Справа № 127/891/21
Провадження №11-кп/801/36/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого (доповідача) судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

учасників судового провадження зі сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

зі сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника адвоката ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за номером 0000349 про обвинувачення

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Лука Мелешківська Вінницького району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

25.06.1996 вироком Вінницького районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України (в редакції 1960 року) до двох років позбавлення волі;

14.04.1998 вироком Калинівського районного суду Вінницької області за ч. 3 ст. 81, 43 КК України (в редакції 1960 року) до трьох років шести місяців позбавлення волі;

05.06.1998 вироком Вінницького районного суду Вінницької області за ст. 94, ч. 2 ст. 140, ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до чотирнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна;

19.10.2015 вироком Вінницького районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців обмеження волі, звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

30.10.2019 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до ста годин громадських робіт,

у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 1 ст. 152, п. п. 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_12

на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2022 року, -

Встановлені судом першої інстанції обставини і зміст оскаржуваного рішення

Суд першої інстанції визнав доведеним, що 28 вересня 2020 року близько 22:00 год. ОСОБА_12 проводжаючи на залізничний вокзал свого товариша ОСОБА_15 , біля трамвайної зупинки «Залізничний вокзал» м. Вінниці зустрів ОСОБА_16 . В цей час у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на зґвалтування останньої. Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_12 почав спілкуватись з ОСОБА_16 та вводити останню в словесну оману, з приводу їхньої прогулянки, запропонувавши пройти з ним до певного місця, щоб спільно провести дозвілля, на що ОСОБА_16 погодилася.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 завів ОСОБА_16 на галявину позаду кафе «Молодіжне», що по вул. Академіка Янгеля, в глухе та безлюдне місце, де разом вони вживали зазделегідь придбані алкогольні напої. Через деякий час ОСОБА_15 залишив їх та пішов на роботу.

ОСОБА_12 , після спільного вживання спиртних напоїв, усвідомлюючи, що ОСОБА_16 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та не в повній мірі може усвідомлювати події, які відбуваються, а також не здогадується про його злочинний намір вчинити зґвалтування через похилий вік останньої, завів її в глухе та безлюдне місце, тобто практично паралізував волю потерпілої, тим самим використавши погрозу застосування фізичного насильства, силоміць стягнув з ОСОБА_16 верхній одяг.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на здійснення насильницького статевого акту, ОСОБА_12 , діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проти волі потерпілої, почав чіпати її за інтимні місця та роздягати, на що ОСОБА_16 в категоричній формі почала йому відмовляти, намагалась від нього вирватись, відштовхуючи від себе. При цьому ОСОБА_12 , використовуючи свою фізичну перевагу над потерпілою, наніс ОСОБА_16 кілька ударів рукою по обличчю та тілу, долаючи таким чином її опір з метою задоволення статевої пристрасті. Далі ОСОБА_12 кинув ОСОБА_16 на землю та ліг зверху на неї, утримуючи її за тулуб та руки, таким чином застосувавши фізичне насильство. Після цього, ОСОБА_12 , використовуючи безпорадний стан ОСОБА_16 , ігноруючи волю потерпілої та її пригнічення, користуючись нездатністю чинити опір через вік та значну кількість випитого спиртного, не зважаючи на прохання останньої припинити його дії, спустив спочатку руками з себе, а потім з неї штани та нижню білизну і протягом певного часу вчиняв з ОСОБА_16 дії сексуального характеру, а саме вагінально проник у тіло потерпілої ОСОБА_16 з використанням своїх геніталій (статевого члена), таким чином зґвалтувавши останню.

Після цього, ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що ОСОБА_16 може звернутися до правоохоронних органів, з метою приховання вчиненого ним зґвалтування, вирішив вчинити умисне вбивство потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства, з метою приховання вчиненого ним злочину, діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розуміючи і передбачаючи настання наслідків, використовуючи фізичну перевагу над потерпілою, ОСОБА_12 схопив ОСОБА_16 руками за шию і прикладаючи значну фізичну силу, здавлював її до тих пір, поки ОСОБА_16 не перестала подавати ознаки життя. Своїми умисними діями ОСОБА_12 спричинив смерть ОСОБА_17 .

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_16 померла на місці події.

Після цього ОСОБА_12 залишив місце події.

Згідно з висновком експерта № 901 від 06.11.2020 року, на тілі ОСОБА_16 виявлено забиті рани в потиличній ділянці голови, садна на лобі, синці навколо обох очей, дрібні садна на спинці та правому крилі носа, синець на лівому передпліччі; синці на обох молочних залозах, на грудях справа та на передній черевній стінці у верхній частині; садна на лівій молочній залозі; садна на долонній поверхні лівої кисті, на правому лікті, на передній поверхні правого передпліччя, на внутрішній поверхні лівого передпліччя та на обох колінах, синець та садна на тильній поверхні лівої кисті, синець на внутрішньо-задній поверхні стегна, садна на лівій сідниці, множинні крововиливи в ділянці входу в піхву. Всі вищевказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, незадовго до настання смерті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку зі смертю не стоять.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_16 виявлені крововиливи під слизову оболонку при вході в піхву, які утворились від дії тупого твердого предмету, яким міг бути і статевий член у напруженому стані.

Також при експертизі трупа ОСОБА_16 було виявлено поширений синець на задньо-внутрішній поверхні правого стегна, який міг утворитись при скоєнні з нею насильницького статевого акту.

Смерть ОСОБА_16 настала від механічної асфіксії в результаті стиснення шиї тупим предметом, що підтверджується секційними даними та результатом судово-гістологічної експертизи («екхомітична маска» обличчя, крововиливи в склери обох очей, поширені крововиливи в м`яких тканинах шиї по передній та по правій бічній поверхні шиї, вогнищеві крововиливи в надгортанному просторі з набряком голосової щілини, ознаки швидко насталої смерті та порушення органного кровообігу, цяткові та вогнищеві крововиливи під серозні оболонки серця та легень, рідкий стан крові, набряк м`яких мозкових оболонок та їх повнокрів`я, набряк легень, венозне повнокрів`я внутрішніх органів; розповсюджені ділянки альвеолярного набряку, вогнища альвеолярної емфіземи, дистелектазів та ателектазів; спастичний стан бронхів і бронхіол). Механічна асфіксія у вигляді стиснення шиї була спричинена твердим тупим предметом, яким могла бути і рука людини, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпеки для життя та стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Смерть ОСОБА_16 настала від механічної асфіксії протягом незначного проміжку часу, який міг вимірюватись декількома хвилинами.

ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 152 КК України та призначено йому покарання:

за п. п. 9, 10, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 152 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_12 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 постановлено рахувати з моменту набуття даним вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_12 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з моменту затримання 05.10.2020 до набуття даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_12 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою. Також скасовано накладені по справі арешти і вирішено долю речових доказів.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Апеляційна скарга захисника

Захисник адвокат ОСОБА_13 подав в інтересах обвинуваченого Кривенького апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в сторону пом`якшення покарання і призначити йому покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Не оспорюючи правильності кваліфікації кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_12 , захисник вважає, що судом при призначенні покарання не було надано належної оцінки визнанню вини, щирому каяттю за фактичними обставинами, позитивним характеристикам обвинуваченого з місця роботи та постійного місця проживання.

На думку апелянта зазначені обставини в сукупності свідчать про можливість виправлення ОСОБА_12 без призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_12 .

Обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок Вінницького міського суду від 19 липня 2022 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в зв`язку з тим, що в ході досудового розслідування, судового розгляду і під час постановлення рішення суду мали місце істотні порушення і неправильне застосування вимог кримінально-процесуального закону, та з підстав очевидної неповноти судового слідства і через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Вказує на те, що висновки суду про його винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтуються на доказах, що досліджені судом однобічно та не в повному обсязі із залишенням поза увагою суттєвих даних, отриманих в ході допитів учасників та дослідження інших доказів, що можуть істотно вплинути на кваліфікацію дій. За наявності суперечливих доказів, які мають значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні покази, а відкинув другі.

Зокрема, звертає увагу на суперечність показів свідка ОСОБА_15 під час досудового розслідування і в суді, неврахування судом показів свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , в зв`язку з чим просив викликати і повторно допитати в апеляційному суді цих, а також всіх інших свідків, відомості про яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, посилається на те, що визнання ним вини і його покази під час досудового розслідування в результаті незаконних методів слідства, побиття та погроз з боку прокурора і оперативних працівників, про що він подав відповідні заяви в Державне бюро розслідувань.

Неповнота досудового розслідування полягає також в непроведенні слідчого експерименту, на якому наполягав його захисник, невилученні відеозаписів із всіх без винятку камер відеоспостереження, які розташовані поблизу місця події, на що він неодноразово вказував слідчому.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній. Додаткових пояснень до доводів апеляційної скарги обвинувачений не надав, а його позиція по суті справи в суді апеляційної інстанції змінювалася від цілковитого невизнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, до заперечення вчинення насильницького статевого акту з потерпілою, а під час останнього слова ОСОБА_12 розкаявся у тому, що позбавив людину життя, заявив про те, що шкодує про вчинене і просив суд проявити гуманність при призначенні покарання.

Захисник адвокат ОСОБА_13 також підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного пояснивши, що апеляційна скарга на суворість призначеного покарання ним подана у зв`язку з тим, що під час судового розгляду ОСОБА_12 визнав вину і проти фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення не заперечував.

Прокурор проти задоволення вимог апеляційних скарг заперечував, просить залишити в силі вирок суду першої інстанції як законний і обґрунтований.

Потерпіла ОСОБА_22 (дочка загиблої) просила новий апеляційний розгляд справи проводити за її відсутності, вирок Вінницького міського суду від 19.07.2022 року підтримує (т. 5, а.с. 51).

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, суд повно і правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних в установленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про однобічність дослідження судом першої інстанції доказів по справі, залишення поза увагою суттєвих даних, отриманих в ході допитів учасників та дослідження інших доказів, що могли істотно вплинути на кваліфікацію дій

Обвинувачений ОСОБА_12 посилається, зокрема, на суперечність показань свідка ОСОБА_15 , даних ним під час досудового розслідування і в суді.

За клопотанням ОСОБА_12 судом апеляційної інстанції вжито всіх необхідних заходів з метою виклику і допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , проте його допит в суді апеляційної інстанції є неможливим в зв`язку з виїздом з місця постійного проживання за кордон і неповернення в Україну, що підтверджується відповіддю адміністрації Державної прикордонної служби України.

В зв`язку з цим, судом апеляційної інстанції досліджено в судовому засіданні відеозапис допиту свідка ОСОБА_15 і перевірено його показання, дані в суді першої інстанції. При цьому встановлено, що допит свідка проведений судом першої інстанції з дотриманням порядку, встановленого статтею 352 КПК України, а зміст його показань відображений у вироку суду повно й правильно. Сторони кримінального провадження, зокрема, захисник і обвинувачений мали можливість поставити свідку свої запитання й отримали відповіді на них.

Зокрема, свідок ОСОБА_15 надав суду показання про те, що ОСОБА_12 він знав по роботі. Того дня після спільного вживання великої кількості спиртного біля 21.30 він та ОСОБА_12 пішли на вокзал на електричку, але запізнилися. Він відлучався в магазин, а коли повернувся побачив, що ОСОБА_12 стоїть і розмовляє з як він потім дізнався ОСОБА_16 , яка була вдягнена в куртку, штани і футболку, сиділа на сходах поблизу трамвайних колій, з вигляду також була в стані алкогольного сп`яніння. Він пропонував ОСОБА_12 піти на роботу і заночувати там, але ОСОБА_12 не реагував, так як продовжував розмовляти з ОСОБА_16 , робив їй натяки сексуального характеру. Далі вони втрьох пішли в бік хімзаводу повз магазин «Епіцентр», ОСОБА_12 з ОСОБА_16 йшли, тримаючись за руки, бо остання йшла похитуючись і могла впасти, він її підтримував. Далі ОСОБА_12 почав «приставати» до ОСОБА_16 , чіпав її за інтимні місця, проти чого потерпіла спочатку заперечувала. Далі потерпіла зняла куртку, а інші речі з ОСОБА_16 зняв ОСОБА_12 . Він не бачив, як саме потерпіла опинилася на землі. Далі він побачив як ОСОБА_12 вступає в статевий акт з ОСОБА_16 . Після першого статевого акту він з ОСОБА_12 допомогли ОСОБА_16 одягнутися. В цей час він побачив на голові потерпілої кров. Потім вони почали пити пиво, яке він перед тим купив в магазині. Далі ОСОБА_12 знову почав «приставати» до ОСОБА_16 , проте остання відмовляла йому в категоричній формі, обзивала його, казала, щоб не чіпав її. Вона була в стані сильного алкогольного сп`яніння, тому не могла чинити опору. Далі він бачив, як ОСОБА_16 відштовхнула ОСОБА_12 , на це останній ударив ОСОБА_16 по обличчю та продовжив свої дії, а потерпіла кричала, щоб він до неї не ліз. Він злякався та пішов звідти. ОСОБА_12 повернувся на роботу через 1,5-2 години після того, як він його залишив з потерпілою, та повідомив, що відправив останню додому. На запитання ОСОБА_12 ОСОБА_15 уточнював, що сам в статеві стосунки з ОСОБА_16 не вступав, так як не зміг зробити це фізіологічно з огляду на вік потерпілої.

Аналогічні показання ОСОБА_15 давав і на досудовому розслідуванні під час проведення слідчої дії протоколу одночасного допиту осіб (свідка ОСОБА_15 і підозрюваного ОСОБА_12 ) від 28.12.2020, що проведений із застосуванням відеозапису (т. 2, а.с. 135-138).

При цьому ОСОБА_15 послідовно заявляв, що згоди на другий статевий акт потерпіла не давала, заперечувала проти нього і пручалася, в зв`язку з чим ОСОБА_12 застосував щодо неї насильство, а ОСОБА_15 залишив їх в цей момент і пішов на роботу.

Суд першої інстанції правомірно, відповідно до вимог частини 4 статті 95 КПК України обґрунтовував свої висновки лише на показаннях ОСОБА_15 , які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, а не на показаннях, даних слідчому.

Щодо посилань ОСОБА_12 на те, що він нібито просив повторно допитати свідка ОСОБА_15 в суді першої інстанції, проте суд не забезпечив явку останнього, то відповідно до частини 14 статті 352 КПК України свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за кого клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався. ОСОБА_12 ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції таких обставин не наводить, а лише наполягав на повторному допиті свідка.

Крім того, вимагаючи повторно дослідити, зокрема, шляхом повторного допиту в апеляційному суді практично всіх свідків по справі, ОСОБА_12 не вказує в чому полягає неповнота або неправильність встановлення повідомлених ними обставин в суді першої інстанції.

Позаяк свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 ОСОБА_27 , ОСОБА_28 і ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції, по справі відсутні підстави для їх повторного допиту.

Від допиту інших свідків по справі ОСОБА_12 відмовився, не оспорюючи в суді першої інстанції обставин, щодо яких вони могли бути допитані.

Крім того, заявляючи клопотання про допит апеляційним судом осіб, які згадуються в матеріалах справи (експерти, поняті, особи від яких відбиралися пояснення, особи, які надали дозвіл на огляд їх житла тощо), ОСОБА_12 не вказує, в чому полягає неправильність або недопустимість доказів, отриманих з їх участю (висновки експертиз, протоколи слідчих дій), з приводу чого слід допитати зазначених осіб. При цьому ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту в суді першої інстанції про допит зазначених осіб як свідків не клопотала.

Посилання ОСОБА_12 на те, що експерт вказав на відсутність в тілі потерпілої слідів сперматозоїдів, що нібито свідчить про те, що він не вчиняв з нею статевого акту, що не враховано судом першої інстанції, апеляційна інстанція відхиляє з огляду на таке.

Суд першої інстанції повністю дослідив і відобразив у вироку висновок судово-імунологічної експертизи про те, що на мазках та тампоні з вмістом піхви від трупа ОСОБА_16 сперматозоїди не знайдені, проте дійшов обґрунтованого висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 152 КК України з огляду на ряд доказів, які в сукупності та взаємному зв`язку доводять вчинення ним статевого акту з потерпілою із застосуванням насильства і безпорадного стану потерпілої, як то показання свідка ОСОБА_15 , протоколи експертиз, згідно з якими на тілі ОСОБА_16 були виявлені тілесні ушкодження, характерні для насильницького статевого акту з детальним описом і локалізацією цих тілесних ушкоджень, висновками експертиз про те, що на тілі ОСОБА_16 , зокрема в піднігтьовому вмісті було виявлено клітини з ядрами, що містять генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_12 , а на предметах одягу, в яких під час події був одягнутий ОСОБА_12 сліди крові людини та клітин з ядрами, що збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_16 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в ході досудового розслідування, судового розгляду і під час постановлення рішення суду мали місце істотні порушення і неправильне застосування вимог кримінально-процесуального закону, в зв`язку з чим потрібно призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції

Обвинувачений ОСОБА_12 наполягав на тому, що в силу істотного порушення судом першої інстанції норм процесуального і кримінального права, в справі слід призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Проте судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи не встановлено передбачених статтею 415 КПК України підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Так, оскаржуване судове рішення ухвалене законним складом суду в присутності захисника в зв`язку з його обов`язковою участю. В ухваленні судового рішення не брали участі судді, яким би заявлявся обґрунтований відвід, воно підписано тим складом суду, який здійснював судовий розгляд. Потерпіла по справі була належним чином повідомлена про дату, час і місце судових засідань, брала в них участь і висловила свою думку з приводу міри покарання щодо засудженого. Правила підсудності по справі не порушено, так як справу розглянуто судом, в межах територіальної юрисдикції якого було вчинено кримінальне правопорушення, з виконанням вимог про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої інстанції.

Щодо доводів обвинуваченого про незаконність вироку в зв`язку із застосуванням щодо нього незаконних методів досудового розслідування

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_12 стверджував, що 05 жовтня 2020 року до нього приїхала поліція і забрали, де били і примушували зізнатися у вбивстві, на що також говорили, що потерпіла не будь-хто, а мати прокурора, він з нею був і раніше був засуджений за вбивство, погрожували зробити все, щоб він сидів. 06 жовтня 2020 року до нього в ізолятор тимчасового утримання приходив прокурор на прізвище « ОСОБА_33 », який також погрожував і говорив про те, що потерпіла є матір`ю прокурора і рано чи пізно вони все докладуть, щоб це був він. 10 жовтня 2020 року також в ІТУ працівники поліції ОСОБА_34 , ОСОБА_35 з відділу кримінального розшуку Київського відділення поліції погрожували, що в СІЗО зроблять так, що він візьме на себе вину тощо.

Відповідно до статті 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу в принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що якщо особа висуває обґрунтовану заяву про те, що він або вона зазнали поводження, яке порушує статтю 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з боку представників Держави, це положення, що розглядається разом із загальним обов`язком Держави згідно зі статтею 1 Конвенції «гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в… [Конвенції]», непрямо вимагає проведення ефективного офіційного розслідування («Асенов та інші проти Болгарії», 1998, §102 та «Ель-Масрі проти колишньої Югославської Республіки Македонії», 2012, §182. Інакше заборона катувань і нелюдського та такого, що принижує гідність поводження і покарання, незважаючи на свою фундаментальну важливість, була б неефективною на практиці, і в деяких випадках представники Держави могли б фактично безкарно зловживати правами тих, хто знаходиться під їхнім контролем («Лабіта проти Італії», 2000, §139).

Такі заяви ОСОБА_12 не є вочевидь необґрунтованими, так як на запит захисника Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги повідомляла, що ОСОБА_12 05.10.2020 о 18.10 звернувся у травмпункт КНП «ВМКЛШМД» з приводу невиробничої травми. Зі слів хворого обставини травми: побили працівники поліції. Проведено огляд, виконано рентгенографію. Діагноз: забій задньої поверхні лівого стегна (т. 5, а.с. 17).

Хоча зазначені заяви ОСОБА_12 і залишилися поза увагою суду першої інстанції, але були досліджені і перевірені апеляційним судом, в тому числі через звернення до органу, компетентного розслідувати незаконні дії працівників правоохоронних органів Державного бюро розслідувань.

Так, вказані ОСОБА_12 обставини були предметом перевірки в кримінальному провадженні № 0000345 від 02.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, проте постановою старшого слідчого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Хмельницькому ОСОБА_36 від 24 травня 2024 року зазначене кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 365 КК України.

Допитавши як свідків прокурора ОСОБА_37 , оперативних уповноважених відділу розкриття злочинів проти особи УКР ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_38 , ОСОБА_39 (допитати свідка ОСОБА_40 не представилось за можливе в зв`язку з проходженням ним служби й перебуванням в зоні бойових дій), слідчий дійшов висновку про те, що доводи ОСОБА_12 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції ґрунтуються лише на показаннях останнього, а доводи ОСОБА_12 щодо вчинення на нього психологічного тиску необґрунтовані, оскільки відвідування його працівниками правоохоронних органів були короткочасними та одиничними.

Слідчим також проаналізовано хронологію відвідувань ОСОБА_12 прокурором ОСОБА_41 06.10.2020 з 10.20 до 10.30 год, працівниками поліції ОСОБА_42 , ОСОБА_43 10.10.2020 з 10.20 до 10-35 й вказано на те, що після таких відвідувань він з будь-якими скаргами щодо незаконних дій прокурора чи оперативних працівників не звертався.

Встановлені відомості співпадають з отриманими адвокатом відомостями про відвідування зазначеними особами ОСОБА_12 в Ізоляторі тимчасового утримання № 1 (т. 5, а.с. 19). Апеляційний суд звертає увагу, що безпосередньо після відвідин прокурора ОСОБА_12 мав побачення із захисником, слідчим, брав участь у слідчих діях, а після відвідин працівників поліції також мав неодноразові побачення з адвокатом, проте будь-яких скарг ні особисто, ні через захисника не подавав.

ОСОБА_12 отримав копію зазначеної постанови, й не оскаржував її.

Отже будь-які об`єктивні дані про застосування до ОСОБА_12 незаконних методів слідства, його катування, жорстокого чи нелюдського поводження з ним, яке б мало наслідком його самообмову, відсутні.

Так само безпідставними є посилання ОСОБА_12 на те, що і під час судового розгляду зазначеної справи в суді першої інстанції на нього чинився психологічний тиск з боку прокурора ОСОБА_44 , який підтримував державне обвинувачення в суді. Такий тиск зі слів ОСОБА_12 полягав в тому, що ОСОБА_45 обіцяв, що покарання не буде занадто суворим у разі повного визнання ОСОБА_12 своєї вини. Проте коли ОСОБА_12 визнав вину й відмовився від допиту частини свідків, прокурор в судових дебатах просив суд призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі, а суд призначив таке покарання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 статті 66 КК України з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального провадження дійсно є однією з обставин, що пом`якшують покарання, проте саме по собі роз`яснення обставин, які пом`якшують покарання, не можна вважати формою психологічного тиску на обвинуваченого.

Під час судового засідання ОСОБА_12 не заперечував своєї участі у вбивстві ОСОБА_46 , однак стверджував, що обставин він не пам`ятає, в зв`язку з чим судом було прийнято рішення про повне дослідження доказів у справі (за винятком свідків, від допиту яких як прокурор, так і сторона захисту, зокрема, обвинувачений ОСОБА_12 в подальшому відмовилися).

Відтак за результатами судового розгляду обставин, що пом`якшували б покарання ОСОБА_12 , судом першої інстанції не встановлено, й призначене відповідне покарання.

Щодо покарання, призначеного засудженому

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про суворість призначеного обвинуваченому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який дотримався наведених вимог матеріального закону та обираючи ОСОБА_12 міру примусу, належним чином врахував дані про особу винного, який раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується негативно, а за місцем фактичного проживання скарг на його поведінку не надходило. При цьому судом не встановлено обставин, які б пом`якшували покарання.

Посилання захисту на те, що ОСОБА_12 нібито щиро розкаявся та визнав вину у вчиненому, публічно вибачився перед потерпілою, сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання та утриманців, що слід розглядати як пом`якшуючі його покарання обставин, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. При цьому урахування судом під час призначення покарання щирого каяття не є формальною вказівкою судовому рішенні на визнання засудженим свої вини. Поведінка засудженого повинна оцінюватися як така, що передбачає належну критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання загладити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення ситуації, зумовленої кримінальним правопорушенням. Про щирість каяття особи свідчить, зокрема, поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи. З огляду на це щире каяття фактично включає повне визнання особою своєї вини, чого ОСОБА_12 зроблено не було.

Відтак вірним є висновок суду першої інстанції про те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні свідчить про відсутність критичного ставлення до скоєного, так як обвинувачений лише наприкінці судового слідства після ретельного дослідження всіх доказів заявив, що визнає себе винним, проте повідомив, що не пам`ятає всіх обставин скоєння злочинів. тобто фактично показань щодо обставин скоєння злочинів не надав, однак стверджував, що шкодує про скоєне.

Той факт, що в судовому засіданні обвинувачений попросив пробачення у потерпілої (доньки загиблої), пом`якшуючою обставиною не є, оскільки у поєднанні з невизнанням вини і намаганням уникнути від відповідальності сам по собі жаль з приводу вчиненого не є щирим каяттям.

Та обставина, що в ОСОБА_12 є неповнолітня дитина, встановлена лише одним із попередніх вироків суду. При цьому матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_12 займається її утриманням чи вихованням. Так само не підтверджені матеріалами справи обставини наявності в ОСОБА_12 інших утриманців, в тому числі осіб похилого віку тощо.

Натомість обставинами, що обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано визнав рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, а також враховуючи, що ОСОБА_12 раніше неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, в тому числі умисного вбивства, вів антигромадський спосіб життя, в зв`язку з чим систематично притягався до адміністративної відповідальності, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, зважаючи на думку потерпілої, яка просила суворо покарати ОСОБА_12 , суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для попередження вчинення ним нових злочинів необхідним та достатнім буде лише покарання у виді довічного позбавлення волі.

Щодо зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення

Суд першої інстанції постановив рахувати строк відбування покарання з часу набрання вироком законної сили і відповідно до частини 5 статті 72 КК України зарахував в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05 жовтня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 09 листопада 2022 року з постановленням Вінницьким апеляційним судом ухвали про його залишення без змін.

Проте постановою Верховного суду від 11 липня 2023 року ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції, обрано ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2023 року продовжено до завершення апеляційного розгляду.

Отже в строк відбування покарання слід зарахувати також строк попереднього ув`язнення з 11 липня 2023 року по день постановлення цієї ухвали (завершення апеляційного розгляду) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 404, 405, 407-409, 412, 419, 426, 532 КПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та захисника адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до вимог частини 5 статті 72 КК України крім зарахованого вироком суду зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11 липня 2023 року по день постановлення цієї ухвали з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду впродовж трьох місяців, а засудженим в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4