ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 161/2090/24

провадження № 51-5528 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2024 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041,за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Херсона, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2024 року засуджено до покарання:

ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень;

ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 гривень.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди та витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, задоволено частково, стягнено:

- з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень та витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, в розмірі 25 000 гривень;

- з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень та витрати, пов`язані із наданням правової допомоги, в розмірі 25 000 гривень.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині цивільного позову змінено.

Стягнуто в порядку статей 120, 124 КПК України з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 процесуальні витрати, а саме витрати на правничу допомогу, у розмірі 15 000 гривень з кожного.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони 18.01.2024, близько 12 год 45 хв., діючи умисно, без попередньої змови між собою групою осіб, перебуваючи на паркувальному майданчику ТЦ «Гостинець», що розташований на проспекті Соборності, 11-Л в м. Луцьк, в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_9 , умисно нанесли удари потерпілому в ділянку голови, внаслідок чого заподіяли останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду в частині задоволення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, та ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року скасувати, у стягненні витрат на правову допомогу відмовити.

Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що місцевий суд необґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, а апеляційний суд під час перегляду кримінального провадження формально та поверхнево підійшов до критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження та фінансового стану сторін. До того ж вказує, що договір від імені АО «Правова Допомога № 1» з потерпілим ОСОБА_9 підписано адвокатом ОСОБА_10 , який не уповноважений на вчинення правочинів (укладення договорів про надання правової допомоги) від імені АО «Правова Допомога № 1», оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи, що наділяли його такими повноваженнями.

Також вказує, що наявна у справі квитанція не є доказом оплати витрат за надання правничої допомоги, оскільки в порушення пункту 2 розділу 5 Договору сплачена не на розрахунковий рахунок, тому вважає, що факт понесення потерпілим витрат документально не підтверджено.

Щодо порушень, допущених судом апеляційної інстанції, захисник наполягає на тому, що доводи його апеляційної скарги щодо наведених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не були розглянуті належним чином та в повному обсязі, тому постановлене за наслідками апеляційного перегляду рішення є не вмотивованим, чим порушено приписи статей 370, 419 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Захисник ОСОБА_6 у скарзі просив проводити касаційний розгляд без його участі та участі засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку та правильність кваліфікації їх дій за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України у касаційній скарзі не заперечуються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Ухвала апеляційного суду - це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, яке повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 вказаного Кодексу, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді оспорюваного вироку, справедливому, із додержанням усіх приписів чинного законодавства, вирішенні поданих апеляційних скарг.

З огляду на зазначене та вимоги статей 404, 419 КПКУкраїни при перегляді вироку апеляційний суд зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати: чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження; чи було у передбаченому цим Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення; чи було їх оцінено місцевим судом із додержанням правил

ст. 94 КПКУкраїни; чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути наведено підстави, на яких її визнано необґрунтованою. Тобто у цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними обставинами та доказами, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

У касаційній скарзі захисник, поміж іншого, зазначає, що в порушення вимог

ст. 419 КПК України, апеляційний суд не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення із ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 процесуальних витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги та не надав на них вичерпних відповідей.

На обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 зазначав конкретні аргументита вказував на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які підлягали ретельній перевірці під час апеляційного розгляду.

Проте, як слідує з оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги захисника, належним чином їх не перевірив, вичерпних, аргументованих та конкретних відповідей на них не дав.

Так, поза увагою апеляційного суду залишилися наступні доводи апеляційної скарги:

- що Договір № 19-01/24-1 про надання правової допомоги від 19.01.2024 з потерпілим ОСОБА_9 від імені АО «Правова Допомога № 1» підписано адвокатом ОСОБА_10 , який діє на підставі статуту. Однак, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ОСОБА_10 не уповноважений на вчинення правочинів (укладення договорів про надання правової допомоги) від імені АО «Правова Допомога № 1» та в матеріалах справи відсутні будь-які довіреності щодо уповноваження вказаного адвоката на підписання правочинів;

- що відповідно до п. 2 розділу 5 вказаного Договору за надані послуги клієнтом оплата здійснюється шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвоката в розмірі визначеному додатковою угодою до цього договору. Водночас, додаткова угода до Договору № 19-01/24-1 від 19.01.2024, яка укладена у відповідності до пункту 1 розділу 5 Договору, не підписана уповноваженою особою від АО «Правова Допомога № 1», а підписана адвокатом ОСОБА_10 , який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 003593 виданого 16.01.2019, а не від імені адвокатського об`єднання;

- долучена до позовної заяви квитанція № 1 від 26.02.2024 про прийняття від ОСОБА_9 за надання правової допомоги відповідно до Договору

№ 19-01/24-1 від 19.01.2024 коштів у сумі 30 000 гривень не є належним підтвердженням про оплату гонорару, пов`язаного із наданням правової допомоги, оскільки зазначене протирічить висновкам, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19,

№ 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16.

При цьому, усупереч вимогам ч. 2 ст. 419 КПК України, вказаний суд не зазначив, чому зазначені доводи сторони захисту щодо необґрунтованого стягнення із засуджених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги потерпілому, є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд не вбачає підстав для надання оцінки доводам наведеним у касаційній скарзі щодо неспівмірності визначення суми витрат на професійну правничу допомогу виходячи з конкретних обставин справи, оскільки оцінка таких доводів можлива лише після усунення зазначених порушень вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Увалу Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2024 рокущодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3