Справа № 216/1928/25
Провадження № 1-кп/216/547/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному порядку в залі Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000077 від 15.03.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, офіційно зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2025 року приблизно о 19:10 годині ОСОБА_3 перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , де розпивав спиртні напої з раніше відомим чоловіком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого під час розмови, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на протиправне заподіяння фізичного болю ОСОБА_4 .

З цією метою, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння фізичного болю потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, наніс потерпілому ОСОБА_4 , два удари правою рукою зжатою в кулак в область обличчя, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України за ознаками: умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Частиною 2 ст. 382 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Разом з обвинувальним актом прокурором ОСОБА_5 заявлено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ст. ст. 381, 382 КПК України, просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який був представлений захисником адвокатом ОСОБА_6 надали письмову заяву, в якій обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального проступку беззастережно визнає в повному обсязі, згодні із встановленими досудовим розслідуванням обставинами вчинення кримінального правопорушення.

Також, у вказаній заяві зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, потерпілим ОСОБА_4 надано заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

У відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззастережно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту матеріалами провадження підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України за ознаками: умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Згідно з частини 3 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами статей 65-67КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу винного, який вину визнав, у скоєному розкаявся, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні, раніше не судимий, за медичною допомогою до лікаря - психіатра не звертався (а.с. м.к.п. 22), за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався (а.с. м.к.п. 21).

На підставі ст. 66 КК України як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття.

Обставин, згідно з положеннями статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, враховуючи те, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_3 потрібно призначити покарання у вигляді громадських робіт. На думку суду, саме це покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати на залучення експерта-відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 374,381-382,394,424,473,475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та піддати його покаранню у вигляді 100 (сто) годин громадських робіт.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.

Матеріали кримінального провадження № 0000077 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/1928/25 (1-кп/216/547/25).

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1