ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/812/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.74 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2024 року заяву ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з внесеними змінами до законодавства України задоволено.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року у справі № 629/3425/23 у відношенні ОСОБА_7 приведено у відповідність до Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року у справі № 629/3425/23, негайно звільнено від відбуття покарання призначеного за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі у зв`язку із усуненням караності діяння.

Виключено з вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року у справі № 629/3425/23 посилання на приписи ч. 1 ст. 70 КК України щодо поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 для відбування покарання у виді обмеження волі направлено до виправного центру у порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі.

При прибутті до місця відбування покарання ухвалено негайно звільнити ОСОБА_7 з-під варти, зарахувавши на підставі п. б ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_7 в строк відбування покарання у виді обмеження волі строк доставлення до виправного центру до моменту звільнення з-під варти з розрахунку - одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Роз`яснено ОСОБА_7 та адміністрації виправного центру, в якому ОСОБА_7 буде відбувати покарання у виді обмеження волі, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, подається до суду, який ухвалив вирок.

Суд мотивував своє рішення тим, що за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року вартість викраденого ОСОБА_7 майна за ч.4 ст.185 КК України не перевищувала 2684 гривень, у зв`язку з чим вказане діяння перестало бути кримінально-караним, тому необхідно привести вищевказаний вирок у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ, звільнивши засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України на підставі ч.2 ст.74 КК України. Разом з тим, цим же вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі та за ч.3 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі, однак суд першої інстанції позбавлений можливості визначити ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст.70 КК України, оскільки питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку мають вирішуватися судом, який ухвалив вирок, відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2024 року змінити, ухвалити рішення щодо остаточного покарання, а також зарахувати відбуте ним покарання у виді позбавлення волі у строк відбуття покарання, перерахувавши його за правилами, встановленими ч.1 ст.72 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував вимоги ст.70 КК України та ч.3 ст.74 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважав ухвалу районного суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У частині 1 ст. 539 КПК України зазначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У статті 58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18 липня 2024 року, яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону №3886-IX від 18 липня 2024 року, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2684 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2023 рік становив 1342 гривень, а два неоподаткованих мінімумів становить 2684 гривень.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст.51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваних мінімумів для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює двом неоподатковуваних мінімумів, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.ч.1,3 ст.357 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч.3 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч. 4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Захід забезпечення, обраний слідчим суддею, у вигляді особистого зобов`язання змінено на тримання під вартою, взявши ОСОБА_7 під варту з-зали суду.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 29 серпня 2023 року. Вирок набрав законної сили.

Відповідно до зазначеного вироку, ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, вчинив 02 квітня 2023 року, а загальна вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_8 майна, що було предметом кримінального правопорушення, становить 2051 гривень, тобто менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, вчинене ОСОБА_7 діяння, передбачене ч.4 ст.185 КК України, відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, не є кримінально-караними на теперішній час, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про звільнення засудженого відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України, згідно вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року.

Поряд із цим, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 КК України та ч.3 ст.357 КК України, та не застосував положення ч.1 ст.70 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

У ч.1 ст.407 КПК України зазначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити вирок або ухвалу.

Згідно ч.5 ст.421 КПК України, ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні, що не погіршує становище засудженого, а саме, в даному конкретному випадку, належить визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, необхідно роз`яснити суду першої інстанції про неможливість призначення у цьому провадженні винній особі покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.ч.1-4 ст.70 КК України шляхом поглинення однакових за розміром та видом покарань.

Окремо слід зазначити, що вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року ОСОБА_7 ухвалено строк відбування покарання рахувати з моменту затримання, а саме з 29 серпня 2023 року.

Поряд із цим, колегія суддів звертає увагу представників виправного центру на те, що ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2024 року ухвалено рішення негайно звільнити ОСОБА_7 з-під варти при прибутті до місця відбування покарання, зарахувавши на підставі п. б ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_7 в строк відбування покарання у виді обмеження волі строк доставлення до виправного центру до моменту звільнення з-під варти з розрахунку, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, яке судом апеляційної інстанції залишено без змін.

Керуючись ст.ст.74 КК України, 405, 407, 409, 413, 421, 419 КПК України, - колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 серпня 2023 року за ч.1 ст.357 КК України до 2 (двох) років обмеження волі; за ч.3 ст.357 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

В решті ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Роз`яснити суду першої інстанції неможливість призначення винній особі покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.ч.1-4 ст.70 КК України шляхом поглинення однакових за розміром та видом покарань.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: