правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, який у постанові від 07 листопада 2023 року у справі №317/1651/23, вказав на те, що укладення із захисником договору про надання правової допомоги після проголошення оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що захисник ОСОБА_7 не є особою, яка у даному випадку має процесуальне право звертатись з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги, адже у відведений законом строк на подачу апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 не мав процесуального права на звернення із апеляційною скаргою, а тому у неї відсутнє право на поновлення такого строку.

Відповідно до припису п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження, а суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Отже, враховуючи викладені обставини у всій сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення процесуального строку на оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2024 року необхідно відмовити, оскільки він не є особою, яка має процесуальне право звертатись з таким клопотанням.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що повернення апеляційної скарги захиснику ОСОБА_7 не позбавляє обвинуваченого ОСОБА_8 , як особи, яка має право на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, який безпосередньо стосується його прав, свобод та інтересів, права на самостійне звернення з апеляційною скаргою з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання обвинуваченого захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2024 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 повернути особі, що її подала.

Копію ухвали надіслати учасникам кримінального провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4