ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4558/24
Номер провадження: 11-кп/819/117/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000069 від 19.01.2024, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 21.08.2024 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, неодруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно непрацевлаштованого, освіта повна середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Встановлені судом обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винувати у тому, що він 05 грудня 2023 року в денний час (більш точний час досудовим слідством не встановлено), переслідуючи прямий злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом віджиму дерев`яної вхідної двері проник до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки зі спальної кімнати викрав належне потерпілому ОСОБА_8 майно на суму 6 290 грн. 00 коп., чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на вказану суму.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, він же, продовжуючи свою злочинну діяльність, в період часу з 10 грудня 2023 року по 14 грудня 2023 року в денний та нічний час (більш точний час досудовим слідством встановити слідством не представилося можливим), переслідуючи єдиний прямий злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, повторно, шляхом віджиму металопластикового вікна житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , проник в середину, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно.

Далі ОСОБА_7 , шляхом віджиму металопластикового вікна проник в середину гаражного приміщення та господарчої прибудови, що розташоване на території вищезазначеного домоволодіння, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно на загальну суму 34 733 грн. 52 коп., тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на вказану суму.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, інше приміщення, вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що в порушення вимог ст.65, 75 КК України, суд першої інстанції під час прийняття рішення про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства не взяв до уваги, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, є умисним, корисливим, вчиненим в умовах воєнного стану, що значно підвищує його суспільну небезпечність.

Суд не зважив на конкретні обставини вчинення злочину, зокрема те, що ОСОБА_7 , скориставшись тим, що потерпілі були змушені залишити свою домівку, систематично виносив та привласнював речі потерпілих.

При цьому, викриття злочинної діяльності стало можливим виключно через втручання працівників правоохоронного органу.

Суд залишив поза увагою негативну репутацію обвинуваченого, який схильний до скоєння умисних корисливих злочинів, раніше був судимий за аналогічний злочин 01.02.2022 Херсонським міським судом Херсонської області за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Отже, ОСОБА_7 висновків для себе не зробив та через незначний проміжок часу після зняття судимості, вчинив ряд умисних тяжких корисливих злочинів.

Крім того, суд не врахував, що обвинувачений не має законних джерел доходів та міцних соціальних зв`язків.

Суд безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання, та які дають підстави для застосування ст.75 КК України, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування потерпілим збитків, оскільки викрадене майно було частково відшукано та повернуто потерпілим працівниками поліції, а не пов`язано з активною поведінкою самого обвинуваченого, що в свою чергу не свідчить про добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди.

Відсутнє й активне сприяння у розкритті злочину з боку обвинуваченого, оскільки він частково добровільно видав викладене майно лише на вимогу працівників поліції.

Все це не свідчить про зменшення суспільної небезпечності особи обвинуваченого та вчиненого злочину.

Просить вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок суду залишити без змін.

Позиції сторін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, просив ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок залишити без змін, повторно дослідивши матеріали провадження, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, належить скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених санкцією статті Особливої частини Кодексу, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для ї виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Статтею ст.75 КК України, передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано не було.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із п.2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Як випливає з матеріалів справи, призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, вину визнав в повному об`ємі, жодних перешкод під час досудового розслідування не чинив, не намагався уникнути відповідальності, розкаявся у вчиненому, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відніс повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування реального покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам ст.65, 75 КК України.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення.

Так, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, є умисним, корисливим, вчиненим в умовах воєнного стану, що значно підвищує його суспільну небезпечність та особи винного.

Крім того, ОСОБА_7 скористався тим, що потерпілі були змушені залишити свої домівки, викрадав з них майно потерпілих, а викриття злочинної діяльності стало можливим виключно через втручання працівників правоохоронного органу.

Також суд залишив поза увагою негативну репутацію обвинуваченого, який схильний до вчинення умисних корисливих злочинів, непрацевлаштований, а тому злочинна діяльність є його основним джерелом доходів, міцних соціальних зв`язків не має.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно визнав обставинами, що пом`якшують покарання, та які дають підстави для застосування ст.75 КК України активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування потерпілим збитків, оскільки викрадене майно було частково відшукано та повернуто потерпілим працівниками поліції, а не пов`язано з активною поведінкою самого обвинуваченого, що в свою чергу не свідчить про добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди.

Відсутнє й активне сприяння у розкритті злочину з боку обвинуваченого, оскільки він частково добровільно видав викладене майно лише на вимогу працівників поліції.

Все це не свідчить про зменшення суспільної небезпечності особи обвинуваченого та вчиненого злочину, які б беззаперечно давали підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що у цій конкретній справі не досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також не враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Дані про особу ОСОБА_7 , характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, свідчать про суспільну небезпечність його особи та неможливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання у виді позбавлення волі.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання, яке призначено судом першої інстанції ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України, є недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто воно не сприяє меті кримінального покарання - не тільки виправлення засудженого, але й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а тому є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його суспільній небезпечності.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі в межах строку, визначеного судом першої інстанції та запропонованого прокурором.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Тому, зважаючи на доводи прокурора та заявлені ним вимоги, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити.

Керуючись ч.15 ст.615, ст.404, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд.

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 21.08.2024 щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання - скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку апеляційного суду.

У решті вирок суду першої інстанції щодо нього - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4