ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 липня 2025 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції послався на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я іншої особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років та у вчиненні тяжкого злочину пов`язаного з незаконним обігом зброї в Україні, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_9 може ухилитися від суду.

Також враховуючи стадію судового провадження, коли судовий розгляд по справі тільки розпочато, свідки сторони обвинувачення та потерпілі не допитані судом, та враховуючи серйозність пред`явленого обвинувачення, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_9 впливу на вказаних осіб, що також дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_9 може впливати на потерпілих та свідків.

Зазначає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого звинувачення ОСОБА_9 , характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачується, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_9 у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, який за належним врахуванням принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.

Вказує, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі застави, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з тримання з позбавленням волі.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, прокурором не було надано до суду жодних матеріалів, якими обґрунтовується клопотання, суд був позбавлений можливості взагалі щось досліджувати і надавати оцінку доведеності як обґрунтованості підозри так і наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор.

Зазначає, що підозра пред`явлена ОСОБА_9 є необґрунтованою.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_9 має сталі соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину, які перебувають на його утриманні, має постійне місце проживання у м. Дніпрі, характеризується виключно позитивно. На момент затримання ОСОБА_9 був мобілізований, добровільно пішов до ЗСУ.

Також зазначає, що у разі звільнення з-під варти ОСОБА_9 повернеться до військової частини і буде там під контролем військового керівництва.

Також вказує, що в оскаржуваній ухвалі не викладено жодних мотивів, якими керувався суд, не визначаючи розмір застави.

Позиції учасників судового провадження.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтирали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1,5,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК, які згідно ст. 12 КК є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, про наявність існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, серйозність пред`явленого обвинувачення та стадія судового розгляду, коли судовий розгляд по справі не розпочато, а свідки сторони обвинувачення та потерпілі судом не допитані.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані обставини справи свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду, погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_9 ще не розпочато, по справі ще не допитано учасників, не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 днів, тобто до 11 липня 2025 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК та підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, колегія суддів вважає, що аргументи захисників та їх посилання на наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 міцних та сталих соціальних зв`язків, родини та утриманців, постійного місця проживання, відсутності судимостей, проходження служби в Збройних Силах України, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні.

Також судом першої інстанції були враховані положення ч.4 ст.183 КПК, та обґрунтовано прийнято рішення про недоцільність у даному випадку визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, на даному етапі кримінального провадження колегія суддів апеляційного суду також не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити бз задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Дніпра від 13 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 1, п. 5, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4