ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1562/25 Справа № 204/6283/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 18 серпня 2022 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.Томбов Російської Федерації,

який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2025 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що з урахуванням наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також з огляду на тяжкість вчиненого злочину, характеру інкримінованого ОСОБА_9 стороною обвинувачення діяння, строку покарання, яке може бути йому призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора. Зазначив, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його обрання, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги свободи особистості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що вказане судове рішення є необґрунтованим, постановленим з істотним порушенням норм процесуального закону, та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Наголошує на тому, що обвинувачений занадто довго перебуває під вартою, а саме понад трьох років. Звертає увагу на те, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого та значний проміжок перебування останнього під вартою свідчать про те, що раніше встановлений ризик втечі настільки істотно зменшився, що перестав існувати. Зазначає, що обвинувачений є пенсіонером поліції, приймав участь у АТО, має міцні соціальні зв`язки, зокрема двох доньок та хвору дружину. Окрім цього, обвинувачений має захворювання цукровий діабет 2 ступеню, однак за весь час перебування під вартою жодних досліджень чи обстежень стосовно нього не проводилось, що може призвести до непоправних наслідків для його здоров`я. На переконання сторони захисту для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого достатньо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або визначення розміру застави. Вказує на те, що застава у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде помірною для обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисники та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.263 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , мотивуючи свою позицію тим, що ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилось.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 судом встановлено продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Таким чином, з огляду на покарання, яке може бути призначене ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим, суд дійшов висновку про існування реального ризику того, що він може здійснити спроби переховування від суду.

Зазначений ризик додатково обґрунтовується й тим, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за злочини, в якому обвинувачують ОСОБА_9 , та даних про особу обвинуваченого, взяв до уваги і інші обставини кримінального провадження, а саме підвищену суспільну небезпечність інкримінованих кримінальних правопорушень, що в сукупності є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд при вирішенні питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам виходить з того, що особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, та встановленого ризику переховування від суду; відсутність заяв про взяття на поруки обвинуваченого; домашній арешт не є дієвим запобіжним заходом, з огляду на встановлені обставини кримінального правопорушення, а саме, що обвинувачений протягом тривалого часу міг спілкуватися з представниками іноземної держави та передавати їм відповідні відомості.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи захисника про відсутність ризику передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_9 , встановлено наявність ризику, визначеного п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині не визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, та вважає доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо безпідставного не визначення розміру застави обґрунтованими, виходячи з такого.

Слід звернути увагу, що ЄСПЛ орієнтує національні суди при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглянути альтернативні засоби забезпечення явки особи до суду. Так, у рішеннях у справі Цигоній проти України від 24 листопада 2011 року та Третьяков проти України, ЄСПЛ встановив порушення п. 3 ст. 5 КЗПЛ у зв`язку з тим, що рішення суддів про застосування та продовження тримання під вартою не було розглянуто можливість застосування альтернативного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КК України.

Однак, вказана норма закону не є імперативною та з огляду на дискреційні повноваження суду відповідно до яких, слідчий суддя, суд може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин, а тому враховуючи, дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером поліції, приймав участь у АТО, має міцні соціальні зв`язки, зокрема двох доньок та хвору дружину, має захворювання цукровий діабет 2 ступеню, тривалий час судового розгляду вказаного кримінального провадження, наведені обставини хоча і не нівелюють повністю встановлений ризик, проте зменшують ймовірність його реалізації, а тому апеляційний суд вважає за можливе визначити альтернативну заставу.

Положеннями п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах нездатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При визначенні ОСОБА_9 розміру застави апеляційний суд враховує, що обвинуваченим вчинено особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, а тому з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, тривалості перебування останнього під вартою, його фізичного та матеріального стану, застава у розмірі 4000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у даному випадку буде достатньою, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення встановлених обмежень буде достатнім фактором, що виключає з його сторони спроби переховуватися від суду.

Апеляційний суд зауважує на тому, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафна чи каральна функція.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Визначена сума застави не порушує принцип пропорційності та з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є явно непомірною для нього. Проте вона є значною та цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, на даному етапі кримінального провадження вказаний ризик не може бути усунутий у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування вказаного виду запобіжного заходу.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, виходячи з положень ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 4000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюдо 18 травня 2025 року.

Встановити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 4000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становитиме 12 112 000 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період дії цього запобіжного заходу, процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (перебуває), без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_9 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків застава звертається в дохід держави.

В решті ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4