ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 578/1218/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/55/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Зарічного районного суду м.Суми від 27 січня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному 04 липня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарасівка Великописарівського району Сумської області, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим та виправдано за ч. 3 ст. 368 КК України за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано невинуватим та виправдано за ч. 3 ст. 368 КК України за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення;

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Зарічного районного суду м.Суми від 27 січня 2022 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано невинуватими та виправдано за ч.3 ст.368 КК України за недоведеністю, що в їх діянні є склад кримінального правопорушення.

Цим же вироком залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 .

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виправдано за наступним обвинуваченням:

Згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачувалися у тому, що вони, будучи службовими особами, які займають відповідальне становище, діючи за попередньою змовою групою осіб, вимагали та отримали неправомірну вигоду за не притягнення особи до кримінальної відповідальності, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді слідчих СВ Краснопільського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області та в складі слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000153 за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, за попередньою змовою між собою, 06 червня 2018 року близько 11:00, знаходячись в автомобілі марки «ЗАЗ TF 699З Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , на території смт Краснопілля Сумської області, вимагали та отримали від ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_12 , 10 000 грн. за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності у вказаному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок Зарічного районного суду м.Суми від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та призначити кожному покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки, з конфіскацією майна.

Під час апеляційного розгляду повторно дослідити:

- відомості, які стали підставою до відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , зокрема рапорти про виявлене кримінальне правопорушення від 4 та 10 липня 2018 року, повідомлення про виявлене кримінальне правопорушення від 4 та 10 липня 2018 року;

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 260 КПК України від 06 липня 2018 року;

- протокол огляду від 08 серпня 2018 року мобільного телефону Prestigio;

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст.263 КПК України від 11 липня 2018 року;

- протокол огляду та вручення грошових коштів від 06 липня 2018 року з додатком у виді копій грошових коштів;

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 07 липня 2018 року;

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії. передбаченої ст. 260 КПК України від 11 липня 2018 року;

- протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії, передбаченої ст. 269 КПК України - спостереження за особою від 11 липня 2018 року;

- протокол від 15 серпня 2018 року з проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 ; протокол пред`явлення особи для впізнання від 02 листопада 2018 року;

- протокол обшуку приміщень Краснопільського ВП ГУНГІ в Сумській області; протокол огляду від 07 липня 2018 року записника ОСОБА_8 ;

- відомості журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Краснопільського ВП ГУНП в Сумській області;

- відомості оператору мобільного зв`язку щодо телефонних дзвінків за номерами, які використовувалися ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;

- протоколи огляду відомостей оператору мобільного зв`язку від 31 жовтня 2018 року, від 14 листопада 2018 року, та від 25 вересня 2018 року;

- посадові інструкції слідчого - слідчого відділення Краснопільського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області.

Вважає необґрунтованим виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.368 КК України і не погоджується з рішенням суду першої інстанції про визнання доказів у цьому провадженні недопустимими.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось з порушенням правил підслідності. Наголошує, що рішення прокурора про доручення розслідування кримінального провадження за обвинуваченням працівників поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_8 слідчому відділу УСБУ у Сумській області є законним, оскільки вказане провадження не було підслідне органам поліції, а Державне бюро розслідувань на той час фактично не діяло. При цьому місцевий суд дійшов до безпідставного висновку про те, що під час досудового розслідування відбулась фактична заміна відповідного органу, який здійснював розслідування, оскільки з самого початку, а саме з 04 липня 2018 року, на виконання положень ст.214 КПК України, працівниками слідчого відділу УСБУ у Сумській області було розпочато розслідування цього кримінального провадження та після винесення 05 липня 2018 року прокурором постанови, розслідування проведено і завершено слідчими зазначеного органу.

Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність у прокурора підстав для визначення підслідності кримінального провадження у порядку ч.5 ст.36 КПК України. На думку прокурора, слідчий відділ УСБУ у Сумській області законно проводив досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, а тому зібрані докази у провадженні є допустимими.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обвинувачені та їх захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового провадження щодо поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

Клопотання прокурора про повторне дослідження доказів сторони обвинувачення, а саме матеріалів кримінального провадження, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинувачених за пред`явленим обвинуваченням, задоволенню не підлягає, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено жодних, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, підстав для повторного дослідження цих доказів судом апеляційної інстанції. Докази обвинувачення відповідно до вироку та журналу судового засідання досліджувались судом. Будь-яких нових доказів, які були досліджені судом, захисником в апеляційній скарзі не наведено та не надано ним і під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Положення статей 62, 129 Конституції України та статей 7, 17, 22 Кримінального процесуального кодексу України визначають основними засадами судочинства у кримінальних справах, зокрема, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Ця норма-засада закріплена також у міжнародно-правових актах, визнаних Україною: Загальній декларації прав людини (п.1 ст.11), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (п.2 ст.14), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.2 ст.6).

Водночас, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п.43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).

Відповідно до ст. 84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, і ці докази мають бути належними та допустимими. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Виходячи з положень ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

На думку колегії суддів, висновок суду щодо виправдання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.368 КК України є передчасним і не ґрунтується на законі, оскільки під час судового розгляду допущено істотні порушення КПК України.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора полягають у тому, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось з порушенням правил підслідності.

При цьому прокурор наголошує на тому, що рішення сторони обвинувачення про доручення розслідування кримінального провадження за обвинуваченням працівників поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_8 слідчому відділу УСБУ у Сумській області є законним, оскільки вказане провадження не було підслідне органам поліції, а Державне бюро розслідувань на той час фактично не діяло. Крім того, вказував, що працівниками зазначеного слідчого відділу з самого початку, а саме з 04 липня 2018 року, на виконання положень ст.214 КПК України було розпочато розслідування цього кримінального провадження та після винесення прокурором постанови від 05 липня 2018 року, розслідування проведено і завершено слідчими зазначеного органу.

За результатами перевірки та оцінки доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині колегія суддів дійшла висновку про їх обґрунтованість.

Підслідність кримінальних проваджень визначається кримінальним процесуальним законом, а саме положеннями ст. 216 КПК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, відомості про вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, внесені до ЄРДР 04 липня 2018 року слідчим слідчого відділу УСБУ у Сумській області.

Як убачається із зазначеного витягу, кримінальне правопорушення було вчинено слідчими Краснопільського відділу поліції, тобто працівниками правоохоронного органу.

05 липня 2018 року заступник прокурора Сумської області виніс постанову про доручення здійснення досудового розслідування за слідчими слідчого відділу УСБУ в Сумській області.

При цьому, заступник прокурора Сумської області, обґрунтовуючи своє рішення зазначив, що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетний співробітник правоохоронного органу, водночас починаючи з 20 листопада 2017 року ДБР не розпочало функціонувати і нормами КПК України не врегульовано порядок визначення підслідності кримінальних правопорушень, що підслідні ДБР, тому беручи такі обставини до уваги, та з метою забезпечення здійснення швидкого, повного, неупередженого та ефективного досудового розслідування, досягнення завдань кримінального провадження, прокурор змінив підслідність, передавши провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 для розслідування до слідчого відділу УСБУ в Сумській області.

Відповідно до ч.4 ст.216 КПК України слідчі органи Державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, зокрема, вчинених працівником правоохоронного органу.

Абзацом 2 пункту 1 розділу X «Прикінцеві положення» КПК України визначено, що положення ч.4 ст.216 цього Кодексу вводяться в дію з дня початку діяльності ДБР, але не пізніше 5 років з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України до дня введення в дію положень ч.4 ст.216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, щодо злочинів, передбачених ч.4 ст.216 КПК України.

При цьому, враховуючи, що 19 листопада 2012 року КПК України набрав чинності, тому з 20 листопада 2017 року, тобто після спливу п`яти років, які встановлені вищезазначеними положеннями кримінального процесуального закону, слідчі органи прокуратури втратили повноваження щодо здійснення досудового розслідування злочинів, підслідних ДБР.

Відповідно до офіційного оголошення, розміщеного в газеті «Урядовий кур`єр» від 23 листопада 2018 року № 221 (6337), ДБР почало здійснювати свою правоохоронну діяльність 27 листопада 2018 року.

З врахуванням вище наведеного, на час внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні та визначення органу досудового розслідування зазначеного кримінального провадження слідчі органи прокуратури вже не мали повноважень проводити досудове розслідування кримінальних проваджень, підслідних ДБР, а слідчі органи ДБР ще не розпочали свою діяльність.

При цьому відомості про вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, тобто до винесення вищевказаної постанови, були внесені до ЄРДР саме слідчим слідчого відділу УСБУ у Сумській області.

Поряд з цим, як убачається з матеріалів провадження, 23, 26, 29 листопада 2018 року обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та їх захисник ОСОБА_7 в порядку ст.290 КПК України почали ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, та в подальшому 29 листопада 2018 року слідчим слідчого відділу УСБУ у Сумській області складено обвинувальний акт, який був затверджений прокурором та направлений до місцевого суду для розгляду.

Таким чином, станом на 23 листопада 2018 року слідчі дії у цьому провадженні були закінчені.

Однак, місцевим судом не наведено належних обґрунтувань судового рішення в цій частині з огляду на вищезазначені обставини та положення закону.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, висновок суду першої інстанції про здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні неуповноваженою особою, що стало підставою для визнання всіх доказів недопустимим, є передчасним.

Встановлені при апеляційному розгляді обставини свідчать про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки ці порушення одночасно свідчать про неналежне дотримання вимог ст.370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, зокрема, воно потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст.370 КПК України, а також містяться у ст.7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

При цьому, враховуючи що судом першої інстанції не було досліджено жодних доказів обвинувачення у цьому кримінальному провадженні та по суті їм не надано оцінки, суд апеляційної існтанції також позбавлений можливості надати їм таку оцінку, відповідно до правової природи апеляційного розгляду.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст.412; п.6 ч.1 ст.407; п.3 ч.1 ст.409 КПК України.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог ст.370 та п.1 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 10, 15,16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить врахувати та ретельно дослідити всі наведені вище обставини.

Враховуючи, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасовується на новий судой розгляд, то апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 404, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, п.3 ч.1 ст.409 ч.1 ст. 412, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м.Суми від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4