Справа № 405/1311/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року Ленінський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

потерпілого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кропивницькому обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003534 від 18.12.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нерубаївка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, не маючого утриманців, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

28.11.2023 приблизно 14 год. 00 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Ford Fusion» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, здійснюючи рух по вул. Верхня Пермська м. Кропивницький зі сторони пров. Юлія Мейтуса, наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Велика Перспективна, проігнорував вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, задавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожною обстановкою, відповідно реагувати на її зміну., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), проявивши особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем.

У подальшому, ОСОБА_6 , здійснюючи маневр повороту праворуч на проїзну частину вулиці Велика Перспективна в м. Кропивницькому, наближаючись до регульованого пішохідного переходу по вказаній вулиці, який був помічений дорожнім знаком 5.38.1, «Пішохідний перехід» та пішохідною розміткою 1.14.1, не вибрав безпечної швидкості руху керованого транспортного засобу, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати ним, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, під час виконання маневру повороту праворуч на червоне світло світлофора при наявній зеленій стрілці додаткової секції, не впевнившись у відсутності пішоходів на пішохідному переході, яким може бути створена небезпека для руху, проявивши особисту неуважність і безпечність, продовжив рух, та під час проїзду пішохідного переходу, не надавши переваги в русі пішоходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу з ліва на - право по ходу його руху, з необережності допустив наїзд на неї, чим грубо порушив вимоги п. 8.7.3. (е) ПДР (Сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків. Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух;

У результаті ДТП:

- пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 19 від 08.01.2024 отримала тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-суглобового перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки, контузії кісткового мозку великогомілкової та малогомілкової кісток, наколінника, яке відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

Діяння ОСОБА_6 органом досудового слідства кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого заявлено клопотання про закриття кримінального провадження в зв`язку з примиренням обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілою ОСОБА_4 , в обґрунтування якого вказав, що ОСОБА_6 щиро покаявся, визнав вину, ним повністю відшкодовані збитки.

ОСОБА_6 підтримав думку захисника.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що є підстави для закриття провадження у відповідності до ст.46 КК України, так як обвинувачений раніше не судимий, обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, що відноситься до категорії нетяжкого.

Потерпіла в судовому засіданні не заперечила щодо закриття кримінального провадження, оскільки вони примирилися, завдані їй збитки відшкодовані.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно п.2 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.4 Постанови № 12 від 23 грудня 2005 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» за наявності передбачених у ст.46 КК України підстав, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується позитивно, згідно довідок у лікарня-психіатра на обліку не знаходиться, одноразово у 2018 році перебував на стаціонарному лікуванні в КПН «Обласна клінічна психіатрична лікарня» КОР» з приводу змішаного тривожно-депресивного розладу; згідно висновку судово-психіатричного експерта №68 від 20.02.2024 КФСУ ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_6 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час не страждає психічним захворюванням, не знаходився у тимчасовому хворобливому стані, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними, підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України, у відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_6 слід вважати осудним, застосування заходів медичного характеру не потребує.

Примирився з потерпілою та відшкодував завдану ним шкоду. У потерпілої ОСОБА_4 не має до ОСОБА_6 претензій морального та матеріального характеру.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника обвинуваченого та звільнити останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження за ч.1 ст.286 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Положення ч. 1 ст. 129 КПК України визначають, що вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Тобто, цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 завданої кримінальним правопорушення матеріальної шкоди в розмірі 26438,80 грн. та моральної шкоди в розмірі 200000 грн., необхідно залишити без розгляду.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку наявних судових витрат або заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Великою Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц де зазначено, що процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України.

Отже, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на залучення експертів, виключно обвинувальним вироком.

З огляду на викладене враховуючи те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрито, а також вимоги ст.126 КПК та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20) суд вважає, що витрати за проведення судово-експертних досліджень в сумі 1514,56 грн. підлягають стягненню на користь держави з ОСОБА_6 .

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 46 КК України, ст.ст. 284 - 288, 314, 372 КПК України, суд,

постановив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003534 від 18.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувався.

Цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 завданої кримінальним правопорушення матеріальної шкоди в розмірі 26438,80 грн. та моральної шкоди в розмірі 200000 грн. - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати в сумі 1514,56 гривень.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_8