Дата документу 12.12.2024
Справа № 334/9958/24
Провадження № 1-кп/334/802/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України

В С Т А Н О В И В :

В провадження Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження №0002091 від 16.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що означене кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м.Запоріжжя, Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України і підстав для його повернення немає, а тому просить призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник під час підготовчого судового засідання не заперечували щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 оскільки ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від семи до десяти років, тому існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду.

Крім того, прокурор доводив, що ОСОБА_4 раніше судимий за скоєння тяжких злочинів в тому числі за злочини проти власності, відносно нього у судах розглядаються обвинувальні акти, що може сприяти нез`явленню останнього за викликом слідчого, прокурора та суду.

Також, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_4 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки вони є його друзями та товаришами. Обвинуваченому відомі дані потерпілого.

Ризик незаконного впливу на свідка залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Крім того, перебування поза межами тримання під вартою. ОСОБА_4 як особа, що не має підстав для звільнення з військової служби зобов`язаний буде повернутися до підрозділу, в якому він проходить службу. Отже, за таких обставин покладення обов`язків без застосування запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважають, що вказані прокурором ризики не доведені та ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення.

Так, захисник обвинуваченого доводила, що ОСОБА_4 має поранення пов`язане із захистом Батьківщини. Він потребує тривалого лікування. Крім того, ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки: дружину та трьох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні. У ОСОБА_4 є хвора матір, яка має важкий діагноз та також потребує піклування.

На підтвердження своїх доводів захисник додала довідки про обставини травми (поранення), довідки з лікарні з встановленим діагнозом, копії свідоцтва про народження дітей, свідоцтво про одруження.

На переконання сторони захисту, до ОСОБА_4 може бути застосовано більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою. Знаходячись на альтернативному запобіжному заходу, ОСОБА_4 може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків: кримінальне провадження підсудне Ленінському районному суду м.Запоріжжя. Підстав для повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України, немає. Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.4-8 ч.1 ст.284 КПК України, немає. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстав для його повернення прокуророві немає, тому слід призначити кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 до судового розгляду.

З вказаних мотивів, з метою підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд кримінального провадження на 16 грудня 2024 року о 11 годині 00 хвилин. Здійснювати судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому судовому засіданні, виходячи з вимог ч.2 ст.27 КПК України, одноособово. Визначити склад осіб, які братимуть участь в судовому розгляді, наступним: процесуальний прокурор, потерпілий, обвинувачений, захисник обвинуваченого. Здійснити виклик в судовий розгляд для допиту свідків з реєстру матеріалів досудового розслідування. Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, слід покласти на процесуального прокурора.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 суд дійшов до наступного висновку:

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст.. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог ст..176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження 16 жовтня 2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що кваліфікується як: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений вст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

В ході підготовчого судового засідання за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Даний ризик обумовлений тим, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від семи до десяти років, тому існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду. Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 , раніше судимий за скоєння тяжких злочинів в тому числі за злочини проти власності, відносно нього у судах розглядаються обвинувальні акти, що може сприяти нез`явленню останнього за викликом до суду.

Також, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_4 може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки вони є його друзями та товаришами. Обвинуваченому відомі дані потерпілого. Отже, ризик незаконного впливу на свідка залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, існує ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки обвинувачений вчиняючи злочин, в умовах воєнного стану, усвідомлював небезпечність своїх дій. Дії ОСОБА_4 щодо скоєного вказує той факт, що даний злочин вчинений у період введеного на території України Указом Президента України воєнного стану, коли Українська держава перебуває у стані війни з російською федерацією та громадяни України гинуть та дістають шкоду здоров`ю, потерпаючи від дій агресора, що вказує на аморальність обвинуваченого, та жадання отримати гроші більшими, ніж повага до суспільства.

З огляду на це, а також те, що обвинуваченому загрожує покарання до 10 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість продовження вчинення останнім злочинів проти власності.

Крім того, суд вважає, що перебування поза межами тримання під вартою. ОСОБА_4 як особи, що не має підстав для звільнення з військової служби зобов`язаний буде повернутися до підрозділу, в якому він проходить службу. За таких обставин покладення обов`язків без застосування запобіжного заходу не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 , має можливість переховуватися від суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання.

Вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_4 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину.

Враховуючи обставини кримінального провадження суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому заставу у розмірі в розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 363 360 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Державної казначейської служби України, м. Київ.

Посилання прокурора, що у відповідності до ч. 8 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, суд відхиляє, оскільки стаття 186 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 не входить до переліку статей, за якою розмір застави не визначається.

Доводи сторони захисту щодо недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст..177 КПК України, суд не бере до уваги, оскільки органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Суд не відхиляє того факту, що ОСОБА_4 отримав поранення, пов`язаний з захистом Батьківщини, а також той факт, що на його утриманні перебувають малолітні діти, дружина та матір, яка хворіє, проте відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд акцентує, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вагомість ризиків перевищують відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_4 під вартою.

Беручи до уваги вкрай напружену ситуацію пов`язану з введенням воєнного стану в країні, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316 КПК України суд

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України на 16 грудня 2024 року на 11.00 годину у приміщенні Ленінського районного суду м.Запоріжжя.

Судовий розгляд проводити одноособово за участю процесуального прокурора, потерпілого, обвинуваченого, його захисника.

У судове засідання викликати свідків зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Роз`яснити учасникам судового провадження про можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання. Під час ознайомлення учасники судового провадження мають право робити з матеріалів необхідні виписки та копії.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 11 лютого 2025 року включно.

Для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, визначених КПК України визначити запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 363 360 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Запорізькій області, . Призначення платежу: застава за обвинуваченого ОСОБА_4 , провадження по справі №1-кп/334/802/24, ЄУН 334/9958/24.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 11 лютого 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ГУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ГУ «Запорізький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити усно та письмово Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1