ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/2688/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/343/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування тримання під
вартою підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисників підозрюваного ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора та самого підозрюваного, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисників підозрюваного ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 02 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого, погоджене прокурором, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на строк до 20 04 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., з покладенням відповідних обов`язків.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Вимоги апеляційних скарг, з узагальненими доводами осіб, які їх подали.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, яка містить прохання: скасувати ухвалу та відмовити прокурору у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що підозрюваний не погоджується з висновками слідчого судді, оскільки до нього раніше не було ніяких нарікань з боку командирів, а до проходження військової служби він жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, несе службу за контрактом з 2015 року, а також не згоден з висновками службового розслідування, з якими був ознайомлений під час повідомлення про підозру, але не приймав участі у його проведенні, а долучені пояснення від його імені ним не виконувались, тобто є підробними. На думку підозрюваного, у безпосереднього командування є підстави оговорювати його у зв`язку з неприязним ставленням до нього.

Пояснює, що її підзахисний мав підстави за станом здоров`я для невиконання наказу, які виклав у рапорті до керівництва. Крім того, зауважує, що ОСОБА_6 не згоден з висновками ВЛК та бажає їх оскаржити.

Наголошує на тому, що на даний час ОСОБА_6 потребує медичної допомоги, оскільки має скарги на біль у спині, колінах, відчуває постійний шум у голові, має складний астигматизм, праве око не бачить.

Просить звернути увагу на те, що підозрюваний має на утриманні батьків пенсійного віку, а його мати онкохвора та знаходиться під наглядом лікарів.

Вказує, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Захисник вважає, що в ухвалі слідчого судді не було зазначено якими саме доказами обумовлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і не вказано чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Наголошує на тому, що стороною обвинувачення не було надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, з апеляційною скаргою звернувся захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 , який просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою він просить обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з 22:00 до 06:00, з покладенням відповідних обов`язків.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що слідчим було порушено строки вручення клопотання про обрання запобіжного заходу, а слідчий суддя це не перевірив та розглянув його. Захисник вважає, що внаслідок цього сторона захисту не змогла підготуватись до судового засідання.

Просить звернути увагу на те, що ОСОБА_6 самостійно прибув до органів досудового розслідування, без будь-якого стороннього примусу.

При цьому зауважує, що ОСОБА_6 проходить службу починаючи з 2015 року, має статус учасника бойових дій з 2019 року, з моменту оголошення воєнного стану приймає участь у відсічі окупантів.

Зазначає, що матеріали клопотання не містять документального підтвердження того, що підозрюваний ухилявся від явки до ДБР, намагався самовільно залишити частину.

У зв`язку з цим захисник вважає, що вказані ризики є надуманими та безпідставними.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні були присутні захисники підозрюваного адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Під час судового засідання адвокат ОСОБА_7 завив клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які підтверджують стан здоров`я ОСОБА_6 , на 5 арк. Для повного, всебічного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи вищевказане клопотання було задоволено і долучено до матеріалів справи копії вказаних документів.

Підозрюваний, його захисник ОСОБА_9 та прокурор про дату та час розгляду апеляційних скарг були повідомлені належним чином. Від підозрюваного та прокурора жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надходило. На особистій участі вони також не наполягали.

Від захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_9 надійшло клопотання про проведення судового засідання без її участі.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, а також те, що захисники не заперечували проти розгляду апеляційних скарг без участі підозрюваного, адвоката ОСОБА_9 та прокурора, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності вказаних осіб.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , думку адвоката ОСОБА_8 , дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001299 від 31.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «старший солдат», перебуваючи на посаді - навідник 1 кулеметного розрахунку кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, в порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 28-32, 37, 16, 49, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30.11.2024 приблизно о 13 год. 00 хв., знаходячись в районі н.п.Шевченкове Перше Вовчанської ТГ Чугуївського району Харківської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира НОМЕР_1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 №210 від 28.11.2024, а саме: несення служби на бойових позиціях відділення РОП «Інгул» та виконання завдань визначених бойовим розпорядженням, доведеного до нього в усному порядку начальником штабу - заступником командира НОМЕР_1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України майором ОСОБА_10 , який був виданий уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

20.02.2025 ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Враховуючи це, старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, звернувся до Московського районного суду м.Харкова з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , зпосиланням на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема того, що він може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий послалася на зібрані під час досудового розслідування матеріали, як окремо, так і всі у сукупності, а саме: повідомлення з ДВКР про виявлення кримінального правопорушення від 24.01.2025; показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших, з приводу обставин кримінального правопорушення, а також інші матеріали кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, який є військовослужбовцем, а місцезнаходження військової частини, в якій він проходить військову службу, в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область, враховуючи проведення бойових дій на території України, що може створити умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України. Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Враховуючи, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_6 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу підозрюваного на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Крім того, апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки той факт, що у разі засудження ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення як основне покарання йому судом може бути призначене позбавлення волі на тривалий термін, що може свідчити про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного у майбутньому, чим останній може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в тому числі, перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або вчинити інший обман, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства. В той же час останній, перебуваючи на волі, не буде позбавлений можливості використовувати мобільні телефони тощо, щоб здійснювати вплив на інших учасників кримінального провадження.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_13 , перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби, може вчинити інший військовий злочин, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, що кваліфікується за ст.407 КК України, або дезертирство за ст.408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення особливо тяжкого злочину.

Крім того, слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, але, враховуючи вищевикладене та вимоги ч.7 ст.176 КПК України, було зроблено вмотивований висновок про те, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183, ч.4,5 ст.182 КПК України слідчий суддя вважав необхідним визначити розмір застави, яка становить 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., з покладенням на підозрюваного відповідних обов`язків.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, а саме у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану, яке спрямоване проти встановленого порядку несення військової служби, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 стосовно того, що слідчим було порушено строки вручення клопотання про обрання запобіжного заходу, спростовуються матеріалами справи з яких вбачається, що копію вказаного клопотання та доданих до нього матеріалів на 47 арк. було отримано ОСОБА_6 о 09 год. 30 хв. 20.02.2025 року (а.с.8), а відповідно до журналу судове засідання було відкрите головуючим о 13 год. 23 хв. цього ж дня (а.с.72), тобто вказані матеріали було надано підозрюваному не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, що відповідає порядку, визначеному ч.2 ст.184 КПК України.

Доводи, на які посилається в апеляційних скаргах сторона захисту стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Що стосується посилання захисника ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_6 самостійно прибув до органів досудового розслідування, без будь-якого стороннього примусу, колегія суддів зазначає, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

В апеляційних скаргах захисники також наводять доводи з приводу безпідставності застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з тим, що докази у вказаному кримінальному провадженні є сумнівними, проте, виходячи зі стадії процесу досудового розслідування, колегія суддів не може взяти їх до уваги, оскільки дослідження вказаних питань можливо лише під час розгляду справи по суті, в тому числі наявності та відсутності підстав, які виключають кримінальну відповідальність, а також дослідження доказів з приводу їх належності, процесуальної допустимості та достатності для вирішення питання щодо винуватості або не винуватості підозрюваного в цьому кримінальному провадженні.

Твердження захисників підозрюваного про те, що до проходження військової служби він жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, несе службу за контрактом з 2015 року, має статус учасника бойових дій з 2019 року, з моменту оголошення воєнного стану приймає участь у відсічі окупантів, має на утриманні батьків пенсійного віку, а його мати онкохвора та знаходиться під наглядом лікарів, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ці обставини, виходячи із доводів апеляційної скарги, існували і на час подій, які інкримінуються ОСОБА_6 , і вони не стали стримуючим фактором для останнього при вчиненні протиправного діяння.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Доводи, які полягають у тому, що у ОСОБА_6 є захворювання, на думку колегії суддів, не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що підозрюваний позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора у зв`язку із хронічними захворюваннями.

Крім того, колегія суддів констатує, що під час перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв від ОСОБА_6 про порушення його права шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

Тобто, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із заставою у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційних скаргах не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та не вбачається підстав для скасування раніше обраного останньому запобіжного заходу чи зміни на більш м`який, а саме домашній арешт.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно ОСОБА_6 з можливістю внесення застави в розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., з покладенням на нього відповідних обов`язків, та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданих апеляційних скарг.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 20 02 2025 року про застосування щодо підозрюваного за ч.4 ст.402 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 20 04 2025 року включно, з визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4