Провадження № 1-кп/947/1068/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2024

Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

провівши в м.Одесі судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000329 від 04.05.2024 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеса, громадянки України, українки, з вищою освітою, незаміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю сторін провадження: прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000329 від 04.05.2024 року відносно ОСОБА_5 , обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи своє клопотання тим, що на теперішній час існують ризики передбачені п.1, п.3, п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисники обвинуваченої ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора зазначивши, що прокурором не доведено існування ризиків на які він посилається, обвинувачена характеризується позитивно, раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, у останньої погіршився стан здоров`я під час перебування у слідчому ізоляторі, крім того, обвинувачена фактично визнає свою вину у кримінальному правопорушенні, проте за кваліфікацією не в умисному вбивстві, а в перевищенні меж необхідної оборони, а тому просили змінити застосований запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, так як у обвинуваченої є син, який має змогу за нею доглядати та утримувати.

Обвинувачена підтримала своїх захисників.

Вивчивши подане клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених главою 18 цього Кодексу.

При розгляді клопотань прокурора відносно обвинуваченої, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Під час досудового розслідування до підозрюваної ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, який пізніше було продовжено судом.

Суд вважає, що прокурором не доведено яким чином обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню, а тому не доведено існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, суд зазначає, що обвинувачена раніше не судима, та обвинувачується у вчиненні одного кримінального правопорушення, а тому суд вважає не доведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Однак, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, його суспільно-небезпечний характер, особу обвинуваченої, враховуючи, що санкція ч.1 ст.115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від семи до п`ятнадцяти років, суд приходить до переконання що ризик, який існував на момент застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати, а саме ризик у вигляді переховування від суду.

Крім того, суд вважає доведеним ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачена ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілого, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, та обвинувачення у вчиненні вказаного кримінального правопорушення свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки ОСОБА_5 та її агресивну налаштованість.

На даний час, в суді не допитані свідки та потерпілий, тому є всі підстави вважати, що обвинувачена може тиснути на них шляхом морального та фізичного впливу для зміни показів на її користь з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Таким чином, викладене свідчить про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що встановлені ризики не зникли та продовжують існувати, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин, а також обґрунтованості клопотання прокурора, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченої в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyan v.Armenia», п.п.104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення яке спричинило загибель людини, суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Інших клопотань учасниками кримінального провадження заявлено не було.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 314, 315, ст.ст.370-372 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до 23.02.2025 року, включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченій, її захисникам, прокурору та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення обвинуваченої.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3