Справа № 522/8/25
Провадження по справі №1-кс/522/1315/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

25 лютого 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, , уродженця Одеської області, Кілійського району, м. Вилкове, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.11.2016 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 31.07.2017 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць;

- 29.09.2017 Кілійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ч.ч 1, 4 ст. 71 КК України шляхом часткового складення покарань остаточно призначено позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Відомості про звільнення відсутні.

- 24.04.2018 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 роки 4 місяці позбавлення волі. Звільнений 30.04.2021 по відбуттю строку покарання,

підозрюваного в рамках кримінального провадження №0001781 від 31.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001781 від 31.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_7 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 29.10.2024 № 4024-IX, продовжено з 10.11.2024 строком на 90 діб, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 31.12.2024 о 04 годині 30 хвилин ранку, більш точного часу встановити не вдалося можливим, ОСОБА_4 , знаходячись біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , побачив незасклений балкон до квартири №34 , який розташований на другому поверсі даного будинку, у зв`язку з цим в останнього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, а предметом свого злочинного посягання обрав майно, яке б могло знаходитися у вищевказаний квартирі.

Для реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_4 діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і останні носять таємний характер, скориставшись прибудовою поблизу будинку, діставшись другого поверху, переліз через перило балкону квартири АДРЕСА_5 , і знаходячись на балконі відкрив двері до квартири, які були не зачинені та проник до приміщення вищевказаної квартири.

Зайшовши через балконні двері до вказаної квартири, а саме до житлової кімнати, ОСОБА_4 побачив у вказаній кімнаті мобільні телефони та гаманець, який знаходився в жіночій сумці, які в подальшому визначив як предмет свого злочинного посягання.

Однак своїми злочинними діями ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні, розбудив жителів квартири які в той час спали, а саме потерпілих ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і в результаті чого його дії були помічені зі сторони власників.

Після чого ОСОБА_4 , швидко зорієнтувавшись та розуміючи, що його дії, спрямовані на заволодіння майном потерпілих, були викриті і що далі його дії носять відкритий характер, продовжуючи діяти з корисливих мотивів та умислом на заволодіння майном потерпілих, з метою відкритого заволодіння чужим майном, почав погрожувати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 застосуванням насильства до останніх за допомогою предмету з-зовні схожого на кухонний ніж, який ОСОБА_4 , відкрито заволодів майном, а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomi/Redmi» модель «2201117TY» в корпусі синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , належний ОСОБА_12 , вартістю 7000 грн, без сім карт, з чохлом, який матеріальної цінності для потерпілого не має, та додатково з 2 сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які лежали в чохлі та матеріальної цінності для потерпілого не мають; мобільним телефоном марки «One plus» модель «Nord CE3 Lite 5G/CPH2465», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , належний ОСОБА_12 , вартістю 9000 грн, з сім картами: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , які матеріальної цінності для потерпілого не мають; мобільним телефоном марки «Samsung» модель «Galaxy s21 5G», ІМЕІ № 1: НОМЕР_9 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_10 , в корпусі чорного кольору, належний ОСОБА_8 , вартістю 8000 грн., з сім картою НОМЕР_11 , яка матеріальної цінності для потерпілої не має; гаманець жіночий, виготовлений із тканини синього кольору, на блискавці світлого кольору, належний ОСОБА_8 , який матеріальної цінності для потерпілої не має, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 300 гривень, належні ОСОБА_8 та банківська карта банку «А-банк» № НОМЕР_12 , належна ОСОБА_8 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить; кросівки чоловічі марки «Bona», чорного кольору на шнурівці, належні ОСОБА_12 та які матеріальної цінності для потерпілого не мають.

Заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 16000 гривень та потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 8300 гривень ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись майном на власний розсуд.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що кваліфікується, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

31 грудня 2024 року о 11:00 годині ОСОБА_4 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

31 грудня 2024 року о 15:20 годині ОСОБА_4 , повідомлено про підозру за у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

02 січня 2025 слідчим суддею Приморського районного суду міста Одеси щодо ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без альтернативи внесення застави до 28.02.2025.

З огляду на викладене, строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 закінчується 28.02.2025.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п.1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник у судовому засіданні заперечували проти проти задоволення клопотання слідчого, оскільки підозра є необґрунтованою, підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні, а тому просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (частина 5 статті 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідальність за які передбачає позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, підозрюваний є раніше судимою особою за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працевлаштований, не має стійких соціальних, родинних зв`язків, не має постійного місця проживання, знову вчинив корисливий злочин, пов`язаний у тому числі із погрозою застосування насильства предметом з-зовні схожого на кухонний ніж. Крім цього, ОСОБА_4 раніше засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2018 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, звільнений 30.04.2021 у зв`язку з відбуттям строку покарання, судимість якої не погашена, відповідно до вимог ст. 89 КК України.

Враховуючи, що органом досудового розслідування ще не проведені усі необхідні слідчі дії, є достатньо підстав вважати що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення від 31.12.2024; протоколом огляду місця події в квартирі АДРЕСА_5 від 31.12.2024; протоколом огляду місця події біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 від 31.12.2024; протоколом огляду предмету (гаманця) від 31.12.2024; показаннями потерпілого ОСОБА_13 від 31.12.2024; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_14 від 31.12.2024; показаннями потерпілої ОСОБА_8 від 31.12.2024; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_8 від 31.12.2024; показаннями свідка ОСОБА_15 від 31.12.2024; показаннями свідка ОСОБА_16 від 31.12.2024; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_16 від 31.12.2024; протоколом огляду мобільного телефону виданого ОСОБА_16 від 31.12.2024; протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України, та вилучення мобільних телефонів з кросівками в порядку ч. 3 ст. 208 КПУ України від 31.12.2024»; протоколами огляду вилучених мобільних телефонів від 31.12.2024, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Щодо існування ризиків.

Суд вважає, що наразі наявні ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення пыдозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного ОСОБА_4 у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою продовження строку дії запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Санкція вказаних статтей передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування підозрюваного від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Під час оцінки цього ризику слідчий суддя виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи наявність цього ризику слідчий суддя враховує, що орган досудового розслідування не встановив усіх учасників, які ймовірно причетні до кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження.

Окрім цього, слідчий суддя вразховує що інкримінований злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, обмеження його прав, свобод та законних інтересів, що формуєу слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження таких як потерпілий та свідки в подальшому ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя також критично ставиться до вказаного ризику, оскільки слідством не надано будь-яких документів, які б свідчили про притягнення підозрюваного раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Необхідно враховувати виключну цинічність діяння, вчиненного в період здійснення Україною збройної відсічі РФ, вчиненого з погрозою насильства над потерпілим, що створює уявлення безкарності в очах суспільства.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що в рамках вказаного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, мають бути призначені експертизи, встановлені усі причетні до кримінального провадження учасники, встановлений розмір шкоди, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваного ОСОБА_4 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо продовження строку дії до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину;

-тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 ;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 .

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не запобігатиме наведеним ризикам.

Враховуючи наведені міркування, на думку слідчого судді, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку дії найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаному ризику, передбаченому ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шестидесяти днів.

Слід зазначити, що у межах кримінального провадження проведено значний обсяг слідчих та процесуальних дій спрямованих на отримання та перевірку здобутих доказів, водночас закінчити досудове розслідування до 28.02.2025, який визначений в ухвалі слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не надається можливим, у зв`язку з необхідністю проведення наступних слідчих та процесуальних дій, а саме: отримати висновок судово-медичної цитологічної експертизи, призначеної на підставі постанови слідчого від 21.01.2025, проведення якої доручено Одеському НДЕКЦ; встановити додаткових свідків (очевидців) кримінального правопорушення та допитати, а також наявність камер спостереження поблизу або безпосередньо в місці скоєння кримінального правопорушення та оглянути їх; після проведення судово-медичної цитологічної експертизи ножа, вилученого в ході огляду місця події, призначити додаткову судово-медичну цитологічну експертизу, з метою встановлення та порівняння належності контрольних зразків, вилучених на ножі та у підозрюваного ОСОБА_4 ; за результатами проведених експертиз, за необхідності призначити додатку судову експертизу по дослідженню холодної зброї; провести слідчу дію - слідчий експеримент за участі потерпілих у приміщенні квартири АДРЕСА_5 ; виконати інші слідчі (розшукові) дії необхідність в яких виникне в ході розслідування, виконати вимоги ст. ст. 291, 290 КПК України, скласти обвинувальний акт.

Окрім того, у кримінальному провадженні необхідно виконати вимоги ст.ст. 283, 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

У зв`язку з тим, що закінчити досудове розслідування у вказаний строк не надається можливим так як ще не проведено ряд слідчих розшукових дій, які необхідні для направлення матеріалів до суду та можуть суттєво вплинути на кваліфікацію діяння, слідчим ОСОБА_3 ініційовано перед керівником окружної прокуратури питання щодо продовження строку досудового розслідування до 3-х місяців, тобто до 28.03.2025.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи дані про особу підозрюваного, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, його характеристики, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, беручи до уваги що інкримінований злочин було вчинено із застосуванням насильства до потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вважаю за доцільне продовжити підозрюваному без визначення розміру застави на строк в межах строку проведення досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 132, 176- 178, 183, 186, 193-199, 205, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку проведення досудового розслідування, тобто до 28.03.2025 року включно, без визна чення застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обчислюється з моменту винесення ухвали слідчого судді, тобто з 25.02.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо продовження строку дії запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 26.02.2025 року об 16:00 годині в залі суду № 131.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

25.02.2025