ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/856/25 Справа № 226/1824/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року, якою продовжено застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 днів, тобто до 20 лютого 2025 року.

Розмір раніше визначеної застави у сумі 242 240гривень 00 копійок обвинуваченому ОСОБА_9 - залишений без змін.

Розмір раніше визначеної застави у сумі 151 400 гривень 00 копійок обвинуваченому ОСОБА_10 ,- залишений без змін, відмовлено в клопотанні прокурора про збільшення розміру застави.

Відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави.

ВСТАНОВИЛА :

у провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000167 відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 .

У межах даного кримінального провадження, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора, із якими суд погодився, а тому судом постановлено продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 днів, тобто до 20 лютого 2025 року.

Розмір раніше визначеної застави у сумі 242 240 гривень 00 копійок обвинуваченому ОСОБА_9 - залишений без змін.

Розмір раніше визначеної застави у сумі 151 400 гривень 00 копійок обвинуваченому ОСОБА_10 ,- залишений без змін.

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора, із якими суд погодився, а тому судом постановлено продовжити щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Із судовим рішенням судді не погоджується захисник адвокат ОСОБА_7 , який в апеляційних скаргах просить ухвалу Бабушкінського раи?онного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року про продовження строку діі? запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою обрати до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інший?, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт у нічнии? час доби, ОСОБА_13 за адресою реєстрації?: АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 .

У разі зміни, визначеного судом розміру застави врахувати матеріальнии? стан підозрюваного ОСОБА_10 та визначити заставу у розмір 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, обвинуваченому ОСОБА_9 зменшити визначений судом розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб врахувати матеріальний? стан обвинуваченого.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначив, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не встановлені і не доведені доказами, суд не врахував відсутність доказів, які б вказували на причетність обвинувачених до вчинення злочинів.

Також, вказав, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу, який би підтверджував наявність реальності існування ризиків визначених ст.177 КПК України. При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 уже тривалий час перебувають під вартою, раніше не судимі, мають міцні соціальні зв`язки, зареєстроване місце проживання,

Розмір застави не може бути завідомо непомірним для обвинувачених, тому необхідно зменшити визначений ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розмір застави.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_6 ,дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути спів розмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова N 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства"), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ "Бекчиєв проти Молдови").

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ "W проти Швейцарії").

У справі "Москаленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Рішенням ЄСПЛ "Клоот проти Бельгії" визначено: "Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться".

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська проводиться судове слідство у кримінальному провадженні № 0000167 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.3 ст.28 ч.4 ст. 410, ч.3 ст. 28 ч.1 ст.263 КК України.

У межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, загальний термін якого не перебуває поза межами розумного.

Тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії умисних у тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, вчинені організованою групою, а отже з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини, існує реальним ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, з метою уникнення покарання.

Беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинувачених іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та міру покарання, що може йому загрожувати, можуть переховуватись від суду.

Крім того, судом враховано й те, що обвинувачений ОСОБА_9 , ОСОБА_10 зареєстровані за межами міста Дніпра, що також вказує про наявність ризику переховування від суду.

Колегія суддів погоджується і з тим, що судовий розгляд справи не розпочатий, свідки судом не допитані, письмові докази не надані та не досліджені, а відтак існує висока вірогідність вчинення з боку обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 впливу на свідків.

Враховуючи особу обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обставини, характер, кількість інкримінованих їм кримінальних правопорушень, ступінь їх суспільної небезпеки, вказане свідчить про відсутність у обвинувачених стримуючих факторів від вчинення інших кримінальних правопорушень та дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику вчинення ними інших кримінальних правопорушень, а тому доводи сторони захисту в цій частині судом також не приймаються.

Таким чином, судом встановлено об`єктивне існування ризиків, які дають підстави для продовження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, строком на 60 діб.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09.07.2024 року ОСОБА_9 визначено заставу в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. 00 коп., ОСОБА_10 визначено заставу в розмірі 151 400 гривень 00 копійок

Розмір раніше визначеної застави обвинуваченим відповідає обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, даним про їх особу, і є достатньою мірою гарантування виконання обвинуваченими покладених на нього обов`язків, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

Також, оцінюючи вищевказані обставини, суд, прийняв до уваги, що хоча і тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання осіб під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши осіб під варту, а відтак доводи сторони захисту в цій частині не приймаються.

Суд, враховував і характер кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченими, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, прийшов до обґрунтованого висновку, що в даному випадку тримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 під вартою в умовах гауптвахти буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а тому доводи сторони захисту також не приймаються.

Також твердження сторони захисту про наявність у обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик, не є підставою для відмови в задоволенні клопотань, оскільки ці ж обставини існували до і на момент вчинення інкримінованих злочинів та жодним чином не виступили стримуючим фактором в їх поведінці.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою в умовах гауптвахти, що відповідає, і є спів розмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, а тому більш м`який запобіжний захід, не може бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Окрім цього, судом також враховано, що наразі на території України введений воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, а відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Була врахована й інформація про особи обвинувачених (у відповідності до ст. 178 КПК України).

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року, якою продовжено застосування щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 60 днів, тобто до 20 лютого 2025 року, з визначеним розміром застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді