Справа № 462/6765/22
провадження 1-кп/462/215/25
У Х В А Л А

07 лютого 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши в залі суду у м. Львові у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000063 відносно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:

у провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувають виділені в окреме провадження, згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 07.11.2022 року, матеріали кримінального провадження № 0000063 від 13.01.2021 року про обвинувачення ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України.

Судовий розгляд у даному кримінальному провадженні проводився головуючою суддею ОСОБА_6 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2023 року ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук та зупинено судове провадження до його розшуку.

На підставі розпорядження керівника апарату № 67/23/В від 01.06.2023 року, згідно Розділу ІІ п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний розподіл справ, дана справа передана для подальшого розгляду до провадження судді ОСОБА_1

Управлінням стратегічних розслідувань у Львівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в ході здійснення заходів в межах ОРС категорії «Розшук» № 57/55/112-2022 від 23.12.2022 року розпочатої щодо громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.02.2025 року на українсько-польському кордоні в міжнародному пункт пропуску для автомобільного сполучення «Краківець - Корчова» Львівської області була проведена процедура отримання (екстрадиції) ОСОБА_4 з Федеративної Республіки Німеччина в Україну.

07.02.2025 року прокурор подала клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_4 , покликаючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.03.2022 року ОСОБА_4 визначено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 198 480 грн. 31.03.2022 року вказана сума застави внесена на рахунок Львівського апеляційного суду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.11.2022 року матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України виділено в окреме провадження. Оголошено у розшук обвинуваченого ОСОБА_4 . Надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На час розшуку зупинено судове провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України. З урахування наявної інформації про перетин ОСОБА_4 державного кордону України, за клопотанням прокурора, ухвалою Залізничного районного суду від 10.03.2023 року його оголошено в міжнародний розшук та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При оцінці обставин, передбачених ст. 178 КПК України, обвинувачення прийшло до висновків, що: наявні докази вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку; у разі визнання винуватим ОСОБА_4 йому загрожує покарання лише у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років, без альтернативи призначення іншого покарання. Оцінюючи особу обвинуваченого та вчинення ним тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення приходить до переконання в наявності передбачених ст. 177 КПК України підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень та ризиків, зокрема переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду. Обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, шляхом їх переконання та залякування і схилити їх до зміни даних ними показань, або не дачі показань у кримінальному провадженні. Може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зважаючи на те, що він вчинив тяжкі та особливо тяжкі кримінально-карані діяння вчиненні із застосуванням насильства щодо потерпілих, незаконно позбавив їх волі, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з ретельною підготовкою до вчинення таких правопорушень, зокрема розподілу ролей всіх співучасників, та виконання спільно розробленого плану, наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Крім цього, ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі і пов`язані з незаконним впливом на свідків, експертів та інших учасників кримінального провадження, що може утворювати склад окремого кримінального правопорушення, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 був оголошений в міжнародний розшук та екстрадований до України.Зазначає, що при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею. З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_4 , прокурор приходить до висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки заявлені ризики не зменшились, обвинувачений переховувався від суду, а більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого не в силі.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, покликаючись на мотиви такого, просила таке задовольнити.

Обвинувачений заперечив щодо задоволення клопотання, пояснив, що кордон перетнув на законних підстав, наміру переховуватись від суду він не мав.

Захисник просив клопотання задовольнити частково, визначивши альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у максимальному розмірі, зважаючи на обставини справи.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Крім цього, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Заявлене прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за процесуальним змістом і формою відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності питань, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені у ст. 178 КПК України.

Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень, враховує положення ст. 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». На думку суду, відомості, викладені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість таких доказів на даний час не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду на потреби судового провадження.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що докази та обставини, на які посилається прокурор, дають достатні підстави для висновку про наявність таких ризиків.

При застосуванні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суддя враховує такі ризики.

Так, ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років із конфіскацією майна. Суд бере до уваги, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.03.2022 року ОСОБА_4 визначено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 198 480 грн. 31.03.2022 року вказана сума застави внесена на рахунок Львівського апеляційного суду. В подальшому ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.11.2022 року матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України виділено в окреме провадження. Оголошено у розшук обвинуваченого ОСОБА_4 . Надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На час розшуку зупинено судове провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України. З урахування наявної інформації про перетин ОСОБА_4 державного кордону України, за клопотанням прокурора, ухвалою Залізничного районного суду від 10.03.2023 року його оголошено в міжнародний розшук та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, експертів, інших обвинувачених, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, оскільки прізвища таких йому відомі, а також відоме їх місце проживання. Даний ризик зберігається до моменту безпосереднього сприйняття показів у судовому засіданні під час судового розгляду, оскільки ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Може вчиняти інші кримінальні правопорушення з огляду на конкретні обставини наведені в обвинувальному акті щодо вчинення кримінальних правопорушень, а також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий.

Таким чином, враховуючи наведене, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 , знаючи, що відносно нього судом здійснюється судове провадження у даному кримінальному провадженні, йому обрано запобіжний захід у виді застави, здійснив перетин державного кордону України, порушивши покладені на нього обов`язки у зв`язку з чим перебував у міжнародному розшуку, суд вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе залишити місце свого проживання та ймовірніше за все і надалі буде робити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відтак суддя дійшла висновку, що прокурором доведено, а обвинуваченим та стороною захисту не спростовано, що в цьому кримінальному провадженні з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, таких як наявність сім`ї, роботи, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у судовому провадженні в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що хоча тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, проте жодний більш м`який запобіжний захід не забезпечить, з огляду на наведені обставини, належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, наявність яких доведена в судовому засіданні прокурором.

Аналіз наведеного дає підстави суду дійти висновку, що в даному випадку суспільний інтерес в триманні обвинуваченого під вартою, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості, тому для запобігання ризикам, які зазначені в клопотанні та доведені стороною обвинувачення в судовому засіданні, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, клопотання слід задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає строк дії ухвали у шістдесят днів, тобто, з врахування його затримання 06.02.2025 року.

Щодо альтернативного визначення розміру застави, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України, що згідно ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжким злочинами.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, згідно п. 1, 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Враховуючи наведене і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги судом при вирішенні питання про застосування обраного обвинуваченому запобіжного заходу, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст. 176-178, 183, 331 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 06.04.2025 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору і направити уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 10.02.2025 року.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1