УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за скаргою ОСОБА_3 , щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи ВнП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Зі скарги ОСОБА_3 вбачається, що 14.11.2024 р. вона зверталась до працівників поліції, повідомляючи про те, що її колишній чоловік ОСОБА_4 у вказаний день, близько 18 год. 20 хв. у АДРЕСА_1 , погрожував їй фізичною розправою, коли вона приїхала поспілкуватись та передати гостинці власному сину (якого, всупереч постанови Хмельницького апеляційного суду від 20.08.2024 р., ОСОБА_3 не повертають), з урахуванням того, що погрози, висловлені ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_5 , мають системний характер, а відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за вказаним зверненням ОСОБА_3 внесені не були, тому, у скарзі ОСОБА_3 просить внести до ЄРДР відомості щодо ОСОБА_4 і його матері ОСОБА_5 .

Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, що, у відповідності до ч.3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Скаржник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала вимоги, викладені у скарзі, уточнивши, що вона оскаржує саме бездіяльність, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, на підставі поданої нею 14.11.2024 р. письмової заяви, поданої саме до ВнП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, і не просить вносити відомості до ЄРДР по факту її звернення в зазначений день на лінію «102» щодо неправомірних дій працівника поліції, з яким ОСОБА_3 пізніше порозумілась.

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали перевірки, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Положеннями частини 1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Із наданих матеріалів перевірки №942 та №873 вбачається, що, дійсно, 14.11.2024 р., окрім звернення на гарячу лінію Національної поліції України з приводу неправомірних дій працівника поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_3 також у вказаний день зверталась до ВнП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області з усною заявою, яка була зафіксована у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.11.2024 р. та зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал НП України» ВнП №2 за №5606 від 14.11.2024 р., зокрема, у цій заяві ОСОБА_3 повідомляла про те, що «просить прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який систематично перешкоджає та не дозволяє бачитись ОСОБА_3 з їх малолітнім сином ОСОБА_7 , вказана подія мала місце у АДРЕСА_1 , близько 18:00 год. 14.11.2024 р.».

У матеріалах перевірки №873 наявні також пояснення ОСОБА_3 від 14.11.2024 р., згідно з якими, ОСОБА_3 пояснила, що «14.11.2024 року, близько 18:00 год., вона, разом із батьком - ОСОБА_8 , приїхала у АДРЕСА_1 , щоб провідати її малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає з його батьком ОСОБА_10 , при цьому, за рішення Хмельницького апеляційного суду від 20.08.2024 р., син має проживати із ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_3 , разом із ОСОБА_8 , приїхали до будинку, що в с.Карпівці, дверей ніхто не відчинив, а через зачинені двері ОСОБА_11 повідомила, що сина немає в дома та він приїде з колишнім чоловіком ОСОБА_3 ОСОБА_10 , через 10-15 хв., проте ОСОБА_12 повернувся через 20 хв. один, а син ОСОБА_13 знаходився у будинку. Після того, колишній чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_14 повідомив їй, що вона не буде бачити та спілкуватись із сином, почав їй погрожувати та штовхати, внаслідок чого, у неї з рук випав телефон. Після чого, ОСОБА_3 так і не зустрілась із сином, а чоловік на протязі останнього часу перешкоджає їй бачитися із сином, чинить над ним психологічний тиск. Також, не дав поспілкуватись із сином дідусеві ОСОБА_8 , який в цей час перебував із ОСОБА_3 . Дані протиправні дії мають систематичний характер. Дана подія фіксувалась ОСОБА_3 на мобільний телефон, який остання може надати. Просить також надати правову оцінку діям ОСОБА_4 ».

Відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за вказаною, поданою ОСОБА_3 до ВнП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, заявою від 14.11.2024 р., внесені не були.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Згідно з ч.2 ст.214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається (ч.4 ст.214 КПК України).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4, 5 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Аналіз змісту положень ст.214 КПК України свідчить, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Приписи ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст.3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже, ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, у вищеозначеній заяві ОСОБА_3 від 14.11.2024 р., викладені факти, які за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, оскільки ця заява не містить об`єктивних даних, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, не свідчить ця заява про те, що у випадку, про який повідомляла ОСОБА_3 , мало місце саме суспільно небезпечне винне діяння, яке б було передбачене КК України та яке б становило суспільну небезпеку та заподіяло чи могло заподіяти істотну шкоду фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі), не наведено ОСОБА_15 й конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій особи за відповідною статтею Кримінального кодексу України. Аргументи, висловлені ОСОБА_3 у поданих нею заяві та скарзі, а також наданих письмових поясненнях, про можливе вчинення кримінального правопорушення, фактично ґрунтуються на її власній оцінці та зводяться до незадоволення і суб`єктивної незгоди ОСОБА_3 із самими фактами: спільного проживання її малолітнього сина ОСОБА_7 із її колишнім чоловіком ОСОБА_15 , всупереч рішенню Хмельницького апеляційного суду від 20.08.2024 р., виконання якого було зупинено Верховним Судом; відмови ОСОБА_7 від спілкування із матір`ю без дозволу ОСОБА_15 ; висловленими, через бажання припинення здійснюваної ОСОБА_3 відеозйомки, погрозами ОСОБА_15 . Однак, ні заява ОСОБА_3 від 14.11.2024 р. та додані до неї письмові пояснення, ні подана скарга, із доданими до неї на флеш-носіях відеозаписами, жодним чином не свідчать про те, що ОСОБА_15 чи ОСОБА_5 (які, зі слів скаржниці, не притягувались до адміністративної відповідальності) було вчинено будь-які дії, яке б були передбачені КК України та які б становили суспільну небезпеку та заподіяли чи могли заподіяти істотну шкоду, зокрема й ОСОБА_3 . До того ж, самі твердження ОСОБА_3 , викладенні в означеній заяві від 14.11.2024 р., а також її аргументи, викладені у скарзі та висловлені у судовому засіданні про вчинення, на її думку, кримінального правопорушення, недостатні для того, щоб розпочати досудове розслідування, адже, досудове розслідування розпочинається саме на підставі фактів, які реально свідчать саме про вчинення кримінального правопорушення, і не можуть вказані обставини слугувати механізмом для притягнення до відповідальності осіб, у разі існування у них із заявником неприязних відносин.

У п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

З огляду на викладене, представник органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у внесенні відповідних відомостей до ЄРДР.

Слідчий суддя не вбачає підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР. Ініціювання кримінального переслідування щодо осіб, за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Враховуючи викладене, а також те, що уповноваженою особою ВнП №2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, у даному випадку, не була допущена бездіяльність, яка б виразилась у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, про яку йдеться у поданій ОСОБА_3 скарзі, тому, у задоволенні цієї скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.110, 214, 303- 307, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи ВнП №2 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя