ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/461/16-к Номер провадження 11-кп/814/31/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відвід суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000027, за апеляційними скаргами прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні 2 малолітніх дітей, раніше судимого 01.0.2016 Чутівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. ст. 70, 75 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Головчино, Борисівського району, Бєлгородської області, Російської Федерації, жителя АДРЕСА_2 , з повною середньою освітою, не працюючого, розлученого, раніше судимого: 1) 15.12.2000 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 142, ч. 1 ст. 142, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна. Звільнився 03.11.2008 року умовно-достроково на не відбутий строк 2 роки 8 місяців 11 днів; 2) 18.07.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Згідно з ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання по вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.12.2000 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Звільнився 18.03.2015 року умовно-достроково не відбутий строк 4 місяці 5 днів,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Вирішено долю речових доказів.

В ході апеляційного розгляду зазначеного провадження, 16.04.2025 від обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надійшли заяви про відвід суддям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У поданих заявах обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стверджують, що в ході їх спілкування поза судом із прокурором ОСОБА_14 в приміщенні кафе, розташованого поряд із Полтавським апеляційним судом та з іншими учасниками провадження адвокатами ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , в присутності прокурора ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_14 висловив свою згоду з позицією сторони захисту про відсутність у справі будь-яких доказів для постановлення обвинувального вироку. Крім того, прокурор повідомив, що він поза судом спілкувався із головуючою суддею ОСОБА_2 , яку прохав скасувати виправдувальний вирок із будь-яких підстав або направити справу на новий розгляд.

Вказують на наявність позасудового спілкування судді ОСОБА_2 із прокурором ОСОБА_14 , оскільки головуюча суддя ОСОБА_2 , за ініціативою суду, ухвалила допитати свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які не допитувалися ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду в суді першої інстанції.

На переконання обвинувачених, суддя ОСОБА_2 , ініціювавши збір доказів у не передбачений КПК спосіб, діяла в інтересах обвинувачення, чим поставила сторону захисту у нерівні умови зі стороною обвинувачення.

Як на підставу відводу судді ОСОБА_3 , обвинувачені посилаються на те, що на відеозаписі судового засідання від 14.12.2022 рішення про допит ОСОБА_15 походило виключно від головуючої судді ОСОБА_2 , котра обговорювала його лише із членом колегії - суддею ОСОБА_17 (в даний час звільнений з посади). В той же час, суддя ОСОБА_3 участь в обговоренні прийнятого рішення в судовому засіданні не приймала, однак погодилась з ініційованим головуючим суддею ОСОБА_2 рішенням про збір доказів в інтересах обвинувачення та не скористалася правом на самовідвід, що свідчить про її зацікавленість діяти в інтересах обвинувачення.

Заслухавши суддю доповідача, виступ обвинувачених та захисників на підтримку заявлених відводів, заперечення прокурора та потерпілої проти відводу суддів, дослідивши доводи заявлених відводів, колегія суддів вважає, що заявлений відвід суддям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не підлягає задоволенню.

Стаття 75 КПК України передбачає обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Так, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Крім того, ст. 76 КПК України визначені умови недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні:

1. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті;

2. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції;

3. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції;

4. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 80 КПК України, заявлений відвід повинен бути вмотивованим.

Дослідивши подані заяви, колегія суддів дійшла висновку, що доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фактично зводяться до непогодження останніх із ходом апеляційного розгляду та процесуальною діяльністю суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та обвинуваченими не наводиться об`єктивних даних, які б свідчили про упередженість суддів у даному провадженні.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.10.2019 суддю ОСОБА_2 , згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (т. 4 а.с. 121), було визначено головуючим суддею у провадженні за апеляційними скаргами прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Фактично апеляційний розгляд розпочався 20.02.2020, що вбачається із журналу судового засідання (т. 4 а.с. 158).

Згідно цього журналу, в судовому засіданні брали участь прокурор ОСОБА_12 , обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисники ОСОБА_18 , ОСОБА_10 .

Прокурор ОСОБА_14 брав участь у судових засіданнях апеляційного суду із 27.09.2021 (т. 5 а.с. 7).

Як стверджують обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спілкування із прокурором ОСОБА_14 у них відбулося після початку розгляду апеляційного провадження, проте не конкретизують коли саме ця розмова відбулася, зокрема дату та час, точне місце, враховуючи що судовий розгляд триває більше 5 років.

Крім того, прокурор ОСОБА_6 заперечив викладені у заявах обвинувачених обставини.

Отже належних доказів обставин, зазначених у заявах обвинувачених, про які їм начебто повідомив прокурор ОСОБА_14 , надано не було.

Щодо виклику свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , то дане питання вирішувалося в судовому засіданні за участі сторін кримінального провадженя, та як стверджують самі обвинувачені, про даний факт їм було відомо починаючи з 14.12.2022, оскільки обвинувачені були присутні в судовому засіданні під час вирішення цього питання, що підтверджується матеріалами справи. В подальшому усі учасники процесу отримували повідомлення від апеляційного суду із датами наступних засідань, в яких також була наявна інформація про виклик свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Безпосередньо виклик зазначених свідків здійснювався шляхом направлення повісток за відомим суду їх місцем проживання, що також підтверджується матеріалами справи.

Однак, з 14.12.2022 та до цього часу (16.04.2025), тобто більше ніж протягом 2 років, обвинувачені та їх захисники жодного разу не заявляли відводу суддям з наведених підстав та не висловлювали заперечень стосовно прийнятого рішення про допит свідків, які викликалися до апеляційного суду з метою перевірки інформації, наданої обвинуваченими в судовому засіданні з приводу незаконності їх затримання в день вчинення інкримінованих їм подій, що не суперечить вимогам ст. 404 КПК України.

Щодо заявленого відводу судді ОСОБА_3 , то суддя дійсно погодилася із прийнятим рішенням про виклик свідків, що підтверджують і обвинувачені, а отже могла висловити свої зауваження та заперечення з цього приводу.

Однак в даному випадку, надання зауважень чи заперечень при вирішенні питання про виклик свідків є правом, а не обов`язком судді і відсутність висловлення певної позиції не може бути підставою для відводу.

В чому може полягати заінтересованість суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в результатах провадження, обвинувачені не зазначили.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає заявлені підстави для відводу суддям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надуманими та безпідставними.

З огляду на викладене, в задоволенні відводу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 81 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні заяв обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відвід суддям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у провадженні за апеляційними скаргами прокурора Машівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4