Справа №949/2116/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 від 14 вересня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним та придатним до військової служби, у зв`язку з прийняттям Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року "Про загальну мобілізацію", яким на території України оголошено повну мобілізацію протягом 90 діб із дня набрання чинності Указом Президента України №65/2022, а також Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" №255/2023 від 20 травня 2023 року, яким на території України продовжено строк проведення загальної мобілізації з 20 травня 2023 року на 90 діб, з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомленим про наслідки неявки за викликом, придатним за станом здоров`я ля проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних на те причин, відмовившись розписуватись та отримувати повістку, написавши власноруч заяву про небажання проходження служби, засвідчивши це власним підписом, не прибув 09 вересня 2023 року на 08 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для відправлення у команді № НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , чим порушив вимоги статті 65 Конституції України, вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року та вимоги Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року "Про загальну мобілізацію".

Своїми умисними протиправними діями, які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 336 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та суду показав, що він на даний час доглядає за своїм батьком, який є інвалідом 2-ї групи, а тому має право на відстрочку. Також обвинувачений ОСОБА_4 додав, що він за станом здоров`я був виключений з обліку військкомату іще у 1998 році, із цих же підстав не служив у армії. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що ніяку комісію в РТЦК він не проходив, обстеження у лікарів як такого, теж не було. Він писав заяву в РТЦК про те, щоб його прийняли на облік іще 03.05.2023 року та надали відстрочку у зв`язку із тим, що у нього батько є інвалідом другої групи. Однак документи з РТЦК кудись зникли. 08 вересня 2023 року він написав заяву про відмову від призову на військову службу під час мобілізації та свідомо відмовився з особистих міркувань. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 вважає, що обвинувачення відносно нього неправомірне, просив суд не позбавляти його волі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 суду показав, що він працює на посаді начальника відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 . Військовозобов`язаний солдат ОСОБА_4 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08 год. 09 вересня 2023 року для відправки у військову частину Збройних Сил України у зв`язку з призовом по мобілізації на підставі Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року "Про загальну мобілізацію", про що, ним особисто було зроблено відповідний запис в поіменному списку військовозобов`язаних від 09 вересня 2023 року. Також додав, що солдат ОСОБА_4 пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 02 травня 2023 року та згідно довідки №60/8 був визнаний придатним до військової служби по мобілізації. Однак, в подальшому солдат ОСОБА_4 відмовився розписуватись та отримувати повістку на відправку в складі команди НОМЕР_2 АДРЕСА_3 у зв`язку із призовом на військову службу по мобілізації, за якою має прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , на 08 год. 09 вересня 2023 року, про що складено відповідний акт від 08 вересня 2023 року. Про необхідність прибуття і відповідальність за неявку зачитано військовозобов`язаному ОСОБА_4 в присутності військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також 08 вересня 2023 року ОСОБА_4 власноруч було написано заяву про те, що він відмовляється від призову на військову службу.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що він працює на посаді оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період його добового наряду як помічника чергового з 09:30 год. 08 вересня 2023 року по 09:30 год. 09 вересня 2023 року, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , не прибув на 08 год. 09 вересня 2023 року на відправку на військову службу по мобілізації.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України та призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 (а.п.6);

- рапортом оператора відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 від 09 вересня 2023 року (а.п.7);

- рапортом начальника відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 від 09 вересня 2023 року (а.п.7 на звороті);

- заявою ОСОБА_4 про відмову від проходження військової служби від 08 вересня 2023 року (а.п.8);

- копією повістки на ім`я ОСОБА_4 (а.п.8 на звороті);

- копією мобілізаційного розпорядження на ім`я ОСОБА_4 (а.п.8 на звороті);

- копією акта про відмову військовозобов`язаного ОСОБА_4 від отримання повістки від 08 вересня 2023 року (а.п.10 на звороті);

- карткою обстеження та медичного огляду №60/8 від 02 травня 2023 року на ім`я ОСОБА_4 (а.п.12);

- довідкою ВЛК №60/8 від 02 травня 2023 року, з якої також вбачається що ОСОБА_4 пройшов медичний огляд та за результатами якого придатний до військової служби по мобілізації (а.п.13);

Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за статтею 336 Кримінального кодексу України.

До таких висновків суд приходить в результаті детального аналізу обставин події, поведінки обвинуваченого до, під час і після вчинення кримінального правопорушення.

Суд, відповідно до статей 86, 94 Кримінального процесуального кодексу України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими та прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

На підставі статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до статей 65-67 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Обставини, які відповідно до вимог статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є кримінальним правопорушенням у сфері забезпечення призову та мобілізації та у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до нетяжких злочинів.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог положень статті 65 Кримінального кодексу України бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а також інші дані про особу обвинуваченого.

Вивчаючи особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно (а.п.21). ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (а.п.22), раніше несудимий (а.п.23).

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції статті 336 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 .

Майнової шкоди кримінальним правопорушенням не заподіяно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні - відсутні.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання за даним вироком рахувати ОСОБА_4 з моменту набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1