ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1011/25 Справа № 190/2857/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

якою відмовлено у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та застосувати до нього ст. 81 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він працює в установі виконання покарань, позитивно характеризується, має два заохочення, стягнення відсутні.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні подання ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки наявність заохочень, які отримав засуджений за весь період відбування покарання, не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого умовно-достроково. Окрім того, засуджений є особою, яка раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, про що свідчать вчинені ним нові злочини.

Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений не довів свого виправлення.

Застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Так, згідно із поданням та висновком щодо ступеня виправлення, засуджений ОСОБА_7 відбував покарання: - з 22.11.2022 року по 04.07.2023 року в ДУ Криворізька установа виконання покарань № 3; - з 04.07.2023 року по 15.07.2023 року в дільниці карантину діагностики та розподілу ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122; - з 15.07.2023 року по теперішній час на дільниці ресоціалізації ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122. За весь період відбування покарання має два заохочення, стягнень не мав. В установі активно залучається до робіт із забезпечення установи продовольством, на сільськогосподарській дільниці установи, на загальних засадах, без оплати праці. До роботи ставиться добре. Брав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Подолання наркотичної залежності. 23.11.2023 року рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні ст.82 КК України та 30.05.2024 року - відмовлено у застосуванні ст.81 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.

Наявність у ОСОБА_7 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 22.11.2022 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.

Також, судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги те, що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою, що свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки.

Посилання засудженого на те, що він працює в установі виконання покарань, позитивно характеризується, стягнення відсутні не є підставами для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.

Окрім того, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 залучений до робіт із забезпечення установи продовольством та на сільськогосподарській дільниці установи, однак залучення до робіт на об`єктах установи не свідчить про те, що засуджений ставленням до праці довів своє виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання адміністрації установи, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.

Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4