Справа № 128/3467/23
Провадження №11-кп/801/252/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілих - цивільних позивачів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.07.2023 в ЄРДР за №0000620,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 , апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_12 , апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_13 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2024, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вила, Томашпільського району Вінницької області, зареєстрованого у встановленому законом порядку та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк в 5 (п`ять) років.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня набуття вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_9 за даним вироком зараховано строк попереднього ув`язнення у період з 29 серпня 2023 року по 30 серпня 2023 року включно, із розрахунку день за день.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 , у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином, у розмірі 438 300,00 (чотириста тридцять вісім тисяч триста) гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 , у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином, у розмірі 438 300,00 (чотириста тридцять вісім тисяч триста) гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_3 , у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином, у розмірі 876 600,00 (вісімсот сімдесят шість тисяч шістсот) гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , законним представником якого є ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_3 , у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, у розмірі 319734,00 (триста дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні.

У задоволенні решти позовних вимог за цивільними позовами потерпілих-цивільних позивачів до цивільного відповідача АТ «Страхова компанія «Країна», - відмовлено.

Заставодацю ОСОБА_15 внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА в Вінницькій області кошти в сумі 107360 ( сто сім тисяч триста шістдесят) гривень згідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 61 від 29.08.2023, як заставу за ОСОБА_9 , - ухвалено повернути за належністю.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , процесуальні витрати на користь держави за проведення у даному провадженні: судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/102-23/13709-ІТ від 04.08.2023 в сумі 1673,00 грн.; судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/102-23/13702-ІТ від 02.08.2023, в сумі 1195,00 грн. та судової авто-технічної експертизи №СЕ-19/102-23/14844-ІТ від 02.08.2023, в сумі 1195,00 грн., загальний розмір яких складає 4063 (чотири тисячі шістдесят три) гривні 00 копійок.

Скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2023 (справа №127/22725/23) на майно, а саме: автомобіль «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_5 , власником якого відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 являється ОСОБА_9 та який поміщено на арешт майданчик ГУНП у Вінницькій області, що за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 28-32; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , видане 11.11.2021 ТСЦ0546 та посвідчення водія серії НОМЕР_8 , видане 01.08.1997 ОСОБА_9 .

Речові докази:

- автомобіль «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_5 , який поміщено на арешт майданчик ГУНП у Вінницькій області, що за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 28-32, ухвалено повернути власнику ОСОБА_9 за належністю;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , видане 11.11.2021 ТСЦ 0546, ухвалено повернути власнику ОСОБА_9 за належністю;

- посвідчення водія серії НОМЕР_8 , видане 01.08.1997 на ім`я ОСОБА_9 , ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження, відомості про яке внесені 27.07.2023 в ЄРДР за №0000620.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що 27.07.2023 близько 19:30 годин обвинувачений водій ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_5 , рухаючись в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області автодорогою «Південний об`їзд м. Вінниці» (2км), зі швидкістю більшою за 89.3-95.4 км/год, яка перевищує максимально допустиму швидкість руху транспортних засобів в населених пунктах, не обрав безпечної швидкості, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустив різке гальмування, що спричинило виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини ліворуч у кювет з подальшим наїздом на дерево.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Богдан 211010» під керуванням водій ОСОБА_9 , державний номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_16 від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 17.08.2023 № 604, ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: синців, саден та забитих ран на обличчі, крововиливу в м`які покрови голови відповідно лобній ділянці, переломів кісток основи та склепіння черепа, масивного субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку. Виявлена при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_16 відкрита черепно-мозкова травма, виникла від дії тупого предмету (предметів), належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, по давності утворення може відповідати, строку ДТП - 27.07.2023. Смерть ОСОБА_16 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Між відкритою черепно-мозковою травмою та смертю ОСОБА_16 є причинний зв`язок. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_16 виявлено етиловий спирт у концентрації 1.1 проміле. Це свідчить про те, що на момент настання смерті він був в легкому алкогольному сп`янінні.

Відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи від 31.07.2023 № 1910, при судово-медичній експертизі крові обвинуваченого ОСОБА_9 , виявлено етиловий спирт у концентрації 3.0 проміле.

Згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу від 04.08.2023 № СЕ-19/102-23/13709-ІТ, у деталях та вузлах робочої гальмівної системи, рульового керування автомобіля «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_5 , на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.

Відповідно до висновку авто-технічної експертизи від 21.08.2023 № СЕ-19/102-23/14844-ІТ, фактична швидкість руху автомобіля «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_5 , безпосередньо перед подією ДТП, з урахуванням слідової інформації, визначається більшою за 89.3-95.4 км/год. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору водій ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно вимогам п.п.12.1, 12.4, 12.9 (г) Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору водій ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити виїзд автомобіля за межі проїзної частини шляхом виконання вимог п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Богдан 211010», державний номерний знак НОМЕР_5 , обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам п. 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з наслідками даної ДТП.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п.2.9 (а), 12.1, 12.4, 12.9 (г) Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п.2.9 (а) - «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п. 12.4 - «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. »;

п. 12.9 (г) - «Водієві забороняється: г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді)».

Порушення обвинуваченим ОСОБА_9 вимог п.п.12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме настанням смерті ОСОБА_16 .

26.11.2024 у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 визнав себе винним за ч.3 ст.286-1 КК України у повному обсязі при обставинах викладених в обвинувальному акті. Суду показав, що дійсно 27.07.2023 в обідню пору доби він разом із ОСОБА_16 закінчили ремонтні роботи на об`єкті та вирішили це відмітити, після чого ОСОБА_16 приїхав до нього додому. Вказує, що він залишив машину біля свого будинку та разом з ОСОБА_16 пішли до річки, щоб вжити алкогольні напої (горілку). Зазначає, після того як вони вжили горілку ОСОБА_17 заснув, в той час до нього подзвонили по роботі, а саме ОСОБА_15 , який опісля приїхав до них, та з яким він також випив горілку, поки ОСОБА_18 спав. Далі вони почали спілкуватися про роботу, а коли прокинувся ОСОБА_16 та попросив закурити, на що він (обвинувачений ОСОБА_9 ) відповів, що сигарети знаходяться в машині та дав йому ключі і той пішов за сигаретами. В подальшому, в цей же день ОСОБА_16 приїхав до нього до річки на його машині, а ОСОБА_15 поїхав. ОСОБА_16 після того як приїхав до нього на річку, ключі не віддав, а залишив їх в машині та ліг далі спати, а він продовжив сам вживати алкогольні напої, після чого також ліг в машину, щоб поспати, а потім він за кермом разом із ОСОБА_18 поїхали до с. Вороновиці , при цьому, що було далі, він пам`ятає погано оскільки перебував стані алкогольного сп`яніння. Потім він отямився в лікарні, коли приїхала його дружина разом із ОСОБА_15 та поліцією, які повідомили, що його дружина розмовляла по телефону із ОСОБА_18 , який сказав, що вони збираються їхати в Вороновицю, на що дружина просила нікуди не їхати, та сказала, що зараз до них приїде, але коли вона приїхала, їх вже не було. Суду доповнив, що разом вони вжили 700 грамів горілки, але він вжив більше інших. Вказав, що вину у вчинені злочину визнає в повному обсязі, тому цивільній позови потерпілих він визнає також в повному обсязі, готовий частково сьогодні їм відшкодувати завдану шкоду. Окрім того просив вибачення в потерпілих та просив суд не позбавляти його волі.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.3 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, вчинене в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить змінити оскаржуваний вирок лише в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання. На підставі ч.1 ст.69 КК України перейти до іншого, більш м`якого основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.286-1КК України за це кримінальне правопорушення у виді обмеження волі строком на два роки. У решті оскаржуваний вирок просить залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок в частині призначення покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в обвинувальному акті було зазначено про наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяної шкоди. Звертає увагу, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано те, що потерпілі вибачили обвинуваченого, не наполягали на суворому покаранні, що свідчить про наявність пом`якшуючої покарання обставини, передбаченої п.2 ч.1 ст.66 КК України.

Таким чином, повне визнання обвинуваченим своєї вини, наявність кількох пом?якшуючих покарання обставин - щире розкаяння, активне сприяння розкриттю злочину, виключно позитивні характеристики обвинуваченого у всіх сферах діяльності: у сім?ї, за місцем проживання, відшкодування збитку потерпілим та їх позиції що до покарання, перше притягнення до кримінальної відповідальності, давали підстави суду вважати ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та визнати що ОСОБА_9 слід призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, установленої у санкції частини другої статті 286-1 КК України, на підставі норм частини першої статті 69 КК України.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_13 просить змінити оскаржуваний вирок лише в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання. На підставі ч.1 ст.69 КК України перейти до іншого, більш м`якого основного покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.286-1КК України у виді обмеження волі строком на три роки. У решті оскаржуваний вирок просить залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок у частині призначення покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Звертає увагу колегії суддів на те, що ОСОБА_9 визнав свою вину та вибачився перед потерпілими, повністю визнав всі цивільні позови у вказаному потерпілими обсязі та частково відшкодував завдану шкоду до вироку і продовжує відшкодовувати після проголошення вироку, а тому потерпіла вважає, що наявні підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також подали апеляційні скарги на оскаржуваний вирок, однак до початку судового розгляду кримінального провадження по суті подали заяви про відмову від поданих ними апеляційних скарг.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та потерпілої ОСОБА_13 просили їх задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали свої відмови від апеляційних скарг, просили оскаржуваний вирок залишити без змін. Вказали, що обвинувачений ОСОБА_9 не допомагає їм та їхньому внуку, надання допомоги припинилося після підписання апеляційних скарг.

Потерпіла ОСОБА_13 у судове засідання не з`явилася, оскільки перебуває закордоном.

Прокурор ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення усіх апеляційних скарг, просив залишити оскаржуваний вирок без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, пояснення учасників, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав, зазначених у апеляційних скаргах, та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Оскільки потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відмовилися від своїх апеляційних скарг, колегія суддів роз`яснила їм наслідки такої відмови, а тому згідно з вимогами ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційний суд приймає такі відмови та переглядає оскаржуваний вирок лише в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 та іншої потерпілої ОСОБА_13 .

Як убачається з вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ч.3 ст. 286-1 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та доводи потерпілої ОСОБА_13 , наведені в апеляційних скаргах з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними та необґрунтованими.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за скоєний злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахування ступеня тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, та й іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до загальної частини цього кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення зобов`язують суд при призначені покарання врахувати не лише ступінь тяжкості скоєного злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ,дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно; одружений, є раніше не судимою особою; має аліментне зобов`язання щодо утримання неповнолітньої доньки- ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від першого шлюбу ; частково відшкодував потерпілим моральну шкоду в загальному розмірі 166 400 гривень; в лікарів-нарколога та психіатра на обліках не перебуває. Також суд урахував зміст досудової доповіді, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують.

Тож на підставі наведених даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 найнижчого передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не встановлено підстав для висновку про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 69 КК України.

Окрім того, доводи про можливість застосування положень ст. 69 КК України були предметом судового розгляду в суді першої інстанції.

З вказаного приводу судом зазначено, що призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді штрафу або обмеження волі потягнуть за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, потерпілого та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів виходить не лише з формальних критеріїв, визначених у ст. 12 КК України, а обґрунтовано зважує на особливості конкретного кримінального правопорушення, ураховуючи, що ОСОБА_9 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння (3,0 проміле), значно перевищив дозволену в населеному пункті швидкість руху, яка згідно з висновком експерта становила більше 89,3-95,4 км/год (при дозволеній 50 км/год), тобто своїми діями грубо знехтував нормами правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом та яких мав беззастережно дотримуватись, що призвело до тяжких наслідків - настала смерть пасажира ОСОБА_16 , яка є невиправною і не може бути компенсованою відшкодуванням збитків у матеріальному виразі або в будь-якому іншому.

Окрім цього, колегія суддів ураховує, що керування в стані алкогольного сп`яніння є більш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість такого порушення обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою як для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, так і для самого себе , власності третіх осіб тощо.

Щодо тверджень, наведених у поданих апеляційних скаргах захисником та потерпілою з приводу того, що судом першої інстанції не враховано при призначенні ОСОБА_9 покарання те, що в обвинувальному акті було зазначено про наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяної шкоди, то судова колегія вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Як убачається з обвинувального акта, обставиною, яка пом`якшує покарання, органом досудового розслідування визнано тільки щире каяття.

Також під час судового розгляду не було встановлено жодних даних, які б свідчили про наявність у обвинуваченого ознак активного сприяння розкриттю протиправного діяння, яке ставиться йому у провину, а добросовісна поведінка винного під час досудового слідства та судового розгляду не може вважатись активним сприянням розкриттю злочину. Зрештою підтвердження обвинуваченим ОСОБА_9 фактичних обставин кримінального правопорушення, які й так були відомі органу досудового розслідування, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Стосовно відшкодування шкоди, то як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченим лише частково відшкодовано потерпілим моральну шкоду в загальному розмірі 166 400 гривень. Відповідно факт часткового відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції враховано при визначенні обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.286-1 КК України. Водночас відшкодування заподіяної шкоди є обов`язком обвинуваченого.

Крім того, посилання на висновок органу пробації та позицію потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у суді першої інстанції також не є підставою для пом`якшення призначеного покарання, оскільки досудова доповідь під час призначення покарання для суду має рекомендаційний характер. У той же час, думка потерпілих є важливою у справах приватного обвинувачення. Дане кримінальне провадження здійснюється у формі публічного обвинувачення, тому позиції потерпілих у суді першої інстанції щодо призначення покарання хоча і враховуються, однак вони не є вирішальними. Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 нажаль не порозумілись між собою, а навпаки переходять у стадію довготривалих неприязних стосунків. Зокрема, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відмовилися від своїх апеляційних скарг, які раніше подали в інтересах обвинуваченого, просили залишити обвинуваченому покарання, призначене судом першої інстанції.

Зрештою інші обставини, про які зазначає у своїй скарзі захисник та потерпіла ОСОБА_13 , не є підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

З урахуванням наведеного доводи в апеляційних скаргах захисника та потерпілої про неврахування районним судом конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують йому покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вибачення перед потерпілими, повністю визнання всіх цивільних позовів у вказаному потерпілими обсязі, часткове відшкодування завданої шкоди, що в сукупності давало суду підстави призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, установленої в санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтованими визнати не можна.

У даному разі призначення більш м`якого покарання за ч.3 ст. 286-1 КК України не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, формуватиме негативну думку в суспільстві про незахищеність та уразливість до вчинення стосовно нього злочинних дій у сфері безпеки дорожнього руху.

Підсумовуючи викладене вище, вирок районного суду щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його зміни, як на тому наполягають апелянти в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від поданих ними апеляційних скарг, а апеляційне провадження в цій частині закрити.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 28.11.2024 щодо ОСОБА_9 за ч.3 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3