Дата документу 11.12.2024 Справа № 332/4968/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/4968/24 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/621/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 11 грудня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 , який 25 серпня 2024 року було вилучено під час проведення огляду місця події та який після вилучення знаходиться на тимчасовому збереженні у відділенні поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області,

за участю прокурора ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції (EASYCON);

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 .

Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 , який 25 серпня 2024 року було вилучено під час проведення огляду місця події та який після вилучення знаходиться на тимчасовому збереженні у відділенні поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучене під час огляду місця події від 25 серпня 2024 року майно має істотне значення для проведення досудового розслідування, оскільки у подальшому буде використано в якості доказів обставин, які встановлюються у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є виправданим і необхідним, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі і приховання та знищення майна, а тому з метою забезпечення кримінального провадження клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити частково клопотання слідчого, наклавши арешт на транспортний засіб «NISSAN MAXIMA» з позбавлення права на відчуження, розпорядження та без позбавлення права користування; передати на відповідальне зберігання власнику з правом користування ним та без права його відчуження та розпорядження ним.

В обґрунтування своєї скарги апелянт зазначає, що безпосередньо до ОСОБА_7 з боку органу досудового розслідування відсутні будь-які претензії, в період з 25 по 29 серпня 2024 року автомобіль перебував у володінні органу досудового розслідування і жодні слідчі дії з ним не проводились.

Зауважує, що в судовому засіданні власник майна пропонувала у будь-який час надати для проведення слідчих дій транспортний засіб, на який накладено арешт.

Звертає увагу, що після огляду транспортного засобу, вилучення з нього всіх необхідних доказів та після призначення відповідних експертиз, потреба перебування автомобіля у органу досудового розслідування буде відсутня.

Зазначає, що власник автомобіля користувався ним у тому числі для забезпечення потреб трьох своїх неповнолітніх дітей.

Вважає, що накладення арешту на автомобіль, без позбавлення права користування, з передачею автомобілю на відповідальне зберігання, є найменш обтяжливим способом, і не призведе до суттєвого обмеження прав власника майна.

Згідно з ухвалою слідчого судді, 26 серпня 2024 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначав таке.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 серпня 2024 року, приблизно о 20:00 годин, знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Машинна, буд.263, невстановлені особи незаконно позбавили волі неповнолітнього ОСОБА_10

25 серпня 2024 року, на відкритій ділянці місцевості, розташованої білля будинку №247 по вулиці Електричній в м. Запоріжжі, слідчим СВ ВнП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_8 , в ході огляду місця події було виявлено та вилучено автомобіль «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у ВнП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Також, 25 серпня 2024 року, на відкритій ділянці місцевості, розташованої в районі вул.Амурська в м.Запоріжжі, за координатами 47.875811, 35.236562, слідчим СВ ВнП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_8 , в ході огляду місця події, було виявлено та вилучено такі речі, а саме: резинові тапки темно-синього кольору у кількості 2 шт., та скляну пляшку з написом «Бренді кола» з рідиною темного кольору.

Також, 25 серпня 2024 року, на відкритій ділянці місцевості, розташованої по провулку Боковому в м. Запоріжжі, білля будинку № 11, слідчим СВ ВнП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_8 , в ході огляду місця події, було виявлено та вилучено скляну пляшку (пошкоджену) з написом «Бренді кола» та 2 уламки з неї.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_10 , вказав що 23 серпня 2024 року, приблизно о 11:00 годині, він приїхав до своїх знайомих ОСОБА_11 та його дружини ОСОБА_12 , за їх проханням, для того, щоб посидіти з їх дітьми, яких у них двоє - 6 та 13 років. До цього, він вже неодноразово бував у них, та гуляв з їх дітьми. Перебуваючи там у їх будинку за адресою: АДРЕСА_1 , він весь час був з дітьми, а ОСОБА_11 , разом зі своєю дружино вживали алкогольні напої. Цього ж дня, тобто 23 серпня 2024 року, він в них вдома заночував, та на наступний день, також був у них вдома. Увесь цей день, тобто 24 серпня 2024 року, вони також вживали вдома алкогольні напої, а потім увечері приблизно о 19:00 годин, поїхали з будинку на своєму автомобілі «Нисан», як вони йому сказали - до магазину «Апельмон», розташованому на кінцевій зупинці Запоріжжя-Лівого. Повернулись вони приблизно через годину, та відразу накинулись вдвох на нього, та стали питати у нього, навіщо він комусь розповідав про те, що вони наркомани, та стосовно наявності у них великої суми грошових коштів. Як він зрозумів, там десь білля магазину, їм хтось сказав про те, що начебто він таке про них казав. Він став казати їм про те, що він такого про них не казав, але вони його не слухали та ОСОБА_11 долонею своєї лівої руки наніс йому два удари по обличчю в районі лівої щоки, після чого взяв правою рукою за зап`ястя його лівої руки та потягнув з будинку, в якому він перебував у цей час на вулицю, після чого з подвір`я будинку до своєї машини «Нісан» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв на проїжджій частині вулиці Машинна, поряд з входом на територію їх домоволодіння, після чого він силою посадив його на заднє сидіння автомобіля, а саме у задній лівій частині за водієм, де в цей час, також на задньому сидінні, але з іншого боку, сиділа ОСОБА_13 , а на передньому пасажирському сидінні сидів незнайомий йому чоловік на вигляд приблизно 30-35 років. Як його звати, йому невідомо, оскільки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не звертались до нього на ім`я, та називали його «братуха». Вказаного чоловіка він бачив вперше. Далі, за кермо зазначеного автомобіля сів ОСОБА_11 , який повіз їх в лісосмугу до Дніпра. Коли вони приїхали до місця, ОСОБА_11 , застосовуючи фізичну силу, витягнув його із салону автомобіля, та повів його в глиб лісосмуги, а його дружина ОСОБА_15 та їх знайомий пішли слідом. Там ОСОБА_11 , став наносити йому удари, а саме своєю правою ногою по ногам у нижній частині, при цьому наніс йому таким чином приблизно 3 удари. Після останнього удару по ногам, як стверджує потерпілий, він впав на землю, та під час падіння, у нього з ніг злетіли тапки (шльопанці) чорного кольору, які він вдягнув у будинку ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , та які належать їм, а в їх будинку він залишив свої кросівки, в яких він прийшов з дому. Також, там у будинку залишилась його сумка, в якій знаходився його паспорт та банківські картки, при цьому все було на місці, тобто нічого не пропало. Потім ОСОБА_11 став вимагати, щоб він встав, що він і зробив, та потім він наніс йому ще один удар кулаком правої руки в нижню щелепу в район обох губ, в результаті чого травмував йому обидві губи. У цей час ОСОБА_14 зі свого пневматичного пістолета став стріляти в землю білля його ніг, вистріливши при цьому два рази. Після цього, ОСОБА_14 змусив його йти назад до його машини, і коли до неї підійшли, став бити його кулаками по обличчю та наніс два удари, та змусив його таким чином залізти до багажного відділення свого автомобіля «Нісан» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що він і зробив, а він закрив за ним кришку багажного відділення автомобіля. Далі вони деякий час стояли, та в цей час ОСОБА_14 увімкнув в автомобілі музику, і саме в цей час потерпілий вирішив зателефонувати до поліції, що він і зробив зі свого мобільного телефону з номеру НОМЕР_3 , та повідомив про цю подію. Потім вони поїхали, та проїхавши деяку відстань, у нього відключилась музика та в цей час він став просити його, щоб він зупинився, що ОСОБА_14 і зробив, та відкрив кришку багажного відділення свого автомобіля, і потерпілий став вилазити з багажника, але в цей час ОСОБА_11 , щоб не дати йому вилізти з багажника, наніс йому один удар кулаком правої руки по голові, та два удари кулаком руки по його рукам, а потім, взявши у праву руку скляну пляшку з під «Ром Коли», наніс йому нею один удар по лівій руці, а саме по передпліччю. Від удару пляшка розбилась, та в подальшому цю пляшку було вилучено під час огляду працівниками поліції. У цей час він забрав у нього його мобільний телефон «Хуавей» в пластиковому корпусі фіолетового кольору, з якого він телефонував до поліції. Після цього, ОСОБА_11 насильно посадив його у салон свого автомобіля, а саме на заднє сидіння, після чого, повіз до магазину «Апельмон», розташованого на кінцевій зупинці Запоріжжя-Ліве, не доїжджаючи до якого побачив там працівників поліції, і тому заїхав у двір 9-ти поверхового будинку по вулиці Електричній 247, де зупинився. Далі, ОСОБА_11 витягнув його із салону автомобіля, та коли підвів його до багажного відділення, він відпустив його руку, чим він скористався і відразу побіг до працівників поліції, які знаходились поряд з магазином «Апельмон», та розповів їм обставини подій, які з ним трапились.

Зазначене майно, а саме: автомобіль «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, відповідно до ч.7 ст.237 КПК України, набув статус тимчасово вилученого майна, та визнаний у цьому кримінальному провадженні речовим доказом.

Власниками вказаного майна є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Для забезпечення кримінального провадження, а саме для проведення на стадії досудового розслідування першочергових слідчих дій та необхідних судових експертиз, а також з метою встановлення причин та обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на автомобіль «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 .

Заслухавши доповідь судді; представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, завдання арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з вимогами ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст.173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчим суддею зазначених вимог закону в цілому дотримано.

Як убачається з матеріалів провадження, в провадженні СВ відділення поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000634 від 25 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

25 серпня 2024 року на відкритій ділянці місцевості, розташованої білля будинку №247 по вулиці Електричній в місті Запоріжжі, слідчим СВ відділення поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_8 , в ході огляду місця події було виявлено та вилучено автомобіль «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 .

28 серпня 2024 року слідчий СВ відділення поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_9 , звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про арешт вищевказаного тимчасово вилученого майна, власником якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В клопотанні слідчий просив: накласти арешт на транспортний засіб марки «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 , який 25 серпня 2024 року було вилучено під час проведення огляду місця події, та який після вилучення знаходиться на тимчасовому зберіганні у відділенні поліції №1 Запорізького РУП ГУНІ в Запорізькій області, із забороною користування та розпорядження цим майном.

На підтвердження доводів клопотання слідчим наданий витяг з ЄРДР за №0000634, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України; протоколи огляду місць події від 25 серпня 2024 року; постанови про залучення до провадження речових доказів від 25 серпня 2024 року; висновки щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25 серпня 2024 року; пояснення від 25 серпня 2024 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується); постанова про залучення законного представника від 25 серпня 2024 року; протокол допиту неповнолітнього потерпілого від 25 серпня 2024 року та інші копії документів, які підтверджується необхідність зазначеного арешту.

Клопотання слідчого містить необхідні для його розгляду відомості, передбачені ст.171 КПК України.

Слідчий в клопотанні зазначив, що автомобіль «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 , відповідно до ч.7 ст.237 КПК України, набув статусу тимчасово вилученого майна.

Зі змісту клопотання убачається, що в ході досудового розслідування вилучене майно (транспортний засіб «NISSAN MAXIMA») є речовим доказом в цьому кримінальному провадженні, має істотне значення для проведення досудового розслідування, оскільки зберіг на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, та у подальшому буде використаний в якості речового доказу.

Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

З поданого клопотання та доданих до нього матеріалів убачається, що з огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення, яке розслідується, вищевказане майно (транспортний засіб «NISSAN MAXIMA»), відповідає критеріям речових доказів, визначених ст.98 КПК України - як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

З метою збереження речових доказів і було подано зазначене клопотання, що повністю узгоджується з вимогами ст.170 КПК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, з метою його збереження як доказу, що має значення для встановлення обставин провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя перевірив наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказане у клопотанні майно має доказове значення у цьому провадженні і наявні ризики того, що у разі не накладення арешту існує можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна до закінчення досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності на вилучене майно; без застосування заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, неможливо досягти дієвості цього кримінального провадження.

Разом з цим, з аналізу ст.170 КПК України убачається, що арешт на майно може бути накладено шляхом заборони власника (володільця та/або користувача) на його відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Водночас, ч.4 ст.173 КПК України, визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності «Caseof Broniowski v. Poland» від 22 червня 2004 року.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (справи «Amuur v. France» від 25 червня 1996 року; «The former king of Greece and others v. Greece» від 23 листопада 2000 року та «Malama v. Greece» від 01 березня 2001 року.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Sporrong and Lonnroth v. Sweden», будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Як встановлено при апеляційному розгляді, ОСОБА_7 не є підозрюваною у цьому провадженні.

В судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 зазначив, що у ОСОБА_16 03 вересня 2023 року загинув чоловік ОСОБА_17 . На утриманні у останньої перебуває троє дітей: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (про, що містяться відповідні документи в матеріалах справи).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що арештований автомобіль потрібен власниці для забезпечення потреб її трьох неповнолітніх дітей, знайшли своє об`єктивне підтвердження.

Дослідивши надані суду матеріали, колегія суддів доходить до висновку, що накладення арешту на транспортний засіб «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 із забороною його відчуження та розпорядження ним, без заборони користування цим транспортним засобом буде співрозмірним, достатнім та найменш обтяжливим способом арешту на автомобіль та відповідатиме ступеню порушених суспільних інтересів, захищених законом.

З огляду на зазначене, доводи представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді, є слушними.

Окрім того, при апеляційному розгляді прокурор зазначив, що на цей час проведено всі необхідні слідчі дії з вищевказаним транспортним засобом, у зв`язку з чим надання можливості власнику автомобіля можливості користуватися ним не завадить досудовому розслідуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді на підставі ст.ст.407-409 КПК України підлягає зміні з зазначенням, що вищевказаний арешт накладений із забороною відчуження та розпорядження транспортним засобом «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 , який 25 серпня 2024 року було вилучено під час проведення огляду місця події та який після вилучення знаходиться на тимчасовому збереженні у відділенні поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

В свою чергу, вирішення питання щодо передання вищевказаного транспортного засобу на відповідальне зберігання ОСОБА_7 до компетенції суду апеляційної інстанції та цій стадії провадження не відноситься.

Таким чином, апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб «NISSAN MAXIMA» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із заводським ідентифікаційним номером (номером кузову) НОМЕР_2 , який 25 серпня 2024 року було вилучено під час проведення огляду місця події та який після вилучення знаходиться на тимчасовому збереженні у відділенні поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, змінити, вважати, що арешт накладений із забороною відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом (тобто без заборони власнику користуватися ним).

У решті зазначену ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4