В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження, внесенне до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001217 від 21.08.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб, без місця реєстрації та проживання, раніше судимого, зокрема:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 1 місяць; - вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2024 року за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці; - вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.2024 року за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2024 року ОСОБА_4 , будучи засудженим 18.07.2024 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 21.08.2024 року приблизно о 18:00 ОСОБА_4 , будучи особою, яка періодично вживає наркотичні засоби, перебуваючи поблизу паркової зони по вул. Тампере у м. Києві, побачив на землі біля дерева фрагмент блістеру, всередині якого знаходились п`ять таблеток білого кольору та припустив, що у вказаних таблетках міститься заборонена речовина, а саме наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон. У цей час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання забороненої речовини, а саме наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон, для власного вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підняв із землі знайдений ним фрагмент блістеру з п`ятьма таблетками білого кольору, та впевнившись, що дійсно у даному блістері з таблетками білого кольору міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, сховав вказаний блістер до лівої кишені шортів, в які він був одягнений, та в подальшому незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_4 зберігаючи при собі фрагмент блістеру з таблетками білого кольору у яких міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, пішов далі по власним справам.

Того ж дня, 21.08.2024 року приблизно о 18 годині 20 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Тампере, 12, працівниками поліції було затримано ОСОБА_4 , який зберігав у лівій кишені своїх шортів, в які останній був одягнений, фрагмент блістеру з таблетками білого кольору у кількості 5 штук, у яких міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон.

У подальшому, 21.08.2024 року в період часу з 19:06 до 19:11 працівником поліції у присутності понятих було проведено обшук затриманої особи, під час якого було виявлено та вилучено фрагмент блістеру, в середині якого знаходились п`ять таблеток білого кольору, у яких міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, які він незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Згідно з висновком експерта №CE-19/111-24/48676-H3ПРАП від 02.09.2024 року:

1. У наданих на дослідження таблетках білого кольору, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено.

2. У наданих на дослідження таблетках білого кольору, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадону).

Загальна маса метадону (фенадону) у таблетках становить 0,044 г.

Метадон (фенадон), згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770 "Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів", "Список № 1 наркотичні засоби, обіг яких обмежено в "Таблиці II " є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання наркотичного засобу метадону (фенадону), у невеликих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме: 0,02 г.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за цією статтею.

Крім того, 19.09.2024 року приблизно о 14:00 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували за адресою: м. Київ, вул. Віфлеємська 18/2 поблизу магазину.

Перебуваючи поблизу магазину між ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_7 виник конфлікт на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин. В ході вказаного словесного конфлікту, у ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, свідомо допускаючи настання тяжких наслідків, витягнув з рюкзака, що був при ньому, ніж та тримаючи його у правій руці наніс один удар в область грудної клітини справа ОСОБА_7 .

В результаті спричинення тілесного ушкодження потерпілого ОСОБА_7 було госпіталізовано до КНП «КМКЛ ШМД» за адресою: м. Київ, вул. Братиславська 3.

Згідно висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_7 виявлено проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа, що за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкоджені, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 309 КК України спочатку визнав повністю, а в ході допиту визнав свою вину частково, та показав, що 21.08.2024 року, за адресою: м. Київ, вул. Тампере, знайшов фрагмент блістеру, всередині якого знаходились п`ять таблеток білого кольору - метадон та помістив їх до лівої кишені шортів, у які був одягнений. Після чого, за адресою: м. Київ, вул. Тампере, 12, його зупинили працівники поліції, запитали, чи є у нього заборонені речовини, він зізнався, що є у нього заборонені речовини та добровільно віддав працівникам поліції. Зазначив, що наркотичний засіб - метадон він не вживає, зберігав для подальшого надання працівникам поліції. Також обвинувачений зазначив, що йому було відомо про попередні вироки щодо нього за ч. 1 та ч. 2 ст. 309 КК України. Крім того, ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не визнав у повному обсязі, та показав, що він, здавши картон у приймальний пункт, отримав 500 грн та направився до аптеки. Біля залізничного переїзду він зустрів свою знайому на ім`я ОСОБА_8 , яка запитала чи має він грошові кошти, на що він вказав, що має кошти і вони направлись до ларька (магазину). Біля ларька ОСОБА_7 забрав у нього грошові кошти, порвав їх, через це вони посварились. Потім ОСОБА_7 почав наносити йому тілесні ушкодження, вдарив його. Він відбіг від ОСОБА_7 , скинув свій портфель з плеча та з зовнішнього карману портфелю він витягнув ніж, але думав, що витягнув медичний шприц, яким він інколи лякає інших людей з метою самозахисту, так як хворіє на ВІЧ. Після чого, він підбіг до ОСОБА_7 та з метою самозахисту замахнувся на потерпілого, наніс один удар в область передпліччя, грудної клітки. Відійшовши від ОСОБА_7 , він побачив у останнього кров в області грудей. У цей момент він усвідомив, що у його руці знаходиться ніж, а не шприц. ОСОБА_7 направився до пункту прийому, дійшовши туди, останній впав на землю, а він з телефону знайомого зателефонував дільничному та повідомив, що сталося. Після чого, приїхала швидка допомога та працівники поліції. Він попросив свого товариша принести йому речі, наркотичні речовини та купити йому горілки. Товариш придбав йому горілку та він у присутності працівників поліції випив 200 гр. горілки. Зазначив, що дії потерпілого вважав загрозою для свого життя, тому був змушений захищатися. Наміру нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 у нього не було. Після вчиненого, медичну допомогу ОСОБА_7 він не надавав, не пам`ятає хто викликав швидку допомогу, жалкує про вчинене. Зазначив, що є слабкою людиною, хворіє на різні хвороби, він побоювався потерпілого ОСОБА_7 , оскільки останній сильніший та раніше висловлював йому погрози. Окрім того, переглянувши у судовому засіданні відеозапис події від 19.09.2024 року, обвинувачений ОСОБА_4 впізнав себе (відповідно до протоколу перегляду відеозапису від 20.04.2024 року - Особа 2) та потерпілого ОСОБА_7 (відповідно до протоколу перегляду відеозапису від 20.09.2024 року - Особа 1), підтвердив обставини, що зафіксовані на відеозапису події.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого щодо часткового визнання своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 309 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що обвинувачений ОСОБА_4 є його товаришем з дитинства, вони дружать. Потерпілий підтвердив обставини вчинення щодо нього злочину та показав, що у день події, точно не пам`ятає дату, бо перебував у стані алкогольного сп`яніння, але пам`ятає, що подія була в минулому році, за адресою, що вказана в обвинувальному акті, біля залізничної колії та магазину. Так, у день події ОСОБА_4 дав йому 100 грн і попросив придбати для останнього наркотичні засоби, однак він відмовився це зробити та порвав грошову купюру, у зв`язку з чим між ними виник словесний конфлікт. ОСОБА_4 почав його ображати словесно, висловлювався нецензурною лайкою, тому він у відповідь на образи наніс йому один удар рукою по тілу. ОСОБА_4 відбіг від нього за стовп, скинув рюкзак, взяв з нього ніж, а потім повернувся. Захищаючись від дій ОСОБА_4 , він взяв шину в руку, однак ОСОБА_4 , тримаючи в правій руці ніж, наніс йому один удар ножем у область грудної клітини справа. Після цього він відбіг від ОСОБА_4 , впав на землю і втратив свідомість. Хто викликав медичну допомогу - не пам`ятає, проснувся він на операційному столі, потім лікувався. Зазначив, що ОСОБА_4 вживає наркотичні речовини, хворіє на інфекційну хворобу, у день події він не вживав разом з ним алкогольні напої. Пояснив, що у день події він особисто не погрожував ОСОБА_4 , тому у ОСОБА_4 не було підстав захищати своє життя і здоров`я за допомогою ножа. Навпаки - він захищався, оборонявся від дій ОСОБА_4 , взявши в руку автомобільну шину. Переглянувши у судовому засіданні відеозапис події від 19.09.2024 року, потерпілий ОСОБА_7 впізнав себе (відповідно до протоколу перегляду відеозапису від 20.09.2024 року - Особа 1) та обвинуваченого ОСОБА_4 (відповідно до протоколу перегляду відеозапису від 20.04.2024 року - Особа 2), підтвердив обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення. Будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого він не має, цивільний позов подавати не буде, просив ОСОБА_4 суворо не карати, а обмежитися іспитовим строком.

Прокурор та сторона захисту не заявляли клопотання про допит свідків у цьому кримінальному провадженні, тому з огляду на вимоги ст. 22 КПК України суд не проводив такий допит.

Суд оцінює показання потерпілого ОСОБА_7 як належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_7 , вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 309 КК України, також підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах, а саме у:

- рапорті оперуповноваженого ВКП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 21.08.2024 року, відповідно до якого 21.08.2024 року під час відпрацювання Дніпровського району близько 18:20, за адресою: м. Київ, вул. Тампере, 12, було виявлено ОСОБА_4 , який повідомив що в лівій кишені штанів зберігає блістер з 5 пігулками «Метафін» без жодних дозвільних документів на них, на метадоново-замісній програмі не перебуває. У подальшому ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 298-2 КПК України та на місце події викликано ДОГ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві для подальшого розбору ситуації та вилучення підозрілої речовини (том І а.п. 68);

- протоколі обшуку затриманої особи від 21.08.2024 року, з додатками, який узгоджується з переглянутим у судовому засіданні відеозаписом, відповідно до якого 21.08.2024 року був проведений обшук ОСОБА_4 , під час якого було виявлено та вилучено фрагмент блістеру з 5 пігулками білого кольору з маркуванням «метафін» (том І а.п. 70-74); - протоколі затримання особи, яка вчинила кримінальний проступок від 21.08.2024 року, відповідно до якого 21.08.2024 о 20:25 (час фактичного затримання - 18:20 21.08.2024 року) був затриманий ОСОБА_4 (том І а.п. 75-78); - постанові про звільнення підозрюваного ОСОБА_4 , який затриманий на підставі ст. 298-2 КПК України з Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 21.08.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_4 21.08.2024 року о 20:37 був звільнений з Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (том І а.п. 79-80); - висновку експерта № СЕ-19/111-24/48676-НЗПРАП від 02.09.2024 року, відповідно до якого: 1. У наданих на дослідження таблетках білого кольору, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено.

2. У наданих на дослідження таблетках білого кольору, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадону).

Загальна маса метадону (фенадону) у таблетках становить 0,044 г. (том І а.п. 82-86); - постанові дізнавача ВД Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 06.09.2024 року, відповідно до якої правова кваліфікація кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001217 від 21.08.2024 року була змінена з ч. 1 ст. 309 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України (том І а.п. 94-95); - рапорті старшого оперуповноваженого ВКП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 від 19.09.2024 року, відповідно до якого 19.09.2024 року в ході відпрацювання матеріалів ЄО 48926 від 19.09.2024 року з приводу тілесних ушкоджень, які завдані ОСОБА_7 , за адресою: м. Київ, вул. Віфлиємська, 18/2 , о 18:00 виявлено ОСОБА_4 , який перебував в штанях з плямами бурого кольору, який свою провину у скоєному визнав. При собі у рюкзаці ОСОБА_4 мав ніж з червоною рукояткою, яким зі слів він завдав тілесні ушкодження. На місце викликано СОГ для затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України (том І а.п. 102); - протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.09.2024 року, відповідно до якого 19.09.2024 року приблизно о 14:00, за адресою: м. Київ, вул. Віфлиємська, 18/1 , ОСОБА_12 наніс ножове поранення ОСОБА_7 у грудну клітину справа (том І а.п. 103); - протоколі проведення слідчого експерименту від 31.10.2024 року, за адресою м. Київ, вул. Віфлиємська, 18/1 , за участю потерпілого ОСОБА_7 , у присутності двох понятих, з додатками, який повністю узгоджується з відеозаписом переглянутим у судовому засіданні, відповідно до якого ОСОБА_7 розповів та показав, що 19.09.2024 року приблизно о 14:00 він перебував поблизу магазину за адресою: м. Київ, вул. Віфлиємська, 18/1 . Через деякий час до нього підійшов ОСОБА_4 , з яким у нього виник конфлікт та внаслідок чого між ними відбулася бійка. У подальшому ОСОБА_4 відбіг від нього до залізничної дороги, дістав ніж та після чого побіг до нього. У цей час він взяв до рук одну з покришок автомобіля, якою захищався від ОСОБА_4 . Далі він розвернувся тулубом у ліву сторону та покришкою захищав свій тулуб з переду. У цей момент ОСОБА_4 тримаючи у правій руці ніж наніс йому один удар ножем у праву сторону грудної клітини. Після чого, ОСОБА_4 пішов з місця події у невідомому напрямку. У цей час він відчув біль у правій стороні грудної клітини, відійшов від магазину та залізничних колій до проїзної частини де до нього підійшли його знайома на ім`я ОСОБА_13 та викликала швидку допомогу (том І а.п. 104-108); - протоколі огляду місця події від 19.09.2024 року з додатками, відповідно до якого об`єктом огляду являлась відкрита ділянка місцевості, яка розташована, за адресою: м. Київ, вул. Віфлиємська, 18/2 . При огляді був виявлена особа чоловічої статі лежачі на спині, який був одягнутий у спортивні сірі штани, взутий у лівий кросівок, який назвався ОСОБА_7 . При огляді якого було виявлено колото-різана рана з правого боку грудної клітини (том І а.п. 109-111);

- протоколу огляду місця події від 19.09.2024 року з додатками, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості за адресою: м. Київ, вул. Віфлиємська, 18/2 , де відбулася подія (том І а.п. 112-114); - протоколі перегляду відеозапису від 20.09.2024 року з додатком - відеозаписом події, який було досліджено в судовому засіданні за участю учасників судового провадження. Відповідно до протоколу був проведений огляд цифрового носія з відеозаписами з камер відеоспостереження, встановленої на гаражному боксі, що розташований на території ГБК «Дарницький», що за адресою: м. Київ, бул. Верховної ради, 1-А. При перегляді вищевказаного відеозапису встановлено, що камера є стаціонарною з індикатором дати та часу. Вказана камера фіксує пішохідну дорогу, що веде до залізничних колій між вул. Євгена Сверстюка та вул. Віфлеємська. На відрізку відеозапису 19.09.2024 13:51:00 в кадрі фіксується особа, що за своїми антропометричними даними походить на особу чоловічої статі - особа № 1. Останній рухається невпевнено та має візуальні ознаки наркотичного або алкогольного сп`яніння. Чоловік одягнений в штани чорного кольору, з голим торсом. Особа № 1 наближається до МАФу з продажу алкогольних напоїв, де починає спілкування з особою, що за своїми антропометричними даними походить на особу жіночої статі. Жінка одягнена в кофту білого кольору з довгими рукавами, штани чорного кольору, з собою сумка через плече. Вказані особи спілкуються між собою, заходять та виходять з МАФу, вербально взаємодіють. На відрізку відеозапису 19.09.2024 14:02:37 вищевказана жінка рухається в бік залізничних колій та зустрічає особу, що за своїми антропометричними даними походить на особу чоловічої статі - особа № 2. Останній одягнений в кофту або куртку темного кольору з довгими рукавами, штани темного кольору, з рюкзаком темного кольору. У подальшому вони рухаються до МАФу, де знаходиться особа № 1 та продовжують спілкування. На відрізку відеозапису 19.09.2024 14:08:26 вищевказана жінка виходить з МАФу та починає рух в протилежний бік від залізничних колій, залишаючи осіб № 1 та № 2 біля МАФу. Через короткий проміжок часу між особою № 1 та особою № 2 починається сутичка, в ході якої особа № 1 починає наносити особі № 2 удари кулаками рук в область обличчя. У подальшому особа № 2 починає тікати від особи № 1 в бік залізничних колій, а той в свою чергу наздоганяє. Після цього особа № 2 дістає щось зі свого рюкзака, після цього кидає його на землю та починає рух в бік особи № 1. Далі особа № 2 здійснює декілька замахів рукою в бік особи № 1, від чого останній починає тікати в протилежний бік від залізничних колій. Особа № 2 в свою чергу забирає свій рюкзак та через деякий час прямує в бік залізничних колій (том І а.п. 120-131); - протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.09.2024 року, відповідно до якого 19.09.2024 о 20:15 (час фактичного затримання - 18:00 19.09.2024 року) був затриманий ОСОБА_4 (том І а.п. 132-134); - тесті № 4733 від 19.09.2024 року на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_4 , результат огляду 0,82 проміле, який проводився за допомогою «DRAGER ALCOTEST» № 6820 (том І а.п. 135);

- протоколі особистого обшуку затриманої особи від 19.09.2024 року, з додатками, який повністю узгоджується з відеозаписом переглянутим у судовому засіданні, відповідно до якого 19.09.2024 року був здійснений особистий обшук ОСОБА_4 під час якого було виявлено та вилучено: ніж з червоною рукояткою; рюкзак чорного кольору із особистими речами, спортивна кофта чорного кольору, сандалі чорного кольору, джинси чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, ремінь коричневого кольору (том І а.п. 136-138);

- повідомленні про підозру від 20.09.2024 року, відповідно до якої 20.09.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (том І а.п. 150-152); - висновку експерта № 091-315-2024 відповідно до якого: 1. Згідно «Висновку експерта» № 081-470-2024 від 13.11.2024 року експертизи речових доказів, проведеної у відділенні судово-медичної імунології Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, «1.Кров ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутнім антигеном Н. 2. Кров ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, тобто його організму властивий антиген Н.». 2. При судово-цитологічному дослідженні клинка (об. 1) ножа виявлена кров, мікрофрагмент сполучної, м`язової тканини та мезотелію особи чоловічої генетичної статі. Кількість клітин замали для визначення групової належності. При встановлені групової належності крові об. 1 виявлені антигени В і Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості її походження від потерпілого ОСОБА_7 . 3. При судово-цитологічному дослідженні рукоятки (об. 2) ножа знайдений піт. При встановлені групової належності поту в об. 2 виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості його походження за рахунок поту ОСОБА_4 (антиген Н). Даних за походження поту рід ОСОБА_7 не отримано. Кров та клітини з ядрами в об.2 не знайдені (том І а.п. 154-158); - висновку експерта № 042-1608-2024 відповідно до якого, що під час первинно відомого звернення 19.09.2024 року о 14:05 по медичну допомогу у ОСОБА_7 (з урахуванням проведених у подальшому інструментальних досліджень та оперативного втручання) клінічними лікарями було виявлене наступне тілесне ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа: рана (визначена клінічними лікарями як колото-різана) по переднє-бічній поверхні в проекції 5-го міжребер`я (розміром 1,5x0,5 см), від якої йде рановий канал, який направляється зверху-вниз, проникає в плевральну порожнину, що супроводжувалося явищами пневмотораксу (наявність у плевральній порожнині повітря). Характер та відома морфологія виявленого тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вищевказане поранення утворилося за рахунок однократної ударної дії предмету/предметів, якому/яким притаманні колюче-ріжучі властивості (на кшталт ножа/ножів), та може бути спричинено у строк та при обставинах, вказаних в описовій частині даної Постанови, тобто, 19.09.2024 року. Критерієм судово-медичної оцінки ступеню тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у підпункті даних Підсумків, є критерій небезпеки для життя, а тому, відповідно п. п. 2.1./а, 2.1.2 та 2.1.3/й «Правил», виявлене проникаюче колото-різане поранення грудної клітки відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження (том І а.п. 168-172); - висновку експерта № 042-1853-2024 відповідно до якого: 1. Вивчивши та проаналізувавши дані, наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності питання постанови, дає підстави зробити наступні висновки: Враховуючи характер та локалізацію, виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження, дані проведення слідчого експерименту за його участю, можна заключите, що виявлене у нього тілесне ушкодження могло утворитися при обставинах та у спосіб, на які він вказує, що не суперечить об`єктивним судово-медичним даним (том І а.п. 173-178);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 14.10.2024 року з додатком - відеозаписом, відповідно до якого ОСОБА_4 відмовився від проведення слідчої дії за його участі (том. І а.п. 179-182); - картці виїзду швидкої медичної допомоги № 0783 від 19.09.2024 року, відповідно до якої 19.09.2024 року був здійснений виїзд за адресою: м. Київ, вул. Віфлеємська, 18/1, з приводом «ножове поранення» до ОСОБА_7 та поставлено попередній діагноз колото-різана рана грудної клітини з права (том І а.п. 186);

- аудіозаписі виклику екстреної медичної допомоги від 19.09.2024 року за № 550783 (том І а.п. 188); - відповіддю управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у м. Києві № від 01.10.2024 року, відповідно до якого на спецлінію «102» Головного управління в період 13:00 по 15:00 19.09.2024 року надійшли наступні повідомлення: 19.09.2024 року о 14:03:22 «ножове поранення в серце (живий)); 19.09.2024 о 15:10:14 бригада № 0207 лікар Барбашов, потерпілий ОСОБА_7 , діагноз: колото-різана рана грудної клітини з права, місце скоєння: м. Київ, вул. Віфлеємська, 18/1 (том І а.п. 190-191); - постанові прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 18.10.2024 року про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, відповідно до якої матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0001217 від 21.08.2024 року за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та № 0003285 від 19.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, було об`єднано в одне кримінальне провадження і присвоєно єдиний № 0001217 (том І а.п. 192-193); - повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 21.10.2024 року, відповідно до якої 21.10.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 121 КК України (том І а.п. 194-199); - постановах про визначення речових доказів від 04.09.2024 року, 20.09.2024 року, 01.10.2024 року (том І а.п. 87, 139-140, 144-145).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Не дивлячись на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість повністю доведена зібраними та дослідженими у справі доказами.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку, вважає, що у провадженні існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому діяннях.

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження підстав для визнання доказів недопустимими судом не установлено, так як не було встановлено факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження.

При формуванні такого підходу суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к , відповідно до якої вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд вказав, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. … суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, але ці обставини у даній справі судом не установлені.

Порушень вимог КПК України під час проведення слідчих дій у цьому кримінальному провадженні, які б були фундаментальними, судом не установлено.

Зібрані у справі докази, що були досліджені під час судового розгляду, суд вважає послідовими, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, суд і покладає їх в основу обвинувального вироку.

Доводи сторони захисту щодо вчинення ОСОБА_4 злочину, який кваліфікований органом досудового розслідування за ст. 1 ст. 121 КК України, у стані необхідної оборони, є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_4 у стані необхідної оборони або перевищення меж необхідної оборони в розумінні ст. 36 КК України, тому відсутні підстави для кваліфікації його дій за ст. 124 КК України.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні про те, що він завдав одне тілесне ушкодження ножем потерпілому ОСОБА_7 з метою самооборони, самозахисту, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, в тому числі показаннями самого потерпілого та відеозаписом події, сумніватися у об`єктивності яких у суду немає підстав. Дані показання обвинуваченого суд розцінює як спробу ухилитися від кримінальної відповідальності за скоєне діяння. Окрім того, суд враховує позицію ОСОБА_4 , який відмовився від проведення слідчого експерименту на досудовому розслідуванні, не бажаючи сприяти слідству у перевірці та уточненні відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Підстав, за яких потерпілий ОСОБА_7 міг би обмовити обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено, оскільки зібрані у справі докази, що були досліджені під час судового розгляду, суд вважає послідовими, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, суд і покладає їх в основу обвинувального вироку.

Захисник у судовому засіданні заперечувала кваліфікацію кримінального правопорушення, вважала правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 124 КК України, однак будучи вільною у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, стороною захисту не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів та доводів обвинуваченого з приводу самооборони. Клопотань про допит інших можливих свідків події від сторони захисту до суду не надходило.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать про відсутність акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого ОСОБА_7 . За таких обставин, немає підстав вважати, що обвинувачений цілеспрямовано використовуючи ніж та завдаючи ним потерпілому удар в область розташування життєво важливих органів - грудної клітини справа, перебував у стані оборони та діяв з перевищенням її меж. Натомість вчинення таких дій обвинуваченим свідчить про те, що він через сварку бажав заподіяти потерпілому тілесне ушкодження та діяв з відповідним умислом.

При цьому, критично оцінюючи доводи ОСОБА_4 та його захисника про те, що обвинувачений діяв у відповідь на дії особи - потерпілого ОСОБА_7 , який перший образив та ударив обвинуваченого, і тому з метою самооборони ОСОБА_4 застосував ножа, суд враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду 24.01.2019 року № 444/1586/15-к, згідно якої застосування обвинуваченим ножа є неспіврозмірним діям потерпілого.

Також судом враховується і правова позиція, викладена у постанові ККС Верховного Суду від 20 серпня 2020 року у справі № 756/16785/18, відповідно до якої хоча потерпілий під час конфлікту двічі вдарив засудженого рукою в обличчя, проте ця його дія є неспівмірною із застосуванням ОСОБА_1 предмету, схожого на ніж, яким засуджений умисно наніс йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Також суд критично ставиться до доводів обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні про те, що він ніколи не вживав та не вживає наркотичний засіб - метадон та, знайшовши його, хотів віддати працівникам поліції, оскільки вказані твердження нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами кримінального провадження. Крім того, як вбачається з вироків суду від 01.10.2024 року (справа № 755/16301/24), 24.10.2024 року (справа 755/15132/24), 16.01.2025 року (справа № 755/12569/24), якими ОСОБА_4 засуджений за ч.ч. 1, 2 ст. 309 КК України, при цьому сам визнав свою вину у незаконному придбанні, зберіганні наркотичного засобу без мети збуту - метадону. Тому вказана позиція у цьому кримінальному провадженні обвинуваченого направлена на уникнення відповідальності за інкриміноване йому діяння.

Крім того, суд визнає неспроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні про те, що під час конфлікту з ОСОБА_7 у день події 19.09.2024 року приблизно о 14:00 він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони спростовуються наявним в матеріалах справи результатом тесту № 4733 від 19.09.2024 року на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_4 , результат огляду 0,82 проміле, який проводився за допомогою «DRAGER ALCOTEST» № 6820. Твердження обвинуваченого про те, що він вживав алкогольні напої після події за дозволом та в присутності працівників поліції відповідними доказами не підтверджені.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

З огляду на наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за цією статтею , та за ч. 1 ст. 121 КК України як вчинення умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Так, відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким та тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час та після вчинення протиправних дій - вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, не надав першу допомогу потерпілому, покинув місце події, шкоду потерпілому не відшкодував; його ставлення до скоєного - вину визнав частково; дані про його особу, а саме: не одружений, не працює, без місця реєстрації та проживання, хворіє на хвороби (ВІЧ, туберкульоз); під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення.

Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання суд враховує думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, із застосуванням ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; думку потерпілого - під час допиту просив суворо не карати обвинуваченого; думку сторони захисту, яка просила перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України та призначити покарання в межах санкції ст. 124 КК України.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, із урахуванням положень ч. 1 ст. 70 указаного Кодексу, оскільки його перевиховання та виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу. Згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 вчинив вказанні у вироку кримінальні правопорушення до постановлення відносно нього останнього по часу вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2025 року, яким було враховані попередні вироки Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2024 року (справа № 755/16301/24) та 24.10.2024 року (справа 755/15132/24), тому в даному кримінальному провадженні до нього слід застосувати лише вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначити покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань. На думку суду, остаточно визначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Приймаючи таке рішення, суд враховує усталену практику ККС Верховного Суду з цього питання, яка висвітлена в постановах від 18.02.2020 року (справа № 280/901/17), від 30.11.2021 року (справа № 695/1628/18), від 23.02.2021 року (справа № 401/1705/19). Так, у постанові від 18.02.2020 року (справа № 280/901/17) ККС ВС зазначив, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, неправильно застосував ст. 71 КК і до призначеного покарання, безпідставно приєднав невідбуту частину покарання призначеного за вироком Бородянського районного суду Київської області від 10 листопада 2011року, оскільки, покарання за цим вироком раніше вже було приєднано до покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду від 17 квітня 2018 року. Таким чином, повторне приєднання невідбутої частини покарання є неприпустим та суперечить принципам та загальним засадам призначення покарання. Верховний Суд вважає, що в даному випадку, засудженому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки особа вчинив злочин у цьому кримінальному провадженні 06 липня 2017 року, тобто до постановлення вироку Деснянського районного суду від 17 квітня 2018 року. Крім того, при вирішенні питання щодо умов застосування положень ст. 70 чи 71 КК України суд враховує, що в постанові від 01 червня 2020 року в справі № 766/39/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи при визначенні остаточного покарання та правил на підставі яких воно має бути сформованим слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді від 27.09.2024 року підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 121 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначеного цим вироком та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2025 року, остаточно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 19 вересня 2024 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-24/48676-НЗПРАП від 02.09.2024 року у сумі 3029 гривень 12 копійок.

Арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.09.2024 року - скасувати після набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 0,044 г; ніж з червоною рукояткою; джинси чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору - знищити;

- рюкзак чорного кольору із особистими речами, спортивна кофта чорного кольору, сандалі чорного кольору, ремінь коричневого кольору - повернути ОСОБА_4 . Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1