гСправа № 187/2340/24 Провадження №1-кп/0187/47/25
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року селище Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000062 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянин України, українець, одружений, освіта базова середня, не працює, військовозобов`язаний, має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Петриківського районною суду Дніпропетровської області від 29.04.2024 (справа № 187/636/24), яка набрала законної сили 10.05.2024, ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення до останнього у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Незважаючи на зазначену постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області віл 29.04.2024, з якою ОСОБА_3 був ознайомлений, отримавши її копію, маючи реальну можливість її виконувати в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в порушення ч. 1 ст. 129 Конституції України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, ухилився від виконання вказаної постанови суду, що набрала законної сили та продовжувала керувати транспортними засобами за наступних обставин.

Так, не виконуючи рішення суду, 30.10.2024 року о 18 год. 40 хв. на вул. Європейська в смт. Петриківка Дніпровського району Дніпропетровської області керував транспортним засобом, а саме мопедом «Альфа» без реєстраційного номера, однак за порушення Правил дорожнього руху був зупинений працівниками СРПП ВП № 10 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області та відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення (серія ААД № 589343) за ч. 5 ст. 126 КУпАП (повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом), який в подальшому був направлений до Петриківського районного суду Дніпропетровської області для розгляду.

Отже, ОСОБА_3 30.10.2024 вчинив умисні дії, спрямовані на умисне невиконання рішення суду, яким його позбавлено права керування транспортними засобами.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в умисному невиконанні постанови суду, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював та пояснив, що знав про рішення суду, яким його притягнуто до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП до покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспорт ними засобами па строк 5 (п`ять) років, однак в жовтні 2024 року продовжив керування транспортним засобом.

Погоджується з правовою кваліфікацією його дій за ч.1 ст. 382 КК України.

Про вчинене шкодує і щиро розкаюється. Просить суворо його не карати, так як він для себе зробив всі необхідні висновки.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд пересвідчився, що позиція підсудного ОСОБА_3 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ч.3 ст. 349 КПК України суд допитав обвинуваченого та дійшов до переконання, що його вина у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України знайшла своє підтвердження повністю в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд керуючись загальними засадами призначення покарання закріпленими в ст. 65 КК України через які реалізовано принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на досягнення мети покарання пов`язаної з виправленням засудженого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів (ст. 50 КК України).

Суд враховує, що ОСОБА_3 одружений, має базову середню освіту, має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючі матеріали відсутні, раніше не судимий.

Обставин, які в силу ст. 66 КК України пом`якшує покарання та ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд враховує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_3 правопорушення та ступінь його тяжкості, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

З огляду на викладене, враховуючи обставини, характер, тяжкість та суспільну небезпеку, спосіб вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

При визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням, на підставі встановленої сукупності обставин, даних, які характеризують обвинуваченого, суд дійшов висновку, про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, передбачений ст. 75 КК України, та встановленням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки на думку суду, призначення такого покарання матиме належний виховний вплив на обвинуваченого та буде сприяти його виправленню, призведе до позитивних змін в її особистості та формуванню у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 368-370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 382 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по кримінальному провадженню: оптичний DVD-R диск, з написом « ОСОБА_3 » та оптичний DVD-R диск, з написом «огляд 23.12.2024», зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1