ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1879/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0000191 від 23.01.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Молодецьке Черкаської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

встановив:

1. До Дарницького районного суду м. Києва 25 червня 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000191 від 23.01.2024, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

2. Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він у невстановлений під час досудового розслідування час, перебуваючи у невстановленому під час досудового розслідування місці, вступив у злочинну змову із невстановленими особами (матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження), з метою заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в умовах воєнного стану.

Згідно з досягнутими домовленостями, невстановлені особи мали надсилати у месенджері «Viber» на мобільні пристрої користувачів під приводом придбання у них певних речей, щодо продажу яких розміщені оголошення в мережі Інтернет, фішингові посилання на веб-ресурс, візуально оформлений з використанням зовнішніх елементів (інтерфейсу), копіюючих інтернет-сторінку сервісу «ОЛХ-доставка», перейшовши за яким останні мали ввести реквізити платіжної банківської картки, включаючи її номер, строк дії, код перевірки дійсності картки платіжної системи (далі - код CVV/CVC), код захисту інформації (далі - пін-код), код для ідентифікації держателя картки (далі - 3D-Secure) нібито для отримання грошових коштів за продаж речей. У подальшому, невстановлені органом досудового розслідування особи, отримавши зазначену інформацію, мали передавати її в месенджері «Telegram» ОСОБА_7 , який у свою чергу мав додавати її до мобільного платіжного сервісу «GooglePay» та з його використанням здійснювати заволодіння грошовими коштами з розрахункових рахунків, згідно з отриманими реквізитами банківських карток, шляхом здійснення безготівкових розрахунків у торговельних мережах.

Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, переслідуючи корисливі мотиви, невстановлена під час досудового розслідування особа, перебуваючи у невстановленому органом досудового розслідування місці, у невстановлений органом досудового розслідування час, не пізніше 23 січня 2024 року, знайшла на інтернет-сервісі оголошень «ОЛХ» оголошення про продаж «ручки до автомобілю», яке розмістила ОСОБА_5 зі свого облікового запису.

Після чого, 23 січня 2024 року, о 14 год. 59 хв., невстановлена органом досудового розслідування особа надіслала у месенджері «Viber» із зазначенням номеру мобільного телефона НОМЕР_1 на номер мобільного телефона ОСОБА_5 НОМЕР_2 повідомлення про намір придбати «ручку до автомобілю» та оформити сервіс «ОЛХ-доставка», на що ОСОБА_5 погодилася.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, невстановлена органом досудового розслідування особа, о 15 год. 11 хв., того ж дня, надіслала у месенджері «Viber» ОСОБА_5 фішингове посилання, перейшовши за яким остання опинилася на сторінці, візуально оформленій з використанням зовнішніх елементів (інтерфейсу), копіюючих інтернет-сторінку сервісу «ОЛХ-доставка».

Надалі, ОСОБА_5 , будучи введена в оману та впевнена, що зазначення особистих банківських реквізитів є обов`язковою умовою для отримання грошових коштів від продажу товару, ввела реквізити банківської картки, відкритої на її ім`я в АТ «КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , а саме: номер платіжної банківської картки, строк дії, код CVV/CVC, пін-код.

Отримавши реквізити банківської картки ОСОБА_5 , невстановлена органом досудового розслідування особа, надіслала їх 23 січня 2024 року, у період часу з 15 год. 11 хв. до 16 год. 27 хв., більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , який перебуваючи на території міста Києва, більш точне місце знаходження органом досудового розслідування не встановлено, у той же проміжок часу, додав їх до мобільного платіжного сервісу «GooglePay», встановленого на мобільному телефоні, що перебував у його користуванні.

У подальшому, цього ж дня, ОСОБА_7 , знаходячись у магазині ТОВ «Сота-Альянс», розташованому у ТЦ «Аркадія», за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 33, діючи за попередньою змовою групою осіб, заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 о 16 год. 27 хв., здійснивши розрахунок за покупку товарів з використанням мобільного платіжного сервісу «GooglePay», встановленого на мобільному телефоні, що перебував у його користуванні, на загальну суму 74 139 грн двома платіжами, а саме здійснив покупку восьми смартфонів загальною вартістю 72 092 грн та зарядного пристрою, зарядного кабелю та чохла для телефону загальною вартістю 2 047 грн.

Так, ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 у сумі 74 139 грн шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене групою осіб, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в умовах воєнного стану, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України.

3. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе за ч. 4 ст. 190 КК України визнав повністю та показав, що дійсно вступив у злочинну змову із невстановленими особами (матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження), з метою заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в умовах воєнного стану. Згідно з досягнутими домовленостями, невстановлені особи мали надсилати у месенджері «Viber» на мобільні пристрої користувачів під приводом придбання у них певних речей, щодо продажу яких розміщені оголошення в мережі Інтернет, фішингові посилання на веб-ресурс, візуально оформлений з використанням зовнішніх елементів (інтерфейсу), копіюючих інтернет-сторінку сервісу «ОЛХ-доставка», перейшовши за яким останні мали ввести реквізити платіжної банківської картки, включаючи її номер, строк дії, код перевірки дійсності картки платіжної системи (далі - код CVV/CVC), код захисту інформації (далі - пін-код), код для ідентифікації держателя картки (далі - 3D-Secure) нібито для отримання грошових коштів за продаж речей. У подальшому, невстановлені органом досудового розслідування особи, отримавши зазначену інформацію, мали передавати її в месенджері «Telegram» йому, а він у свою чергу мав додавати її до мобільного платіжного сервісу «GooglePay» та з його використанням здійснювати заволодіння грошовими коштами з розрахункових рахунків, згідно з отриманими реквізитами банківських карток, шляхом здійснення безготівкових розрахунків у торговельних мережах. 23 січня 2024 року, о 14 год. 59 хв., невстановлена органом досудового розслідування особа надіслала у месенджері «Viber» із зазначенням номеру мобільного телефона НОМЕР_1 на номер мобільного телефона ОСОБА_5 НОМЕР_2 повідомлення про намір придбати «ручку до автомобілю» та оформити сервіс «ОЛХ-доставка», на що ОСОБА_5 погодилася. Отримавши реквізити банківської картки ОСОБА_5 , невстановлена органом досудового розслідування особа, надіслала їх йому 23 січня 2024 року, у період часу з 15 год. 11 хв. до 16 год. 27 хв., а він додав їх до мобільного платіжного сервісу «GooglePay», встановленого на мобільному телефоні, що перебував у його користуванні. У подальшому, цього ж дня, він знаходячись у магазині ТОВ «Сота-Альянс», розташованому у ТЦ «Аркадія», за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 33, діючи за попередньою змовою групою осіб, заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_5 о 16 год. 27 хв., здійснивши розрахунок за покупку товарів з використанням мобільного платіжного сервісу «GooglePay», встановленого на мобільному телефоні, що перебував у його користуванні, на загальну суму 74 139 грн двома платіжами, а саме здійснив покупку восьми смартфонів загальною вартістю 72 092 грн та зарядного пристрою, зарядного кабелю та чохла для телефону загальною вартістю 2 047 грн, тобто на загальну суму 74 139 грн. Про вчинене щиро шкодує.

4. Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

5. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

6. Вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

7. Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене групою осіб, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

8. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, з неповною вищою освітою, працює не офіційно.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є повне визнання вини, щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданих злочином збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

8.1 Також за наявності всіх вказаних вище обставин, суд дійшов висновку, що застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням будуть правильними, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання.

Про застосування вказаного інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням просив у судових дебатах прокурор, потерпіла підтримала прокурора.

9. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на строк до 02 липня 2025 року, що завершив свою дію. Запобіжний захід під час судового розгляду не обирався.

10. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 .

За загальним правилом особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди (ст. 128 КПК України, ст.ст. 1166-1167 ЦК України).

Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; неодержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, то суд переходить до розгляду питання з приводу цивільного позову.

Потерпілою ОСОБА_5 до початку підготовчого судового засідання було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування збитків на загальну суму 109 139 грн, а саме: 74 139 грн матеріальної шкоди; 30 000 грн моральної шкоди; 5 000 грн понесені витрати на правничу допомогу.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Позовні вимоги цивільний позивач обґрунтовує тим, що згідно з обставинами, встановленими під час досудового розслідування ОСОБА_7 у січні 2024 року, шахрайським способом заволодів грошовими коштами у сумі 74 139 грн, що належали потерпілій ОСОБА_5 .

Під час судового розгляду кримінального провадження потерпіла підтримала заявлений цивільний позов та просила такий задовольнити в повному обсязі.

Вирішуючи питання цивільного позову в цій частині суд виходить з такого.

Як встановлено судом під час розгляду кримінального провадження під час вчинення неправомірних дій ОСОБА_7 внаслідок заволодіння чужим майном шляхом обману останній заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 74 139 грн.

Сума грошових коштів, якими заволодів обвинувачений ОСОБА_7 становить 74 139 грн та зазначені обставини встановлені судом на підставі фактичних даних, які не заперечувались обвинуваченим та були наведені вище у цьому вироку.

З огляду на викладене, оскільки судом встановлена наявність всіх зазначених елементів, які становлять підстави для відшкодування шкоди, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 як особа, яка своїми протиправними діями завдала матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 має таку відшкодувати, тому цивільний позов в частині стягнення майнової шкоди підлягає задоволенню частково, з урахуванням відшкодованих збитків у розмірі 10 000 грн, що підтверджено суду наданими квитанціями про переказ.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Оцінюючи вимоги цивільного позивача про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди у сумі 30 000 грн, слід виходити з того, що потерпіла ОСОБА_5 безсумнівно отримала моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілою вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що позивачу відповідно до вказаних міркувань щодо отриманих страждань, рівня втручання та вимушених змін, завдано шкоди, яка судом оцінюється в сумі 30 000 грн і на переконання суду, є цілком рівнозначною.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволення повністю на користь ОСОБА_5 у розмірі 30 000 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Від початку у цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу потерпіла просила про стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат понесла.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілій, себто цивільному позивачу ОСОБА_5 правничої допомоги адвокатом ОСОБА_8 відбувалося на підставі договору про надання правничої допомоги. Адвокат підготував позовну заяву, яка була подана потерпілою під час судового провадження про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням викладеного заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн відповідають критеріям реальності та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталої судової практики і безумовно підлягають задоволенню у повному обсязі.

11. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

12. Долю речових доказів вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

1. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

2. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки.

На підставі пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 виконання наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

3. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на строк до 02 липня 2025 року, що завершив свою дію. Запобіжний захід під час судового розгляду не обирався.

4. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 майнову шкоду заподіяну злочином на загальну суму 64 139 грн, у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди 30 000 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

5. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

6. Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: ноутбук «Samsung» RV 520, сірого кольору із зарядним пристроєм, та мобільний телефон «Samsung» A34 imei НОМЕР_4 , imei НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , повернути обвинуваченому ОСОБА_7 як власнику за належністю.

7. Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

8. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

9. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1