Справа № 303/3743/19
Провадження №1-кп/303/285/24
ВИРОК

Іменем України

07 травня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачеві кримінальне провадженні №0000784 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Вознесенськ, Миколаївської області, мешканки АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не заміжньої, інваліда другої групи, раніше не судимої, громадянки Російської Федерації,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 125 КК України,-

з участю сторін та учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 21 березня 2019 року у період з 08 години 00 хвилин по 10 годину 20 хвилин, точного часу не встановлено, перебуваючи на сходовому майданчику другого поверху будинку АДРЕСА_2 , знаходячись біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, взявшись за дверну ручку дверей до вище вказаної квартири, нанесла вхідними дверми один удар потерпілій ОСОБА_5 у праве плече.

У результаті чого, ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді підшкірної гематоми на зовнішній поверхні правого плеча, які виникли внаслідок дії твердих тупих предметів по механізму удару або ударяння об такі, чим може бути дверна рама, по давності виникнення можуть вкладатись в дату події і відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Такі дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 2 статті 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_3 свою вину не визнала, просила судовий розгляд здійснювати за відсутності захисника, право на захист та залучення захисника, з урахуванням вимог статей 48,49 КПК України, їй роз`яснено у підготовчому судовому засіданні 29 квітня 2024 року.

У судовому засіданні обвинувачена ствердила що між нею та потерпілою тривалий час існують судові спори щодо користування мансардним приміщенням. У той день, зранку вона прокинулася, деякий час поспілкувалася з дочкою. Після того, як дочка о 08 голині 30 хвилин пішла на роботу, вона почала готуватися до судового засідання, яке мало відбутися об 11 годині по вулиці А.Літуна (раніше Л.Толстого) у місті Мукачеві. Телефонувала адвокату, дуже хвилювалася бо вперше йшла до суду по кримінальній справі. Близько 09 години 50 хвилин вона вийшла з дому і пішла у напрямку суду, спочатку по вулиці Ярослава Мудрого, потім у напрямку вулиці Ілони Зріні, де зустріла свою знайому (неподалік ЗОШ №4) 3-4 хвилини з нею розмовляла і за 10-15 до початку судового засідання була вже у приміщенні Мукачівського міськрайонного суду. Ствердила, що йдучи по вулиці Ілони Зріні у місті Мукачеві близько 10 години 30 хвилин телефонувала своїй дочці, тому аж ніяк не могла бути на місці події о 10 годині. По вулиці рухалася повільно, так як на той час мала слабке здоров`я і перебувала на обліку у лікарів кардіологів.

Обвинувачена категорично заперечила факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, вважає що не була присутня на місці події, у той момент, коли потерпілій були спричинені тілесні ушкодження. Крім того, поставила під сумнів що ОСОБА_5 були спричинені 21 березня 2019 року тілесні ушкодження, оскільки вона безперешкодно продовжила ремонтні роботи у своїй квартирі. З повідомленням про вчинення кримінального правопорушення потерпіла звернулася через декілька тижнів. У ході досудового розслідування стороною обвинувачення допущені грубі порушення, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася зі скаргами.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні ствердила що 21 березня 2019 року близько 09 години підійшла до своєї сусідки ОСОБА_3 , попросила у неї ключ від горища, так як на той час судом прийнято рішення на її користь щодо користування горищем, яке є спільною сумісною власністю співвласників будинку. Обвинувачена, як завжди, почала сперечатися, відмовилася надавати ключ, між ними виникла суперечка. Знаходячись біля квартири АДРЕСА_4 , вона намагалася зайти у свою квартиру, стояла у дверях, обвинувачена почала штовхати двері, спричиняючи їй тілесні ушкодження у праву частину плеча. У той момент у квартирі знаходилися майстри, які робили ремонт та знайомі (загалом 7-8 чоловік). Категорично ствердила, що свідками даної події були ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (яка на даний час померла), ОСОБА_9 (її колишній чоловік), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Стосовно повідомлення до правоохоронних органів, яке потерпіла зробила на початку квітня 2019 року, пояснила, що не мала наміру напружувати конфлікту ситуацію між нею та обвинуваченою. Натомість свідки події неодноразово стверджували, щоб вона повідомила про вчинене обвинуваченою правопорушення та зафіксувала спричинені їй тілесні ушкодження.

Допитані у судовому засіданні свідки сторони обвинувачення ствердили наступне.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що знайомий з потерпілою, з обвинуваченою не знайомий. У березні місяці, кілька років тому, був безпосереднім свідком даного кримінального провадження. Потерпіла попросила його вивести будівельне сміття з квартири, де вона робила ремонт. Близько 08 години 00 хвилин він приїхав до будинку потерпілої, зайшов у квартиру, де були двоє майстрів, яких він знає, невідома для нього жінка та ще декілька людей, точно пригадати не може. Потерпіла також була присутня, ходила по квартирі, виходила у під`їзд. Близько 09 години 00 хвилин він почув гуркіт і сварку, повернувся і побачив як потерпіла стоїть біля вхідних дверей квартири намагається їх закрити, а обвинувачена дверима наносить їй удари. Загалом сварка між потерпілою та обвинуваченою тривала близько 15 хвилин.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 05 жовтня 2019 року ствердила, що товаришує з потерпілою. Між обвинуваченою та потерпілою тривають сусідські суперечки щодо користування горищем. 21 березня 2019 року вона прийшла до потерпілої, за адресою, де вона здійснювала ремонт квартири, оскільки допомагала їй готувала каву для робітників. У квартирі вона знаходилась приблизно з 09.00 години до 10.00 години. У цей період потерпіла пішла до обвинуваченої, щоб отримати доступ до горища, не було її близько двадцяти хвилин. Несподівано вони почули крики, які доносилися з під`їзду, підійшовши ближче до дверей, вона побачила, як потерпіла намагається зайти у квартиру, а обвинувачена дверима спричиняє їй тілесні ушкодження у область правого плеча. Зачинивши двері потерпіла почала просити її та інших присутніх не втручатися в суперечку, оскільки обвинувачена постійно провокує їх. Через декілька днів вона побачила синці на тілі потерпілої і фактично зобов`язала її повідомити правоохоронні органі про цю подію.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що більше двадцяти років тому розлучився з потерпілою, проте підтримують дружні стосунки, так як мають спільну дочку. 21 березня 2019 року приблизно о 08 годині прибув на АДРЕСА_2 ), де на той час допомагав дружині здійснювати ремонт квартири. Через деякий час прибули майстри. Близько 09 години прийшла потерпіла і пішла до сусідки ОСОБА_12 просити ключі від горища. Близько сорока хвилин вони сварилися, а коли потерпіла поверталася у квартиру, і уже знаходилась біля дверей, обвинувачена почала дверима наносити їй удари (не менше п`яти). У той час, у квартирі крім нього знаходились знайомий ОСОБА_11 , який знаходився на відстані 3-4 метри від дверей, майстри та водій ОСОБА_7 , який приїхав вивозити будівельне сміття, а також ОСОБА_8 , яка прийшла пригостити їх кавою. Всі вони знаходились близько п`яти метрів від безпосереднього місця події. Оскільки він знаходився за два метри до дверей, ствердив, що бачив, як обвинувачена наносила удари дверима його колишній дружині. На наступний день бачив синець на правій руці потерпілої, і жалкує що особисто заборонив їй відразу звертатися у правоохоронні органи з заявою повідомленням про злочин.

Допитані, за клопотанням сторони захисту, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили показання обвинуваченої та ствердили наступне.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачена є її мамою, а потерпіла сусідкою, з якою вже тривалий час перебувають у конфліктних стосунках. Вважає що саме потерпіла постійно провокує сварки, намагається проникнути до належного їм мансардного приміщення. 21 березня 2019 року о 08 годині 00 хвилин вона поїхала на роботу, підвозив їй ОСОБА_14 , з яким вони разом працюють. У квартирі сусідів була тиша, нікого не було. Протягом усього часу вона телефонувала мамі, хвилювалася про стан її здоров`я. У той день вони з мамою мали судове засідання на 11 годину, тому о 10 годині 26 хвилин мама зателефонувала їй, і повідомила що йде у суд по вулиці Ілони Зріні. Сергій підвіз її до суду, де вони з мамою знаходились деякий час, потім вона знову повернулася додому, щоб забрати документи, так як наступне судове засідання мало відбутися о 13 годині 00 хвилин. У квартирі сусідів нікого не було, взагалі у той день вона не бачила потерпілу. Сусідка свідомо провокує конфлікти, намагається проникнути у належне їм мансардне приміщення, у зв`язку з чим, у квітні 2019 року її мама звернулася у поліцію із заявою повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомив, що з потерпілою не знайомий, але добре знає обвинувачену та її дочку, з якою разом виховують спільну дитину. 21 березня 2019 року о 08 годині разом зі свідком ОСОБА_13 поїхали на роботу на вулицю Крилова, після чого о 09 годині 30 хвилин поїхали виконувати доставку товару. Увесь цей час свідок телефонувала обвинуваченій, турбувалася про стан її здоров`я. О 10 годині 30 хвилин обвинувачена зателефонувала свідку та повідомила, що заходиться на вулиці Ілони Зріні біля піцерії «Колізей», направляється у суд. Після чого він відвіз свідка до суду, де на той час уже знаходилася обвинувачена. Згодом під`їхав до суду, забрав ОСОБА_13 відвіз її додому за документами. Коли знаходився у під`їзді не чув жодних звуків з квартири потерпілої, взагалі не бачив потерпілу у той день.

Допитаний, за клопотанням сторони захисту, заступник начальника слідчого відділу Мукачівського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_15 підтвердив факт існування між обвинуваченою та потерпілою судових спорів. Зазначив, що знайомий зі сторонами виключно внаслідок неодноразових звернень як потерпілою, так і обвинуваченою до правоохоронних органів з відповідними заявами. Стосовно подій, які мали місце 21 березня 2019 року йому нічого невідомо. Підтвердив, що за викликом до суду завжди прибуває вчасно у судові засідання.

Дослідженням документів, які надані суду сторонами кримінального провадження, а також оцінкою даних доказів на предмет належності та допустимості, судом встановлено наступне.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань несені 08 квітня 2019 року за №0000784 на підставі заяви-повідомлення потерпілої. При цьому, потерпіла у судовому засіданні ствердила що не відразу звернулася з повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо неї, тому що не мала наміру конфліктувати з сусідами. Натомість, знайомі, які бачили гематому на її плечі, наполегливо рекомендували звернутися з повідомленням про спричинення тілесних ушкоджень.

У ході слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_5 підтвердила обставини події, яка мала місце 21 березня 2019 року на площадці другого поверху біля квартири АДРЕСА_4 . Потерпіла підтвердила та показала у який спосіб обвинувачена спричинила їй тілесні ушкодження, що зафіксовано у протоколі слідчого експерименту від 28 травня 2019 року та доданими до нього фототаблицями.

Щодо позиції сторони захисту про визнання даного доказу недопустимим з урахуванням вимог статті 240 КПК України, суд вважає такі доводи необґрунтованими, крім того, потерпіла в судовому засідання, надала покази, які узгоджуються із зазначеним протоколом та підтвердила обставин справи.

Доводи потерпілої щодо спричинених їй тілесних ушкоджень підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №69/19 від 12 квітня 2019 року, відповідно до якого виявлені тілесні ушкодження у виді підшкірної гематоми на зовнішній поверхні правого плеча виникли від дії твердих тупих предметів по механізму удару або ударянні об такі, чим може бути дверна рама. При цьому громадянці ОСОБА_5 було спричинено не менше одного удару.

Слід зазначити що судовий експерт підтвердив, що по давності виникнення тілесні ушкодження можуть вкладатися в дату події, що мала місце 21 березня 2019 року, відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 6, але не більше 21 день.

У судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_16 ствердив, що експертизу проведено з дотриманням вимог та стандартів, встановлених для судово-медичної практики. Під час огляду встановлено наявність у потерпілої гематоми, яка є більш серйознішим пошкодженням ніж синець, який як правило проходить протягом декілька тижнів, а для повного загоєння гематоми може знадобитися, у деяких випадках, від трьох до чотирьох місяців.

Доводи обвинуваченої щодо визнання допиту експерта та висновку судово-медичної експертизи неналежним доказом у зв`язку з відсутністю, на думку обвинуваченої, дослідницької частини висновку, суд вважає необґрунтованими.

Зазначений вище висновок відповідає вимогам статей 101-102 КПК України та проведений з урахуванням вимог статті 242 КПК України. У ході дослідження судовим експертом встановлено, що на зовнішній частині поверхні правого плеча знаходиться підшкірна гематома з нечіткими контурами буро-фіолетового кольору із зеленувато-жовтою периферією. Розміром 32х10-14 см. Інших будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Стосовно позиції обвинуваченої про відсутність у матеріалах посилання експерта на медичні документи, на підставі яких було проведено судову експертизу суд враховує позицію Верховного Суду сформовану колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №753/14134/19 відповідно до якої, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання статті 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом.

При цьому слід зазначити, що належність доказів це у першу чергу можливість на підставі фактичних даних встановлювати наявність чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та визначені в статті 91 КПК України.

На спростування доводів сторони обвинувачення ОСОБА_3 надала суду письмові докази, а саме, фотокопію технічного паспорту квартири АДРЕСА_5 , копії супровідних листів(відповідей) на запитувану інформацію з виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 02 травня 2019 року, управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 21 березня 2019 року, фотокопії ескізів реконструкції квартири АДРЕСА_4 , копія витягу з журналу реєстрації відвідувачів у судовому засіданні від 21 березня 2019 року, рапорт від 03 квітня 2019 року, висновок судово-медичної експертизи №1/2020 від 14 січня 2020 року, скаргу від 29 травня 2019 року та відповідь прокурора Мукачівської місцевої прокуратури від 31 травня 2019 року на дану скаргу, які в свою чергу не спростовують факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, проте підтверджують тривале існування між потерпілою та обвинуваченою неприязних відносин.

Наданими суду та дослідженими у судовому засіданні медичними документами підтверджується той факт, що обвинувачена перебувала на консультації у лікарів у січні 2016 року, у червні 2020 року знаходилася на стаціонарному лікування, а з 07 грудня 2020 року є інвалідом другої групи.

За клопотанням сторони захисту також досліджено відеозапис, який обвинувачена здійснила за місцем свого проживання у під`їзді будинку АДРЕСА_2 . З відеозапису вбачається що між потерпілою та обвинуваченою існують неприязні стосунки, проте не встановлено точну дату здійснення відео фіксації даної події.

Досліджена судом фотокопія протоколу огляду дверей квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , яка, на думку сторони захисту, спростовує факт можливого спричинення потерпілій тілесних ушкоджень механізмом, визначеним стороною обвинувачення не підтверджує доводи ОСОБА_3 . Крім того, даний процесуальний документ складений з порушенням вимог статей 104-105,237 КПК України.

Крім того, за клопотанням сторони захисту, у порядку статті 333 КПК України, здійснено тимчасовий доступ до відеозаписів з камер спостереження за 21 березня 2019 року в період часу з 10.35 годин по 11.00 годин. На виконання ухвали суду надійшла відповідь щодо відсутності запитуваної інформації, оскільки такі відеозаписи не збереглись.

Заслухавши показання обвинуваченої, потерпілої, свідків сторони обвинувачення та сторони захисту, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена досудовим розслідуванням та знайшла повне підтвердження у ході судового розгляду з огляду на таке.

Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення, збільшувати його об`єм, перекваліфіковувати дії обвинуваченого на більш тяжкі кримінальні правопорушення та пред`являти обвинувачення або притягати до кримінальної відповідальності інших осіб, яким не пред`являлося обвинувачення.

29 січня 2025 року прокурором змінено обвинувачення у частині часу вчинення кримінального правопорушення, зокрема зазначено що подія мала місце у період з 08 години 00 хвилин по 10 годину 20 хвилин, точної години стороною обвинувачення не встановлено у зв`язку тим, що з моменту вчинення правопорушення пройшов значний час і очевидці події не можуть пригадати точний час спричинення обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень.

Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Слід зазначити що статтею 93 КПК України чітко визначено що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зокрема частиною 3 зазначеної вище статті передбачено що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Судом встановлено, що 21 березня 2019 року потерпілій ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Даний факт підтверджується висновком судово-медичної експертизи №69/19 від 12 квітня 2019 року та показаннями судового експерта, даними у судовому засіданні, який також підтвердив, що такі тілесні ушкодження вкладаються у дату події.

Доводи потерпілої щодо спричинення їй тілесних ушкоджень безпосередньо обвинуваченою ОСОБА_3 підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . При цьому, суд критично оцінює та не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_9 , який є колишнім чоловіком потерпілої ОСОБА_9 .

Свідки підтвердили, що 21 березня 2019 року саме обвинувачена на сходовому майданчику другого поверху будинку АДРЕСА_2 , знаходячись біля вхідних дверей свідомо спричинила потерпілій декілька ударів вхідними дверима в область правого плеча. Свідок ОСОБА_18 категорично ствердила, що саме за її ініціативи потерпіла звернулася у правоохоронні органи з повідомленням про спричинення їй тілесних ушкоджень, незважаючи на те, що пройшов значний час, проте синці на тілі потерпілої збереглися.

Щодо показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які не були безпосередніми очевидцями події, слід зазначити, що останні підтвердили факт прибуття обвинуваченої у судове засідання 21 березня 2019 року на 11 годину, при цьому остання пішки рухалась з дому до суду.

Слід зазначити, що у судовому засіданні сторони кримінального провадження не заперечували той факт, що обвинувачена могла вийти з дому 21 березня 2019 року о 09 годині 50 хвилин, щоб прибути у судове засідання на 11 годину 00 хвилин. Дана позиція сторони захисту не спростована стороною обвинувачення. Натомість, свідки сторони обвинувачення ствердили, що факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень мав місце 21 березня 2019 року близько 09 години, проте точний встановити неможливо.

У свою чергу, безпідставними є покликання обвинуваченої на показання свідка ОСОБА_11 , якого судом не допитано у судовому засіданні. Така позиція суду узгоджується з вимогами статей 23,86 КПК України відповідно до яких суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. При цьому, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Письмові докази, надані обвинуваченою, а саме фотокопії технічного паспорту, копії супровідних листів(відповідей) на запитувану інформацію з різних установ, рапорт від 03 квітня 2019 року, фотокопія висновку судово-медичної експертизи №1/2020 від 14 січня 2020 року, підтверджують тривале існування між потерпілою та обвинуваченою суперечок та спорів, у тому числі й судових, щодо користування мансардним приміщенням, проте, не спростовують факт спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Стосовно заявлено обвинуваченою клопотання щодо перекваліфікації кримінального правопорушення з частини 2 статті 125 КК України на частину 1 статті 125 КК України суд зазначає наступне.

Відповідальність за частиною 2 статті 125 КК України настає у разі спричинення умисного легкого тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Відповідальність за частиною 1 даної статті настає внаслідок спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 125 КК України характеризується діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження, наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за вчинене правопорушення настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Висновком судово-медичної експертизи №69/19 від 12 квітня 2019 року, підтверджується що спричинене потерпілій тілесне ушкодження відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, відповідно до п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень».

Наведене вище дає підстави вважати, що доводи обвинуваченої щодо перекваліфікації правопорушення є неспроможними та такими що спростовуються дослідженими судом доказами.

Таким чином, суд вважає що органом досудового розслідування дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, її вина доведена у вчиненні кримінального проступку, передбаченого - частиною 2 статті 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Стосовно доводів обвинуваченої про кваліфікацію дій потерпілої за статтею 162 КК України та прийняття судом рішення щодо порушення кримінального провадження, суд зазначає що відповідно до статті 477 КПК України, дане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого у порядку статті 214 КПК України.

Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується, що остання раніше не судима, характеризується позитивно, є інвалідом другої групи, на обліку у центрі зайнятості, лікаря нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, пропонував суду призначити покарання у виді штрафу, провадження у справі закрити відповідно до статті 49 КК України.

Потерпіла та її представник просили визнати обвинувачену винною та призначити покарання з урахуванням санкції частини 2 статті 125 КК України. Цивільний позов задоволити у повному обсязі.

Обвинувачена, заперечуючи свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, просила прийняти рішення з урахуванням статті 373 КПК України та виправдати її.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується статтями 65-67 КК України.

Також судом беруться до уваги, роз`яснення, які містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій, згідно зі статтями 66,67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки нею вчиненого, а також тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, з урахуванням статті 12 КК України.

У відповідності до п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, суд вважає, що необхідним та достатнім для її виправлення та запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень призначити їй покарання в межах санкції статті у виді штрафу.

У свою чергу, частиною 2 статті 125 КК України (у редакції на день вчинення кримінального правопорушення) визначено, що умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або якщо минуло понад п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Судом роз`яснено обвинуваченій у судовому засіданні 09 квітня 2025 року її право на звернення з клопотанням, у порядку статті 49 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року визначено, що відповідно до якої особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні правопорушення, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою права та частиною 5 статті 74 КК України.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про наявність сукупності матеріально-правових підстав, передбачених статтею 49 КК України, та процесуально-правових підстав звільнення від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, з урахуванням вимог частини 5 статі 74 КК України.

З урахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання що наявні умови та підстави звільнення обвинуваченої від покарання передбаченого частиною 2 статті 125 КК України з урахування роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року.

Вирішення цивільного позову та мотиви інших рішень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений потерпілою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення з неї 10000 гривень морального відшкодування.

Позов потерпілої мотивований тим, що обвинувачена вчинила стосовно неї кримінальне правопорушення. Моральна шкода потерпілої полягає в тому, що за наслідками кримінального правопорушення їй спричинено душевні страждання, вимушено до змін у його життєвих стосунках.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування заподіяної потерпілій моральної шкоди, суд керується положеннями частини 3 статті 23 ЦК України, відповідно до яких такий розмір визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд погоджується із доводами потерпілої про те, що внаслідок скоєного правопорушення вона перенесла сильне психологічне потрясіння, фізичний біль та страждання, і що внаслідок цього істотно змінився її спосіб життя, порушився звичний для неї ритм та уклад побуту.

Пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Безумовно, за наслідками кримінального правопорушення потерпілій заподіяно моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг понесених позивачем душевних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, глибину немайнових втрат, ґрунтуючись на засадах розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову шляхом стягнення із обвинуваченої на користь потерпілої 5000 гривень 00 копійок, у вигляді морального відшкодування, і що саме такий розмір є розумною та справедливою компенсацією душевних страждань позивача.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України.

ОСОБА_3 призначити за частиною 2 статті 125 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного за частиною 2 статті 125 КК України на підставі частини 1 статті 49, частини 5 статті 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_6 ) 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Речові докази: DVD- диски зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуюча ОСОБА_19