Дата документу 04.09.2025 Справа № 336/6741/25
судді Запорізького апеляційного суду ОСОБА_1
у кримінальному провадженні
(єдиний унікальний №336/6741/25, провадження № 11-кп/807/857/25)
щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року апеляційну скаргу прокурора (з доповненнями) задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 в частині визначення розміру застави скасовано, клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_2 строком до 18 вересня 2025 року включно, встановлено ОСОБА_2 заставу у розмірі 1000 (тисяча) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 (три мільйони двадцять вісім тисяч) грн 00 коп., та у разі її внесення, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України; ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 в частині визначення розміру застави скасовано, клопотання прокурора задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 строком до 18 вересня 2025 року включно, встановлено ОСОБА_3 , заставу у розмірі 700 (сімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 119 600 (два мільйони сто дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., та у разі її внесення, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ч.3 ст.375 КПК України, висловлюю окрему думку щодо вказаного рішення Запорізького апеляційного суду з таких підстав.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції на стадії судового провадження до ухвалення судового рішення по суті до 18 вересня 2025 року включно було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 502 648 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення; обвинуваченого ОСОБА_3 , з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 502 648 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення; обвинуваченого ОСОБА_4 , з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 140 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 423 920 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор звернувся з апеляційною скаргою та доповненнями до неї, в яких просив ухвалу суду першої інстанції в частині зміни розміру застави обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених на 60 днів кожному з одночасним визначенням ОСОБА_2 застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення; а також ОСОБА_3 - у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 119 600 гривень та покладенням обов`язків у разі її внесення.
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржуване судове рішення в частині зниження обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 застави як альтернативного запобіжного заходу є незаконним та необґрунтованим. Прокурор вказує, що судовий розгляд кримінального провадження по суті ще не розпочато, свідки судом не допитані. З огляду на вищевикладене, а також тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, чисельну кількість епізодів злочинної діяльності, в тому числі у складі злочинної організації, яку очолювали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визначений останнім розмір застави не зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку та уникненню передбачених ст.177 КПК ризиків. Разом з тим, прокурором наведено аргументи, що свідчать про потенційну можливість продовження обвинуваченим ОСОБА_2 вчинення спрямованих на організацію та вчинення нових кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів. Відтак, на переконання прокурора, існують достатні підстави для збільшення обвинуваченим розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.
Перевіряючи доводи прокурора, звертаю увагу на таке.
Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Як свідчать матеріали провадження, клопотання прокурора вказаним вимогам відповідають та мають всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотаннях прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотань. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , доводи їх захисників, інших обвинувачених та їх захисників, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_2 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.
В свою чергу, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.309, ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309, ч.4 ст.28, ч.2 ст.317, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311 КК України, які є кримінальними проступками, тяжкими та особливо тяжкими злочинами.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотаннях, не зменшились та існують на цей час.
Такими ризиками є те, що обвинувачений ОСОБА_2 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих їм правопорушеннях, відомості про осіб обвинувачених, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження.
Так, обвинувачений ОСОБА_2 , хоча і є раніше не судимою особою, проте, наразі обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких два злочини є особливо тяжкими (ч.1 ст.255 та ч.3 ст.307 КК України), за які передбачено суворе покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства на тривалий строк, обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходів, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного кримінального правопорушення (у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів), та знову обвинувачується у вчиненні протягом іспитового строку, визначеного вироком Вільнянського районного суду м.Запорізької області від 26 березня 2024 року за ч.3 ст.311 КК України, нових умисних кримінальних правопрушень, серед яких, два злочини - особливо тяжкі, окрім того, ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходів та в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.
Більше того, з матеріалів провадження убачається, що розгляд цього кримінального провадження по суті ще не розпочато, всі докази судом першої інстанції не досліджені, свідки судом не допитані.
Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки останніх.
З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, чисельну кількість епізодів злочинної діяльності, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинувачених у сукупності, висновки суду першої інстанції в зазначеній частині вважаю правильними.
В свою чергу, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції одночасно з продовженням строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 166 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 502 648 гривень, та у разі її внесення, з покладенням на обвинувачених обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Погоджуюсь з висновками колегії суддів про те, що рішення суду в частині визначення обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у виді застави у вищевказаному розмірі на цьому етапі провадження є передчасним, з огляду на те, що ризики на час розгляду клопотань прокурора не зменшились та існують на цей час, розгляд цього кримінального провадження по суті ще не розпочато, всі докази судом першої інстанції не досліджені, серед іншого не допитувались свідки.
Разом з цим, в своїй апеляційній скарзі прокурор фактично ставить питання про погіршення становища обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині зміни розміру застави обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та постановити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених на 60 днів кожному з одночасним визначенням ОСОБА_2 застави у більшому розмірі у розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 3 028 000 гривень, з покладенням обов`язків у разі її внесення; а також ОСОБА_3 - у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 119 600 гривень, з покладенням обов`язків у разі її внесення.
Водночас, звертаю увагу на те, що кримінальним процесуальним кодексом України встановлений вичерпний перелік рішень суду першої інстанції, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку.
Так, згідно з вимогами ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті (окрім рішення про продовження строку тримання особи під вартою), окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Виключенням з цього правила є ухвали суду про продовження строку тримання особи під вартою (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України).
Зокрема, у вказаному Рішенні Конституційного Суду України окрім іншого зазначено, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Законом України №1027-IX від 02 грудня 2020 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою» №1027-IX від 02 грудня 2020 року, частину другу статті 392 КПК України доповнено абзацом другим, згідно з яким, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Також, цим Законом статтю 394 КПК України доповнено частиною п`ятою, згідно з якою ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.
Викладене дає підстави для висновку, що вищевказані зміни до законодавства внесенні з метою забезпечення гарантій виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів.
З зазначеного, на мою думку, убачається, що внаслідок перегляду в апеляційному порядку судового рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ухваленого під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, становище обвинуваченого не може бути погіршене.
Враховуючи вищезазначене, у тому числі приймаючи до уваги зміст Рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України), вважаю, що подана прокурором апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суддя Запорізького
апеляційного суду ОСОБА_1