Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5834/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/510/25
Категорія ч.1 ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №274/5834/15-к за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Корольовського районний суду м.Житомира від 12.02.2025 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обраховано з моменту затримання обвинуваченої.

На підставі ч.ч.5 та 7 ст.72 КК України, до строку відбуття покарання зараховано: строк тримання під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме один календарний день (16.10.2015 року), а строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі з 17.10.2015 року до 15.01.2016.

Процесуальні витрати: 1477 грн. 28 коп. - стягнуто з обвинуваченої.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 15 жовтня 2015 року близько 12 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , знаходились за місцем їх спільного проживання - у квартирі АДРЕСА_2 , де між ними, на ґрунті особистих неприязних стосунків, виникла сварка, в ході якої один одному нанесли декілька ударів в різні частини тіла.

В ході даного конфлікту у ОСОБА_9 виник умисел на вбивство ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вказаний час та місці, знаходячись у кухонній кімнаті квартири, взяла зі столу кухонний ніж, підійшла до ОСОБА_10 та, тримаючи ніж у правій руці, нанесла останньому один удар у шию і три удари в грудну клітину, таким чином умисно вбила потерпілого.

В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_9 заподіяла потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю; непроникаючих шкіряних ран на грудній клітці зліва та лівій гомілці, синця на спинці носа, подряпин на шиї та правому передпліччі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_10 настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця, яке ускладнилось гострою внутрішньою кровотечею.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції щодо притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України у зв`язку із відсутності в її діях складу кримінального правопорушення. Відповідно ухвали апеляційного суду Житомирської області кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 передано для судового розгляду до Корольовського районного суду м. Житомира, проте, в подальшому судовий розгляд проводився без участі потерпілої ОСОБА_13 , яка належним чином жодного разу не повідомлялась про дату та час призначених судових засідань. Крім того, відповідно ч.7 ст.376 КПК України, копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про відправлення потерпілій ОСОБА_14 копії вироку щодо ОСОБА_12 на проголошенні якого вона була відсутня. Наголошує, що викладене свідчить про порушення прав потерпілого в даному кримінальному провадженні та вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Наголошує, що судом не вірно кваліфіковано дії обвинуваченої в рамках даного кримінального провадження. Вважає, що обвинуваченням не вказано мотив та умисел на заподіяння смерті, виходячи із обвинувального акту у обвинуваченої мотиву та умислу на протиправне заподіяння смерті потерпілому не було, хоча встановлення мотиву вчинення злочину є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України. Не зважаючи на те, що органом досудового слідства в обвинувальному акті вказано про те, що злочин вчинено під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, яка виникла в ході вживання спиртних напоїв і переросла в бійку судом першої інстанції у вироку цього не зазначено. Таким чином суд першої інстанції не зважаючи на вимоги п.2 ч.3 ст.374 КПК України не навів у вироку мотиви такого рішення. Звертає увагу, що свідок ОСОБА_15 , і сама обвинувачена ОСОБА_16 вказали про необхідність захисту в ситуації, що виникла між ОСОБА_17 та обвинуваченою. Зокрема свідок ОСОБА_15 повідомила, що на неї чинили тиск правоохоронці і сказали, що вона сяде замість ОСОБА_18 . Наголошує на критичній оцінці показів свідка ОСОБА_19 , оскільки її покази заперечуються показами свідка ОСОБА_15 , а саме щодо фактичних обставин справи та дії ОСОБА_20 по відношенню до обвинуваченої. Окрім того, свідок ОСОБА_21 ввела суд в оману щодо виклику нею швидкої допомоги та тих обставин, що вона бачила як наносились тілесні ушкодження, тобто механізм нанесення та характер нанесення. Окрім того, саме свідок ОСОБА_22 вказала, що ніж лежав на поличці на кухні на рівні голови обвинуваченої, яка умисно шукала ніж на поличці і умисно нанесла тілесні ушкодження її батьку. Однак, у судовому засіданні свідок відмовлялась відповідати на питання захисту, і посилалась на «слабку» пам`ять. Окрім того, стороною захисту було заявлено клопотання про дослідження протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_23 лише у її присутності. Судом було досліджено протокол слідчого експерименту без участі свідка і зобов`язано сторону обвинувачення забезпечити явку свідка у судове засідання, що не було зроблено. Сторона захисту не наполягала на повторному допиті свідка, але просила досліджувати один із ключових доказів у присутності свідка, що було проігноровано судом. Разом із тим, судом було безпідставно не надано оцінку показам свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , та ін., оскільки саме свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_26 та ОСОБА_25 підтвердили факти постійного побиття ОСОБА_27 обвинуваченої. І це в першу чергу свідчить про достовірність показів як обвинуваченої так і свідка ОСОБА_28 . Протиправна поведінка ОСОБА_29 , постійне побиття обвинуваченої, змусили останню захищатись від небезпечного посягання на своє життя та здоров`я і підтверджує відсутність умислу в діях обвинуваченої на умисне вбивство ОСОБА_30 . Тривала протиправна поведінка потерпілого стосовно винної особи при вчиненні насильницького злочину має бути врахована при призначенні покарання. Окрім того, судом не враховано висновок СМЕ про нанесення обвинуваченій легких тілесних ушкоджень, що повністю узгоджується із показами останньої та свідка ОСОБА_28 . Таким чином, судом першої інстанції не доведено поза розумним сумнівом наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_16 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто не доведено, що дії обвинуваченої виразилися в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивство).

Окрім того, строк покарання суд першої інстанції призначив без врахування даних про особу обвинуваченої, а також без врахування конкретних обставин, які стали причиною вчинення нею кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_31 постійно застосовував до неї насильство протягом тривалого часу, бив її, що підтверджується доказами по справі. Під час судового розгляду серед інших характеризуючих матеріалів стороною захисту надано медичні документи, які підтверджують захворювання обвинуваченої і яким не було надано належну оцінку. Також судом не було враховано відсутність цивільного позову від потерпілої ОСОБА_13 та направлення коштів обвинуваченою на адресу потерпілої і відмова останньої від відшкодування. З урахуванням цього, вважає можливим застосування ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказані вимоги кримінально-процесуального закону судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не заслуговують на увагу з наступних підстав.

В ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала частково, зазначаючи про те, що не мала прямого умислу на заподіяння смерті. Повідомила, що 14.10.2015 року вона була вдома, ОСОБА_32 прийшов дуже п`яний, пішов в кімнату і говорив по телефону. Вона зрозуміла, що говорив по телефону він зі своєю донькою, сказав, щоб вона приїхала до них. Вона була проти того, щоб дочка його приходила до них, але нічого не сказала, лягли спати, все було нормально. Подія відбулась в її (на той момент) квартирі, за адресою: АДРЕСА_3 , прописані там разом з сином. Вранці 15.10.2015 року ОСОБА_33 прокинувся дуже рано, йому було погано, сказав їй: «Зви ОСОБА_34 , поставиш «могорич» за день народження». ОСОБА_35 прийшла десь о восьмої годині, ОСОБА_33 пішов по горілку, його не було дуже довго (десь годину). З ОСОБА_36 вони домовились, що вона нічого не готує. Прийшов ОСОБА_33 п`янючий, вона запитала в нього чому він напився, у відповідь ОСОБА_33 почав кричати та матюкатись. Вони сіли за стіл, ОСОБА_33 їм з ОСОБА_36 розлив по 50 грам, собі «стаканюру». ОСОБА_35 сказала ОСОБА_37 : «Нащо ти так п`єш?», але йому було все одно. Стук в двері, вона зрозуміла, що прийшла ОСОБА_38 , це було десь о 21 год, в неї була відкрита сумка, в сумці горілка. Вони сіли за стіл, ОСОБА_33 розлив, все було нормально, сміялись, говорили. Потім ОСОБА_33 почав їй говорити за роботу, що вона там заробляє нечесні гроші, інтимні стосунки з євреями має. Це продовжувалось довго, вона не витримала, ОСОБА_33 ходив туди-сюди за стіл не сідав. ОСОБА_33 через стіл хотів її вдарити, але був п`яний та вдарив ОСОБА_39 . Потім ОСОБА_33 обійшов стіл, взяв її за волосся та почав тягнути до стіни, вдарив її головою об стіну. Вона вскочила, ОСОБА_35 почала розбороняти їх, вона сіла на своє місце, ОСОБА_33 пішов в кімнату. ОСОБА_35 каже: «Давай я відкриваю двері і ми вибіжимо на двір». Вона пішла на кухню, хотіла взяти свій гребінець для волосся. ОСОБА_33 вийшов з кімнати і почав знову її тягнути за волосся в кімнату, ОСОБА_38 сиділа на кухні дивилась. Вона попросила допомоги у ОСОБА_40 і ОСОБА_38 підбігла, почала допомагати, просити ОСОБА_41 її відпустити, ОСОБА_38 його вмовила. В той момент вона розуміла, що ОСОБА_33 не випустить їх з квартири, він трохи заспокоївся. Вона стала дорізати сосиски, ОСОБА_33 підбіг, вхопив її за коси і вона знову впала на підлогу. Тоді вона відчула, що не тільки за коси тягне, але і почав бити кулаками, видертись не могла. ОСОБА_33 тягнув її до себе. Поруч стояв холодильник і вона намагалась видертись, вона не могла нічого побачити, бо була зігнута. Шукала щось, щоб вдарити по руці його, для того, щоб він відпустив її. Вона шукала що-небудь (тарілку, вилку), за ніж не думала, хотіла вдарити по руці, щоб він відпустив. Не бачила, що в цей момент робили інші. Коли вона була зігнута, вона хотіла відійти від ОСОБА_41 назад, а він її притягував ближче до себе. Рукою вона шукала по стільниці щось, що може допомогти. Потім якось ОСОБА_33 її відпустив, вона вже не розуміла чому відпустив, потім розвернувся та спокійно пішов. Коли вона зайшла в кімнату, ОСОБА_33 лежав, вона подумала, що він спить. Підійшла ближче та побачила, що обличчя в нього синє. Вона почала кричати ОСОБА_42 , що батько помер, далі викликала поліцію. В ОСОБА_41 було ножове поранення. Вона не знає, чи вона тримала в той момент ніж, не пам`ятає момент події, подумала, що ОСОБА_41 заспокоїла ОСОБА_35 . В той момент подумала: " ОСОБА_43 , він мене відпустив і нічого не болить". Це все так моментально відбулось. ОСОБА_33 лежав, тілесних ушкоджень на ньому не бачила, подивилась на лице, у нього були привідкриті очі, крові теж не бачила, вкритий не був. Одягнений у футболку та шорти. Переконалась в смерті ОСОБА_41 по кольору тіла та відкритих очах. З ОСОБА_44 проживала 4 роки він був нервово хворий, жив як хотів. Бився всюди, на двір вийти з ним неможливо було. ОСОБА_33 міг просто так послати людину, яку не знає та отримати за це. Вона працювала на двох роботах, заробітна плата була нормальна. ОСОБА_33 був таксистом («сутки» прокатався, місяць дома) ОСОБА_33 пив з ОСОБА_45 . Вона виганяла ОСОБА_41 з дому, він йшов до друзів. Потім приходив з квітами, просив пробачення. ОСОБА_33 її часто бив, вона дзвонила його мамі, просила забрати ОСОБА_41 , та казала, що поговорить з ним. Їй було шкода ОСОБА_41 , вона сподівалась, що він зміниться. Після події вона не могла розчесати коси, були гематоми на голові. Приходив експерт, вона просила оглянути їй голову. Просила знеболююче. Спочатку вона нічого не відчувала, крім болю в голові, потім, як тіло заспокоїлось, почало боліти все тіло. Був синець на лікті правої руки, підбите праве око, синець на коліні правої ноги. Коли її тягнув, вона впала на коліно правої ноги та лікоть правої руки. На правій долоні в неї був поріз, вона забрала у ОСОБА_41 ножа. Вона не знає, де у ОСОБА_41 в руках взявся ніж, він кричав що поріже собі вени, вона почала видирати ніж. Після дослідження у судовому засіданні протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_9 від 11.12.2015 року, остання показала, що протягом дня вона не переодягалась (джинси, футболка, шкірана куртка). Вранці була в жіночому халаті. Вона не шукала ніж спеціально, ніж опинився випадково в руках. Кров була її, після того, як вона забирала ніж в ОСОБА_41 . Вона не знає, хто зупиняв кров у ОСОБА_22 . Вона забігла в кухню, сказала ОСОБА_42 про смерть батька. ОСОБА_46 та ОСОБА_35 пішли в кімнату, вона пішла за ними. ОСОБА_38 намагалась привести до тями батька, всі зрозуміли, що ОСОБА_22 помер. Слова ОСОБА_47 не відповідають дійсності, в неї були тілесні ушкодження. ОСОБА_22 не хотіла вбивати, її дії були як захист. В той момент їй було страшно. Вона не могла дістати ніж з верхньої полиці, бо була зігнута. Вона правша, до ОСОБА_41 вона була повернута обличчям.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який критично оцінив позицію обвинуваченої ОСОБА_8 під час судового розгляду про те, що вона не вчиняла вбивство потерпілого ОСОБА_10 , оскільки як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_48 , повідомив, що він працював дільничним з 2012 року, був дільничним десь рік. На момент вчинення злочину вже не працював дільничим. Раніше, коли він працював, до нього надходили заяви від обвинуваченої чи потерпілого, від кого саме вже не пам`ятає. На когось з них складався протокол, який є у відділку поліції. За адресою проживання обвинуваченої був рази два-три, був в квартирі, розмовляв і з ОСОБА_22 , і з ОСОБА_49 . Не пам`ятає на кого складався протокол про адміністративне правопорушення, здається, що там було сімейне насильство, чи дрібне хуліганство. Коли приходив до них додому, то в них пахло алкоголем. Проводив бесіди з ОСОБА_49 та ОСОБА_22 , говорим з ними про те, щоб вони кидали пити. Сусіди не скаржились на цю родину. ОСОБА_49 йому не телефонувала та не просила в нього допомоги від сімейного насилля. Вона не казала, що ОСОБА_22 над нею знущався. Можливо, вона телефонувала в чергову частину, але особисто йому- не телефонувала. Обвинувачена йому телефонувала з приводу сплати штрафу потерпілим за насильство в сім`ї. Потерпілий таксував, просив в нього гроші на цигарки. Він говорив з ОСОБА_22 про те, щоб він не бив обвинувачену.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_50 , у судовому засіданні показала, що у день вбивства вона була в себе вдома. Вона живе через стінку від обвинуваченої. Того дня була п`янка з самого ранку. В квартирі постійно були п`янки, вона постійно заходила до них в квартиру та просила припинити пити. ОСОБА_18 пила, вона казала, щоб ОСОБА_18 кинула пити і тоді ОСОБА_33 не буде пити. ОСОБА_33 ніколи не бив ОСОБА_18 , вона жодного разу не зверталась за допомогою. Бійок вона не бачила та не чула. ОСОБА_33 завжди ходив побитий, хто бив ОСОБА_41 вона не знає. ОСОБА_33 жив в цій квартирі з 2013 року по 2015 рік. Вона не жила в своїй квартирі деякий період, бо була за кордоном. Коли вона чула сварки, то заходила в квартиру, а там були люди, п`янка. Коли ОСОБА_33 та ОСОБА_18 були разом, то вони не сварились. В п`янках винна ОСОБА_18 , ОСОБА_33 не винен. Під час огляду місця події вона була понятою, зайшла в квартиру після події, яка відбувалася. Вона побачила, що ОСОБА_33 лежав на дивані, килим був замитий частково. ОСОБА_33 лежав одягнений в чисте, бачила поранення в області серця, подряпина була на руці. Він лежав на дивані, головою до стінки. Тоді в квартирі ще була сусідка ОСОБА_51 , були слідчі, ОСОБА_38 (дочка ОСОБА_41 ). ОСОБА_38 також випивала. Того дня ОСОБА_38 була в цій квартирі, стояла в проході в коридорі. Вона прийшла в квартиру, коли ОСОБА_49 вже не було. ОСОБА_38 пояснень жодних не давала. Вона побачила, що на підлозі були замиті плями, що схожі на кров. На кухні на столі було видно, що була п`янка. На кухні у мийці знайшли ніж. Де знайшли ганчір`я зі слідами крові вона не знає. Одяг потерпілого вона також не бачила. Протокол огляду місця події їй зачитали слідчі та вона його підписала. Інша понята зайшла після неї та стояла поруч. Вона також підписувала протокол огляду місця події. В квартирі ОСОБА_49 вона була близько години, а інша понята була менше по часу. Обвинувачена інколи не хотіла потерпілого пускати в квартиру, бо вона нібито його боялась. Вона ніколи не чула, щоб потерпіла кричала. У неї був ключ від квартири ОСОБА_49 , коли ОСОБА_33 не міг попасти в квартиру, то вона йому відчиняла двері. Напередодні вбивства вона чула крики в квартирі ОСОБА_18 . Крики були з самого ранку. Вона чула, що там була п`янка. Потім їй в двері подзвонила поліція, вона вийшла з квартири та зайшла в квартиру ОСОБА_18 . Вона не могла повірити, що ОСОБА_18 вбила ОСОБА_41 , бо вона його кохала. Інша понята ОСОБА_52 зайшла через 10 хвилин після неї.

Свідок ОСОБА_53 у судовому засіданні пояснив, що обвинувачена ОСОБА_49 це його мати. Вона проживала з потерпілим ОСОБА_22 два чи навіть більше років. Він в основному проживав з мамою за адресою фактичного проживання, а зареєстрований за адресою бабусі. Мати та померлий проживали по провулку ОСОБА_54 . На той момент він був в росії. Як тільки він виїжджав з дому, ОСОБА_33 одразу починав буянити та гуляти, мама йому телефонувала. За місяця півтора до події він поїхав до росії. ОСОБА_32 бив маму, це було видно на тілі, говорив мамі, щоб вона зверталась до правоохоронних органів, вона зверталась. Він хотів, щоб вони розійшлись, його виганяв, а він постійно повертався. ОСОБА_38 , його донька, майже кожен день була у них, все в основному через неї було, бо брала з собою своїх друзів. Можна стверджувати, що мама переживала домашнє насилля. Він бачив сам як ОСОБА_22 з донькою пив, мама на свята могла випити. Про дані події він дізнався від двоюрідної сестри, потім вже від мами. Зрозуміло, що вона захищалась.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 вказав, що обвинувачена була "затравлена", боялася, видно було, що ОСОБА_22 її подавляв у психологічному плані, сварився на неї, бив. Бачив, як він її бив, побої він бачив і неодноразово казав звернутися до поліції. Коли він приїхав за викликом щодо високої температури, то побачив на тілі синці, на шиї, на спині, на ділянці попереку. ОСОБА_55 була жертвою домашнього насильства, ОСОБА_22 постійно їй докоряв, він себе не контролював і сварився, і кричав. Був присутній, коли ОСОБА_22 почав обвинувачену душити, він прибіг почав їх рознімати. З розмов зрозумів, що ОСОБА_56 часто туди приходила з друзями. ОСОБА_55 не зловживала алкоголем. Про події того дня він знає зі слів обвинуваченої, що ОСОБА_33 був у нетверезому стані. Він так зрозумів, що обвинувачена вирвала ножа, захищалася, можливо, випадково його й вдарила. Очевидцем цих подій він не був. ОСОБА_49 не зверталася до правоохоронних органів, бо у ОСОБА_22 були б неприємності. При ньому ОСОБА_18 завжди була твереза. Про складання протоколів відносно обвинуваченої та її чоловіка йому невідомо. Бачилися вони по декілька разів на місяць, а по телефону майже не щодня спілкувалися. Він про синці на тілі не зазначав у картці виклику, ОСОБА_55 просила цього не робити, бо боялася потерпілого.

З показань свідка ОСОБА_24 слідує, що ОСОБА_49 він знає зі школи, вона його однокласниця, ОСОБА_22 знав 4 роки. Познайомився з ОСОБА_22 через ОСОБА_57 , вони проживали разом сім`єю. ОСОБА_58 вони не дружно, ОСОБА_22 , коли був випивший, бив ОСОБА_59 , був агресивний, агресію виявляв без причини. Був факт, що ОСОБА_22 прийшов до нього п`яний з дочкою додому, накинувся на нього з ножем. Він відвів руку з ножем, але той порізав йому ногу ножем. Це було десь півтора роки тому. ОСОБА_55 виганяла ОСОБА_22 з дому, коли він був п`яний, тому що він її бив. ОСОБА_22 жив за рахунок ОСОБА_49 , яка працювала посудомийкою в ресторані. ОСОБА_22 «спаювала» його дочка ОСОБА_38 , вона теж пила і її лікували в наркологічному диспансері.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_60 , яка у судовому засіданні пояснила, що точної дати вона не пам`ятає, вона приїхала додому до ОСОБА_49 , з якою спільно працювали, тому дружили. Вона приїхала десь біля одинадцятої години ранку, ОСОБА_22 вже був п`яний. Потім прийшла його дочка ОСОБА_38 , десь через 20 хвилин після неї. Вони всі разом вживали спиртні напої. ОСОБА_22 ображав ОСОБА_49 , кричав на неї. Коли вони вже збирались йти, були на кухні. Почалась бійка в квартирі у ОСОБА_49 . Вона хотіла ОСОБА_49 забрати з квартири, але потім ОСОБА_49 вдарила ОСОБА_22 ножем. На момент нанесення удару ОСОБА_22 був поруч біля неї, десь 5 сантиметрів, ОСОБА_49 була до неї за спиною. ОСОБА_61 був нанесений з правої сторони, вона побачила кров на футболці у ОСОБА_22 . Один удар нанесла ОСОБА_62 . Більше тілесних ушкоджень на ньому вона не бачила. Де ОСОБА_49 взяла ніж вона не бачила. У ОСОБА_49 коси були закручені в клубок. З ними проводився слідчий експеримент на наступний день. В неї був шок після скоєного. Під час проведення з нею слідчого експерименту вона давала правдиві покази. За столом ОСОБА_63 не бив, він бив її в коридорі. Вона захищала ОСОБА_49 і теж отримала удари, тому що розбороняла їх. В неї був набряклий палець та синяк на нозі. Бійка була в коридорі, ОСОБА_38 теж була присутня, але вона їх не розбороняла. На кухні стояли ОСОБА_22 , ззаду неї стояла ОСОБА_49 , стіл стояв збоку. ОСОБА_49 сварилась «матом». Ініціював сварку безпосередньо ОСОБА_22 . Хто кого вдарив перший вона не пам`ятає. Вона вже стояла в коридорі, ОСОБА_49 повернулась на кухню за цигарками, прийшов на кухню ОСОБА_22 і вони почали сваритись. ОСОБА_22 бив ОСОБА_49 руками. ОСОБА_38 теж була на кухні, сиділа за столом. Вона не пам`ятає в які частини тіла бив ОСОБА_63 . Вона побачила рану в лівій частині тіла у ОСОБА_22 , футболка була в крові. ОСОБА_49 викликала швидку допомогу. Кут нанесення удару вона не бачила. Після дослідження у судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 16.10.2015 року з участю свідка ОСОБА_60 та перегляду відеозапису, що міститься на оптичному диску, долученому до вказаного протоколу, свідок ОСОБА_60 повідомила, що на відеозаписі зображена вона. Так відбувалися події, як вона показувала. Давати покази вона не відмовлялася. Обвинувачена легко вдарила по щоці потерпілого, бо він обзивав її. В руках ОСОБА_49 ніж вона не бачила. Як воно було вона вже не пам`ятає. Коли проводили слідчий експеримент - пам`ятала. ОСОБА_22 продовжував бити обвинувачену, через що вона свідок стала між ними, щоб розборонити їх. Він бив її руками, ногами, вона вже не пам`ятає, він її і за коси тягав. Вони сваряться, б`ються вони їх заспокоїли і розборонили, і так декілька раз було. В той день на ОСОБА_49 тілесних ушкоджень не бачила, волосся її навіть в коридорі на підлозі валялося. У неї рука була трохи синя, хто вдарив не пам`ятає. ОСОБА_38 спочатку теж розбороняла, а потім вона вже сиділа і спостерігала за цим. ОСОБА_49 за спиною в неї стояла. Вони билися, вона свідок між ними влізла, щоб розборонити. Вона не знає, чи то подряпина була, чи від ножа слід.

Із показань свідка ОСОБА_64 , вбачається, що з ОСОБА_18 познайомилися в школі, дружать до цього часу. Доки ОСОБА_18 їх не познайомила, вона ОСОБА_22 не знала. Познайомила за роки 3 до подій. Він приходив в гості, вони приходили в гості. Її перша думка про ОСОБА_22 була хороша, він ніби спокійним був, а потім "чим далі в ліс, тим більше дров". Його поведінка відносно ОСОБА_65 змінила думку про нього. ОСОБА_22 при ній бив ОСОБА_49 , він напився та почав тягнути до неї руки. Він її там і душив, і штурхав, ОСОБА_49 просила, щоб він не пив, щоб йшов на роботу, а йому це не подобалося. Якось вони прийшли до них помитися, ОСОБА_22 був п`яний, ОСОБА_55 прийшла з роботи. ОСОБА_55 почала питати, чого він п`яний знову, досить пити. Він почав її душити, штовхати, хотів її вдарити, то ОСОБА_66 не дав. Були випадки, що ОСОБА_18 виганяла ОСОБА_22 , він ночував у них, то було частенько, разів 4. Були випадки, що ОСОБА_22 дебоширив у них. І мама його дзвонила і просила, щоб вони його прописали. У ОСОБА_22 з мамою були погані відносини, жалівся на неї. ОСОБА_22 напився і почав кидатися на її чоловіка, він хотів прибрати ножа і так вийшло, що поранив його ножем. ОСОБА_22 претензій не мав до чоловіка. На тілі ОСОБА_18 синці бачила. Спочатку вона про них не казала. ОСОБА_55 працювала, а ОСОБА_22 сидів вдома, жив за рахунок ОСОБА_18 . Донька ОСОБА_46 приходила, коли ОСОБА_65 нема. І жила вона там, пили разом тато з дочкою. Бачила в них побиті двері, скло. ОСОБА_22 сам говорив, що вибивав, бо так хотів попасти до ОСОБА_65 , що намагався зайти, а ОСОБА_55 йому не відчиняла. Зараз і ремонт є, і двері, і скло. Доньку ОСОБА_56 вона давно не бачила, та відносини з ОСОБА_18 не підтримує. Їй відомо, що донька ОСОБА_22 випивала. ОСОБА_55 , напевно, ОСОБА_22 любила і жаліла. Їй його було шкода, вона говорила, що вона його любила. ОСОБА_49 не змінилася, і хотіла ОСОБА_22 на шлях праведний поставити, але не вийшло. Відомо, що ОСОБА_22 працював в таксі. Добу попрацює, тиждень п`є. Останній рік чи півтора до смерті ОСОБА_22 взагалі ніде не працював, він сам про це говорив. Вона (багато не п`є і не пила, бо їй погано і робота. Новий рік зустрічали разом, то разом вживали спиртні напої. Було, що вони сиділи за столом пили чай, ОСОБА_41 спочатку не було, потім він прийшов підвипивший і ОСОБА_55 щось йому сказала за цю випивку, йому щось не сподобалося і він взяв її за волосся і штовхав, і почав її душити. Вітя встав і почав їх розбороняти. Вони йшли відпочивати купатися. І ОСОБА_22 щось не сподобалося, ОСОБА_55 щось сказала, він почав її ледь не ногами бити, то ОСОБА_55 втікала від нього.

Як слідує з показань свідка ОСОБА_67 , обвинувачена колишня жінка батька, яка його вбила. Це було зранку, дату вона не пам`ятає. Вона була у батька в гостях, на м`ясокомбінаті, адреси не пам`ятає, це район в м.Бердичів. Вона там була десь з 8 год ранку, прийшла, тому що перед цим днем було свято "день водія" і вона прийшла його привітати. Жінку батька звати ОСОБА_68 . Там були тато, ОСОБА_18 та її подруга, як звати подругу не пам`ятає. Вони сиділи на кухні, снідали, випивали. З собою вона горілку не приносила. Далі вони сиділи, розмовляли, снідали, випивали. Випили лишнього і почалась сварка. Тато з ОСОБА_18 сварились, хто розпочав сварку вона не зрозуміла. Потім вони почали одне одного ображати і ОСОБА_55 взяла ножа і нанесла удар в серце. Вони штурхались, штовхнули одне одного. ОСОБА_49 взяла ніж правою рукою над мийкою, в тумбочці на поличці. Подруга ОСОБА_65 встала між ними і почала розбороняти, вона стояла між ними так, що вона не бачила сам удар. Подруга відносно тата і ОСОБА_65 стояла обличчям, казала, щоб не сварились, заспокоювала. ОСОБА_55 нанесла татові ножове поранення, куди не бачила. Бачила як ОСОБА_49 замахнулась ножем, бачила один раз, після удару татові стало недобре і він сказав, що піде приляже. Тілесних ушкоджень вона не бачила, крові майже не було. Ніж виявився під столом, вона не помітила як це сталося. Вона випила десь 3 чарки, скільки інші випили не знає. Вона пішла з татом, він приліг, а вона сіла біля нього. Він закрив очі. Вона думала, що він заснув, крові не бачила. Він був в шортах і червоній футболці. Коли вона зрозуміла, що йому недобре, побігла викликати «швидку». Вони були за столом і не повірили їй, що татові погано. Вона вибігла на двір, там була сусідка, вона її попросила і людина викликала «швидку». «Швидка» приїхала, міліція і її, ОСОБА_59 і подругу забрали на допит, забрали всіх. Слідчий експеримент був. Вона розповіла все, як було. Це було після поховання і вона все пам`ятала, а зараз не все вже пам`ятає. В квартирі, де відбулися події, вона могла там лишатися на кілька днів. Це було 4 роки тому, їй було 25 років. Вона працювала у євреїв хатньою робітницею не офіційно. Сварок між татом і ОСОБА_69 , коли тато був тверезий, не було, а коли пив то сварились. Ініціатором були всі. Він не бив, випив і спати йшов. Він старався уникати конфліктів. Про конфлікт між татом і Зиковим їй невідомо. ОСОБА_65 там не було, це було у Зикова дома, через що посварились і як було вона не знає. Вона не бачила, чи бив батько ОСОБА_59 . Від третіх осіб хтось розповідав, дядя ОСОБА_70 розповідав, що тато бив ОСОБА_59 . Подругу бачила вперше. Стіл на кухні вже був накритий. Вони випивали і снідали. Було тепло. Посередині кухні був стіл, ОСОБА_55 сиділа біля вікна, спиною до вікна, тато сидів навпроти ОСОБА_65 , а подруга сиділа зліва на дивані. Вона сіла скраю, біля подруги. Години півтори вони сиділи пили горілку, пляшка, потім друга. Вона ходила за другою пляшкою горілки. Причини сварки вона не пам`ятає, через що сварились не пам`ятає. Під час конфлікту вона зі свого місця не підіймалась. Під час сварки батько тілесних ушкоджень ОСОБА_65 не наносив. Про гематоми у ОСОБА_18 їй нічого не відомо. Коли батько схопив ОСОБА_18 за волосся і тягнув, їй про це не відомо. У неї було гарне самопочуття, вона ж не стакан випила, а маленькі три чарочки. На підлозі волосся, вирване у ОСОБА_65 , вона не бачила. Тато стояв біля стіни, а ОСОБА_55 навпроти нього. ОСОБА_71 кухонна. Їй було видно обличчя батька, вона була обличчям до них, спиною до вікна була ОСОБА_55 . Вона бачила тільки як ОСОБА_55 взяла ножа і замахнулась. Тумбочка з ножем була навпроти неї, вона була зверху. Щоб дістати ніж, треба було відкрити дверцята, підняти праву руку і дістати ніж, там лежали ножі, виделки, чарки. Це був ніж з коричневою ручкою. Довжина ножа їй не відома, це був кухонний ніж. Вона не втручається в сімейні розбірки, вона дивилась, поки вони сварились. Вона сиділа скраю на дивані, тато сидів скраю біля стіни, не навпаки. ОСОБА_18 сиділа на кухні, коли батьку було погано. Обвинувачена сама просила її, щоб вона принесла горілку. Обвинувачена її про допомогу не просила. Батько за коси обвинувачену не тягав. Як довго тривав цей конфлікт не пам`ятає. Вона пам`ятала це дуже тривалий час, на слідчому експерименті все показала. «Швидку» викликала жінка на вулиці, її вона не знає, поліції про неї розповіла. Вона не бачила, щоб ОСОБА_18 викликала «швидку», може і викликала, вона не бачила. Татові не стало погано, він сказав, що йому трошки недобре, а коли він приліг, зрозуміла, що йому погано і вийшла. Разом із ОСОБА_18 вони жили 3 роки, протягом цих років вона не писала заяв, але точно їй невідомо. Вона проживала по АДРЕСА_4 з мамою. Про бите скло, двері, умивальник і ванну під час сварок їй не відомо. Вона часто була у ОСОБА_65 і тата, вона любила свого тата. Вважає, що ОСОБА_18 її ревнувала до тата, казала йти, чого не знає. На неї батько руку не підіймав ніколи.

Крім того, в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України суд першої інстанції обґрунтовано поклав сукупність письмових доказів кримінального провадження, зокрема дані:

- протоколу огляду місця події з фототаблицею зображень до нього від 15.10.2015 року, згідно якого було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_2 , а саме: загальний вигляд входу до вказаної вище квартири та коридору, загальний вигляд ванної кімнати та халату, виявленого там, загальний вигляд входу в кухню, самої кухні та розташування предметів у кухні. В ході огляду було виявлено: плями речовини бурого кольору на вимикачі в коридорі квартири АДРЕСА_2 , куртку в коридорі вказаної квартири, групу плям речовини бурого кольору на халаті, який був у ванній кімнаті, попільничку з недопалками у кухні квартири, ніж, на якому плями речовини бурого кольору, плями речовини бурого кольору у кухні квартири, труп ОСОБА_10 в кімнаті, пошкодження футболки на тілі ОСОБА_10 , пошкодження на тілі ОСОБА_10 , телефон. Також було виявлено та вилучено належні підозрюваній ОСОБА_9 речі, а саме: куртку з матеріалу подібного до шкіри, майку біло-рожевого кольору з надписом «CELLBES», три скляні стопки, кухонний ніж з загальною довжиною леза 10 см, скляну чарку з зображенням квітів, халат блакитного кольору з візерунком квітів білого та червоного кольорів, рушник рожевого кольору, простирадло, светр бордового кольору у вертикальну смужку чорного кольору (а.п.143-169 т.2);

- виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 15.10.2015 року на ім`я ОСОБА_9 , в якій встановлено діагноз: алкогольне сп`яніння (а.п.170 т.2);

- висновку експерта №265 від 15.10.2015 року, відповідно до якого встановлено, що при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пошкодження серця, не проникаючих шкіряних ран на грудній клітці зліва та лівій гомілці, синця на спинці носа, подряпин на шиї та правому передпліччі. Смерть гр. ОСОБА_10 настала в результаті проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з пошкодженням серця, яке ускладнилось гострою внутрішньою кровотечею. Тілесні ушкодження в вигляді ран на грудній клітці, пошкодження серця, спричинені від дії гострого колюче-ріжучого предмету, з силою, достатньою для його спричинення, відносяться до Тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Рана на лівій гомілці спричинена від дії тупого твердого предмету, з силою, достатньою для їх спричинення, відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження в вигляді синця на обличчі спричинене від дії тупого твердого предмету, з силою, достатньою для їх спричинення, відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження в вигляді подряпин спричинене від дії тупого твердого предмету з граню, з силою, достатньою для їх спричинення, відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Враховуючи характеристику трупних змін (труп охолоджений рівномірно, трупне заклякання слабо виражене в м`язах обличчя, відсутнє в м`язах кінцівок, трупні плями блідо-фіолетового кольору, розміщені переважно на задньо-нижніх та частково бокових поверхнях тіла, слабо виражені, при дозованому натискуванні на них пальцем блідніють та відновлюють свій колір через 45 сек, обставини справи та дані лабораторних методів дослідження, експерт прийшов до висновку, що смерть гр. ОСОБА_10 настала в межах дев`яти-десяти годин до початку дослідження трупа в секційному залі, самостійно рухатись (рухатись, ходити, бігати, розмовляти, змінювати положення свого тіла тощо) після заподіяння йому тілесних ушкоджень, не виключається можливим протягом деякого часу (сек, хв). Між спричиненням тілесних ушкоджень та настанням смерті пройшов незначний проміжок часу (сек., хв.). Крім того, експерт встановив, що враховуючи характеристику наявних тілесних ушкоджень, даних лабораторних методів дослідження, вони спричинені зажиттєво, місць прикладання сили було не менше шести, мала місце зовнішня кровотеча. При судово-токсикологічному дослідженні крові виявлено етиловий спирт в концентрації 1,67‰, що за життя відповідало алкогольному сп`янінні середнього ступеню. При нанесенні тілесних ушкоджень потерпілий не міг відчувати особливого болю та страждань, так як етиловий алкоголь в даній концентрації за життя є сильним знеболюючим фактором.

- протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 16.10.2015 року, відповідно до якого в приміщенні Бердичівського моргу був оглянутий труп потерпілого, на якому були виявлені тілесні ушкодження та був вилучений його одяг (а.п.29-30 т.3);

- висновку експерта №361 від 15.10.2015 року, відповідно до якого: у гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент дослідження виявлені тілесні ушкодження в вигляді крововиливів на нижній повіці правого ока, на правому ліктьовому суглобі та подряпин між ІV-V пальцями правої кисті та на правому ліктьовому суглобі. Тілесні ушкодження відноситься до Легких тілесних ушкоджень. Давність отримання тілесних ушкоджень може відповідати часу та обставинам вказаним в постанові (а.п.32 т.3);

- висновку експерта № 1089 від 02.11.2015 року, відповідно до якого: кров трупа гр. ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр.-ки ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У змиві із фрагменту шпалер об.№1 та у вирізці із марлевого тампона об.№2 знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1,2 виявлені антигени В і Н. Походження даних антигенів в об.№1,2 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організм якої властиві антигени В і Н. Такою особою може бути і потерпілий ОСОБА_72 в межах системи АВО (а.п.36-38 т.3);

- висновку експерта №1088 від 02.11.2015 року, відповідно до якого: кров трупа гр. ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр.-ки ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У вирізці із марлевого тампона об.№1 виявлена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1 виявлені антигени В і Н. Походження даних антигенів в об.№1 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві антигени В і Н. Такою особою може бути і потерпілий ОСОБА_10 в межах системи АВО (а.п.42-44 т.3);

- висновку експерта №1085 від 27.10.2015 року, відповідно до якого: кров трупа гр. ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр.-ки ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У вирізці із халата об.№6 виявлена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№6 виявлені антигени В і Н. Походження даних антигенів в об. №6 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві дані антигени В і Н. Такою особою може бути потерпілий ОСОБА_10 в межах системи АВО (а.п.48-50 т.3);

- висновку експерта №1086 від 02.11.2015 року, відповідно до якого: кров трупа гр. ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр.-ки ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У вирізках із простирадла об.№ 1-3 та рушника об.№4,5 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№ 1-5 виявлені антигени В і Н. Походження даних антигенів в об.№1-5 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві антигени В і Н. Такою особою може бути і потерпілий ОСОБА_10 в межах системи АВО (а.п.54-56 т.3);

- висновку експерта № 1087 від 02.11.2015 року, відповідно до якого: кров трупа гр. ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр.-ки ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У вирізці із светра об.№1 виявлена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1 виявлені антигени В і Н. Походження даних антигенів в об.№1 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві антигени В і Н. Такою особою може бути і потерпілий ОСОБА_10 в межах системи АВО (а.п.60-62 т.3);

- висновку експерта № 1084 від 27.10.2015 року, відповідно до якого: кров трупа гр. ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр.-ки ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У вирізках із шортів об.№1,2 та футболки об.№3-5 виявлена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№1-5 виявлено антигени В і Н. Так як дані характеристики властиві потерпілому ОСОБА_10 , то походження крові в об.№1-5 від самого ОСОБА_10 не виключається (а.п.66-68 т.3);

- висновку експерта № 244/ц від 02.11.2015 року, відповідно до підсумків якого враховуючи отримані результати та групи крові осіб, що проходять по справі, можна прийти до висновку, що сліди крові, виявлені в піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_10 (об.2) утворилися від чоловіка, в крові якого міститься антиген В ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від самого потерпілого ОСОБА_10 .. Походження крові в об.2 від підозрюваної ОСОБА_9 виключається. Кров в піднігтьовому вмісті правої руки ОСОБА_10 (об.1) не знайдена (а.п.72-74 т.3);

- висновку експерта № 243/ц від 02.11.2015 року, відповідно до підсумків якого при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук ОСОБА_9 (об. 1,2) знайдені епітеліальні клітини, які належать особі жіночої генетичної статі. При серологічному дослідженні за допомогою реакції змішаної аглютинації на клітинах виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження даних клітин за рахунок самої підозрюваної ОСОБА_9 . Кров в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_9 (об. 1,2) не знайдена (а.п.78-80 т.3);

- висновку експерта № 242/ц від 02.11.2015 року, відповідно до підсумків якого при судово-цитологічному дослідженні ножа (об.1) знайдена кров особи чоловічої генетичної статі та виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО. Враховуючи отримані результати та групи крові осіб, що проходять по справі, експерт прийшов до висновку, що сліди крові на ножі утворилися від чоловіка, в крові якого міститься антиген В ізосерологічної системи АВО, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_10 . Походження крові в об.1 від підозрюваної ОСОБА_9 виключається (а.п.95-97 т.3);

- висновком експерта № 245/ц від 02.11.2015 року, відповідно до підсумків якого при судово-цитологічному дослідженні слідів слини на недопалках сигарет (об. 1-4) знайдена слина, статева належність якої не встановлена в зв`язку з відсутністю клітинних елементів, придатних для обліку та виявлений антиген А ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження цієї слини від особи, яка належить до групи А(ІІ). Походження слини в об. 1-4 від підозрюваної ОСОБА_9 не виключається. Походження слини в об. 1-4 від потерпілого ОСОБА_10 виключається. При судово-цитологічному дослідженні слідів слини на недопалку сигарети (об.5) та двох недопалків самокруток (об.6,7) знайдена слина, статева належність якої не встановлена в зв`язку з недостатньою кількістю клітинних елементів, придатних для обліку та виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО. Враховуючи отримані результати експерт встановив, що сліди слини, якщо вони походять від однієї особи, були залишені особою, в крові якої містяться антигени А і В ізосерологічночї системи АВО, тобто особою групи АВ(ІУ). В разі, якщо ці недопалки курили двоє або більше осіб, то ними могли бути особи, які належать до груп А(ІІ) та В(ІІІ). Походження слини в об.5,6,7 від потерпілого ОСОБА_10 та підозрюваної ОСОБА_9 не виключається (а.п.101-103 т.3);

- висновку експерта №236 - МК від 18.11.2015 року, відповідно до якого на футболці постраждалого ОСОБА_10 виявлено три наскрізні пошкодження тканини. Пошкодження розташовуються на передній поверхні футболки в середній частині зліва, посередині та справа. Дані пошкодження являються колото-різаними та утворились від неодноразової проникаючої дії колючо-ріжучого предмету, який має лезо та обух з невираженими ребрами, з шириною клинка на глибині занурення через шари одягу та тіло в межах 4мм та 15мм. Пошкодження на одязі співпадають з розташуванням ушкоджень на тілі постраждалого, які розташовані на грудній клітці зліва в проекції 6-7го ребра по середньо-ключичній лінії та на грудній клітці справа. Дані пошкодження на досліджуваному одязі мають схожі характеристики країв, кінців та форми, тому найбільш ймовірно пошкодження на одязі та ушкодження на тілі утворились від дії одного травмую чого предмету. Не виключається можливість утворення пошкодження на одязі та ушкодження на тілі постраждалого ОСОБА_10 від дії клинка ножа, що представлений на дослідження, при умові занурення його на глибину до 50мм (а.п.106-109 т.3);

- висновку експерта № 1/1570 від 15.12.2015 року згідно з яким сліди папілярних узорів рук з найбільшими розмірами по вісях 13x32 мм, 14x32 мм (стрічка №1), 19x20 мм (стрічка №2), 18x20 мм (стрічка №3), 20x25 мм, 16x25 мм, 10x17 мм (стрічка №4), 17x30 мм (стрічка №5), 14x25 мм (стрічка №6), 21x35 мм (стрічка №7), які були вилучені 15.10.2015 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_5 , придатні для ідентифікації по ним особи. Сліди папілярних узорів рук, які відкопійовані на копіювальний шар відрізків стрічок: №1 (слід розмірами 13x32 мм) залишений поверхнею вказівного пальця правої руки гр. ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; №1 (слід розмірами 14x32 мм) залишений поверхнею середнього пальця правої руки гр. ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; №2 (слід розмірами 19x20 мм) залишений поверхнею великого пальця правої руки гр. ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; №3 (слід розмірами 18x20 мм) залишений поверхнею великого пальця правої руки гр. ОСОБА_73 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; №4 (слід розмірами 20x25 мм) залишений поверхнею великого пальця правої руки гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; №4 (слід розмірами 16x25 мм) залишений поверхнею середнього пальця правої руки гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; №4 (слід розмірами 10x17 мм) залишений поверхнею вказівного пальця правої руки гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; №5 (слід розмірами 17x30 мм) залишений поверхнею середнього пальця правої руки гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; №6 (слід розмірами 14x25 мм) залишений поверхнею вказівного пальця правої руки гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; №7 (слід розмірами 21x35 мм) залишений поверхнею великого пальця лівої руки гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.112-150 т.3);

- висновку судово- психіатричного експерта № 469-2015 від 24.11.2015 року, відповідно до якого: ОСОБА_9 , 1977 р.н., в минулому будь-якими психічними захворюваннями не страждала та не страждає ними в даний час. В даний час виявляє ознаки змішаного розладу особистості, що відповідає критеріям шифру F 61.0 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Однак, вище вказані зміни зі сторони психіки не досягають ступеню психічного захворювання, знаходяться в межах патології характеру та не позбавляють її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 в період часу, до якого відноситься інкримінований їй злочин, будь-якими психічними захворюваннями або слабоумством не страждала та в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності (алкогольному психозі, реактивному стані, патологічному сп`янінні, патологічному афекті), які б позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними - не перебувала. Виявляла ознаки змішаного розладу особистості, що відповідає критеріям шифру F 61.0 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Однак, вище вказані зміни зі сторони психіки не досягали ступеню психічного захворювання та не позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Її дії носили характер п`яної розгальмованості, але були послідовними, цілеспрямованими, пролонгованими у часі, з адекватною мовною продукцією, зв`язок з оточенням не втрачала, послідовно, в подробицях відтворювала їх на етапі попереднього слідства, згідно своєї версії. Загальна психологічна характеристика ОСОБА_9 виявляє емоційно-вольову нестійкість по змішаному типу у вигляді егоцентричності, демонстративності, стенічного типу реагування, зниження вольового контролю поведінки в фруструючих або суб`єктивно-неприємних для неї ситуаціях; фрустраційні реакції носять змішаний характер (можуть бути направлені на інших або на себе), бажає викликати співчуття. Однак, свідомий вольовий контроль поведінки не порушений, відчуття дистанції зберігає, свою поведінку та емоції на момент огляду контролює, загальний фон настрою рівний, емоційні реакції адекватні, лабільні. Пізнавальна діяльність психіки збережена. Інтелект відповідає отриманій освіті та віку. Здатність до прогнозування не порушена. Відмічені індивідуально-психологічні особливості не позбавляють її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 яких-небудь властивостей психіки, які мають яскраво виражений характер і могли б справляти істотний вплив на її поведінку - не виявляє. ОСОБА_9 в момент вчинення кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту не знаходилась. Знаходилась в стані простого алкогольного сп`яніння. ОСОБА_9 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкримінований їй злочин, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру (а.п.153-155 т.3);

- акту судово-наркологічної експертизи від 24.11.2015 року, відповідно до якого обвинувачена виявляє ознаки поведінкового розладу в зв`язку із вживання спиртних напоїв (а.п.157 т.3);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 21.10.2015 року з участю свідка ОСОБА_67 із фототаблицями, відповідно до якого свідок спочатку в приміщенні Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області, а потім на місці події (кв. АДРЕСА_2 ) розказала та продемонструвала про відомі їй обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_74 (а.п.71-77 т.4);

- висновку експерта № 628 від 14.12.2015 року, відповідно до якого спричинення тілесних ушкоджень за обставин, на які вказують свідки ОСОБА_75 та ОСОБА_60 в ході допиту, проведення слідчого експерименту за їх участю, не виключається можливим (а.п.78-79 т.4);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 11.12.2015 року з участю підозрюваної ОСОБА_9 , в присутності її захисника ОСОБА_7 , відповідно до якого ОСОБА_9 в приміщенні кв. АДРЕСА_2 розказала про відомі їй обставини, що стосуються вбивства ОСОБА_10 (а.п.80-85 т.4).

Зауважень з приводу належності, допустимості поданих суду та досліджених судом в судовому засідання доказів сторонами подано не було.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази з дотриманням ст.94 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_8 , що викладені в обвинувальному акті за ч.1 ст.115 КК України, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Відтак, версія сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не мала наміру позбавляти життя ОСОБА_10 , а лише захищалася від небезпечного посягання на своє життя та здоров`я, а тому діяла в межах необхідної оборони, була ретельно перевірена та відхилена судом першої інстанції як неспроможна, з чим повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

На переконання апеляційного суду, версія подій, яку надала сторона захисту, не доводить наявність розумного сумніву у версії сторони обвинувачення. Більше того версія сторони захисту не узгоджується з доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження. Будь-яких доказів, які якимось чином підтверджували б версію сторони захисту про наявність в діях ОСОБА_8 , ознак необхідної оборони, не було надано ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд у своїх рішеннях (постанова ККС ВС від 19.07.2022 №496/1486/18, постанова ККС ВС від 25.01.2023 №243/9755/20) неодноразово звертав увагу на те, що за нормативним визначенням, умисне вбивство (ст. 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаними діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Як убачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 проживали в цивільному шлюбі, неодноразово між ними виникали сварки, в тому числі в ході спільного вжиття алкогольних напоїв.

В день події, як зазначила обвинувачена та свідки ОСОБА_60 та ОСОБА_75 , вони разом із потерпілим ОСОБА_10 спільно вживали алкогольні напої в квартирі обвинуваченої. В ході спільного розпиття алкогольних напоїв між обвинуваченою та потерпілим раптово виникла сварка, що не заперечується обвинуваченою ОСОБА_8 . При цьому, сама обвинувачена в ході судового розгляду визнала, що від її дій загинув ОСОБА_10 , хоча повідомила, що наміру вбивати вона не мала, що відповідає доводам апеляційної скарги захисника, які зводяться до того, що обвинувачена діяла в межах необхідної оборони.

Так, закріплене у ст.36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. Під час з`ясування наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Питання спрямованості умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, потрібно враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Конкретні обставини цього кримінального провадження, а саме нанесення не менш як шести ударів ОСОБА_8 ножем, заподіяння не проникаючих шкіряних ран на грудній клітці зліва та лівій гомілці, а також проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва з пошкодження серця, тобто в область життєво важливого органу, що знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю, події, які передували і послідували в цей день свідчать виключно про направленість умислу обвинуваченої на умисне вбивство та про відсутність потенційної загрози для її життя та здоров`я зі сторони потерпілого ОСОБА_10 .

Не визнання при цьому обвинуваченою умислу на вбивство, не спростовує наслідків, які настали від її дій, та відповідно кваліфікацію.

У матеріалах провадження немає доказів на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_10 вчинив дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені ОСОБА_8 як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого злочину, і викликали би у неї стан необхідної оборони.

Варто зауважити, що на початку події вбивства, як потерпілий так і обвинувачена діяли лише за допомогою власних фізичних сил. Під час конфлікту, обом її учасникам, були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновками експертиз, що свідчить про відсутність жорстокого побиття. Зокрема, згідно висновку експерта №265 від 14.12.2015 року заподіяні ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді рани на лівій гомілці, синця на обличчі та подряпин на шиї та правому передпліччі належать до легких тілесних ушкоджень. Висновком судово-медичної експертизи №361 від 15.10.2015 року, яка проводилось відразу після вчинення злочину 15.10.2015 року встановлено, що у ОСОБА_8 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на нижній повіці правого ока, на правому ліктьовому суглобі та подряпин між ІV-V пальцями правої кисті та на правому ліктьовому суглобі.

Ці обставини спростовують твердження сторони захисту про те, що побиття обвинуваченої ОСОБА_10 становило загрозу її здоров`ю та життю. Будь-яких інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , які давали б змогу вважати, що потерпілий ОСОБА_10 дійсно напав на обвинувачену, спричинив їй тілесні ушкодження, щоб давало підставу останній захищатися за допомогою ножа від дій потерпілого, не виявлено. В матеріалах справи відсутні дані про використання під час події загиблим предметів або зброї, застосування яких могло бути реальною загрозою для життя або здоров`я ОСОБА_8 , а свідчення обвинуваченої про те, що ніж опинився в її руках випадково, і що забрала ніж в потерпілого є голослівними та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_60 та ОСОБА_76 .

Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, дії загиблого, які були спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченій вже були припинені свідком ОСОБА_60 , однак обвинувачена взяла ніж та нанесла потерпілому тілесні ушкодження у життєво важливий орган.

Більше того, ОСОБА_8 мала реальну можливість уникнути такого розвитку події, зі слів самої ж обвинуваченої « ОСОБА_35 почала розбороняти, вона сіла на своє місце, ОСОБА_33 пішов в кімнату. ОСОБА_35 каже: «Давай я відкриваю двері і ми вибіжимо на двір». Вона пішла на кухню, хотіла взяти свій гребінець для волосся. ОСОБА_33 вийшов з кімнати і почав знову її тягнути», тобто після того, як потерпілий пішов в кімнату, обвинувачена, якби відчувала загрозу своєму життю чи здоров`ю, не йшла б на кухню, щоб взяти гребінець і розчесати волосся, а б негайно залишила місце події та уникнула б подальшого розвитку події.

Отже, встановлені судом фактичні обставини свідчать про відсутність акту суспільно небезпечного посягання зі сторони ОСОБА_10 , який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_8 , що в свою чергу могло викликати у останньої невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. При цьому механізм заподіяння ушкодження у життєво-важливий орган грудної клітки справа з ушкодженням серця, знаряддя вчинення злочину (ніж), сила і локалізація ударів свідчать саме про усвідомлення обвинуваченою суспільної небезпечності своїх дій, передбачення нею суспільно небезпечних наслідків та бажання їх настання.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_7 у апеляційній скарзі про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 необхідної оборони не можна визнати прийнятними, а тому її дії обґрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Всі досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окремо, так і у їх сукупність, з урахуванням в тому числі показань обвинуваченої підтверджують обставини, що регламентовані ст.91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення, у тому числі й перебігу події), причетності обвинуваченої до учинення інкримінованого їй діяння, її винуватості, форми вини, мотивів і мети та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого ОСОБА_8 у даному провадженні кримінального правопорушення.

Апеляційні посилання на те, що стороною обвинувачення не було встановлено мотивів та мети вчинення обвинуваченою злочину, є безпідставними. У даному кримінальному провадженні, виходячи із змісту фактичних обставин справи, судом першої інстанції встановлено наявність не лише умисної форму вини, але й мотиву злочину, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, чого достатньо для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1ст.115 КК України. Зазначений мотив умисного вбивства не є кваліфікуючою ознакою і не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченої.

Щодо апеляційних доводів захисника про не надання судом першої інстанції оцінки показанням свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_64 , ОСОБА_25 , ОСОБА_77 , за якими вони підтвердили факти постійного побиття ОСОБА_10 обвинуваченої, що за переконанням сторони захисту змусило останню захищатись від небезпечного посягання на своє життя і здоров`я, то такі доводи колегія суддів відхиляє, вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки апеляційний суд переглядає оскаржуваний вирок в межах висунутого ОСОБА_8 обвинувачення. При цьому варто зауважити, що ці обставини, на які посилається сторона захисту, що потерпілий раніше до події систематично застосовував до обвинуваченої насильство, не можуть беззаперечно свідчити про існування, в момент події, яка ставиться у вину ОСОБА_8 суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_10 , яке б давало право обвинуваченій заподіювати йому шкоду, яка призвела до його смерті, тобто яка явно не відповідала небезпечності посягання або обстановці захисту.

Наведені вище обставини, конфлікт та обопільна бійка не вимагали застосування, в ході цього конфлікту обвинуваченою кухонного ножа, як знаряддя злочину, та заподіяння ним потерпілому проникаючого поранення грудної клітки справа з пошкодженням серця, що призвели до його смерті.

Щодо здійснення судового розгляду без участі потерпілої ОСОБА_78 , то апеляційний суд звертає увагу на наявність у матеріалах провадження заяви від потерпілої (а.п.128 т.1), в якій вона, звертаючись до суду першої інстанції, просила у підготовчому судовому засіданні та під час розгляду справи по суті слухати справу без її участі у зв`язку із проблемами зі здоров`ям та неможливістю прибувати до суду. Вказала, що матеріальних та моральних претензій до обвинуваченої не має, при визначенні покарання просила обрати найсуворішу міру покарання, передбачену законодавством. Апеляційний суд вважає, що потерпіла ОСОБА_79 фактично висловила свою позицію по даному провадженню.

Відповідно до вимог ст.325 КПК України участь потерпілого у судовому розгляді не є обов`язковою. Явка потерпілого до суду є його правом, а не обов`язком. Примусових способів забезпечення явки потерпілого до суду законом не передбачено. У разі неявки потерпілого, який був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, суд вирішує питання щодо можливості проведення судового засідання без його участі з урахуванням конкретних обставин справи - процесуальної необхідності присутності потерпілого в судовому засіданні, тривалості строків кримінального провадження тощо.

Матеріалами провадження підтверджується, що повістки, надіслані на адресу потерпілої, зазначену самою потерпілою у заяві про розгляд справи без її участі, про виклики у судові засідання, поверталися до суду першої інстанції через відсутність адресата за вказаною адресою. Таким чином, на думку колегії суддів судом першої інстанції було в повній мірі забезпечено право потерпілого на участь в судовому розгляді.

Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що питання про порушення прав учасника кримінального провадження може вирішуватися лише за ініціативою носія цього права (постанова Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 361/1254/22).

Як видно з матеріалів провадження, потерпіла протягом усього розгляду кримінального провадження, у тому числі і під час апеляційного розгляду, не подавала заяв про порушення її права на повідомлення про дату, час і місце судового розгляду, а також здійснення судового розгляду без її участі, вирок суду першої інстанції не оскаржувала.

Відсутність потерпілої під час судового розгляду не вплинула на повноту дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає у даному кримінальному провадженні істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, передбаченого п.5 ч.2 ст.412 КПК, як про це наголошує сторона захисту.

Не заслуговують на увагу твердження захисника про відсутність будь-яких відомостей про відправлення потерпілій ОСОБА_80 копії оскаржуваного вироку, що спростовується даними супровідного листа від 12.05.2025 року про направлення копії вироку щодо ОСОБА_8 (а.п.147 т.4).

Не вбачає колегія суддів і порушень вимог кримінально-процесуального закону у зв`язку із тим, що дослідження протоколу слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_81 відбулося без її особистої присутності в судовому засіданні, про що клопотала сторона захисту, оскільки участь свідка під час дослідження протоколу слідчого експерименту не є обов`язковою. Колегія суддів звертає увагу, що свідок ОСОБА_75 вже була допитана судом, а тому її додаткова участь при дослідженні протоколу не змінює ні змісту її свідчень, ні самого протоколу. Протокол слідчого експерименту є окремим самостійним процесуальним джерелом доказів, який суд оцінив за правилами ст. 94 КПК на основі змісту самого протоколу.

Відхиляє апеляційний суд і апеляційні доводи сторони захисту про невідповідність призначеного судом покарання ступню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, з огляду на наступне.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На переконання апеляційного суду, при призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України.

Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

При вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке у відповідності до норм ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, його суспільну небезпеку та наслідки, конкретні обставини та спосіб вчинення злочинних дій, ставлення обвинуваченої до вчиненого.

Належно враховано судом й характеризуючі особу обвинуваченої дані, зокрема, те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках в наркологічному та психдиспансерах не перебуває, на даний час страждає на тяжке захворювання.

Відповідно до ст.66 КК України, суд визнав обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченої, часткове визнання вини.

В якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_8 призначене у виді позбавлення волі, в мінімальній межі санкції кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за своїм видом і розміром є таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, а тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Як вбачається із матеріалів провадження, потерпіла при визначенні покарання просила обрати найсуворішу міру покарання.

Доводи захисника обвинуваченої про те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що вона має тяжке захворювання є безпідставними, оскільки ця обставина судом взята до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами провадження.

Крім того, наявність захворювання, відсутність цивільного позову від потерпілої сторони та відмова останньої від відшкодування не є тими обставинами, які б свідчили про необхідність призначення іншого розміру покарання. Вказані обставини жодним чином не впливають на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 діяння та, відповідно, не знижують ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченій, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проте, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено та з матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Таким чином, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілою, знаряддя вчиненого кримінального правопорушення, кількість тілесних ушкоджень та їх локалізація (грудна клітка, серце), наявність обставин, які обтяжують покарання (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння), навіть при наявності часткового визнання вини обвинуваченою та відсутності цивільного позову потерпілої, на думку колегії суддів не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_8 діяння та свідчать про його підвищену суспільну небезпечність.

В апеляційній скарзі не зазначені конкретні обставини або докази, які б свідчили про невідповідність покарання, призначеного обвинуваченій судом першої інстанції, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, відсутні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченій.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_8 покарання (яке є мінімальним за санкцією ч.1 ст.115 КК України) відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районний суду м.Житомира від 12.02.2025 відносно ОСОБА_8 без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :