ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3322/24 Справа № 185/5852/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000083 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Кохівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: - 01.04.2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 24.11.2022 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати як незаконний та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав йому останнє слово, окрім того, ухвалюючи вирок, суд не взяв до уваги надані ним пояснення щодо обставин злочину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що жоден зі свідків та потерпілих не вказали, за якими ознаками вони могли впізнати ОСОБА_8 як особу, яка здійснила розбійний напад, адже, як вбачається з показів потерпілої ОСОБА_10 нападники були у масках.

Стверджує, що судом безпідставно відхилено доводи захисника про те, що затримання ОСОБА_8 було незаконним, так як з відеозапису вбачається, що в порушення ч.1 ст. 208 КПК України слідчий не повідомив ОСОБА_8 про підстави його затримання, не роз`яснив права, в тому числі право на захисника та медичну допомогу, про яку він просив, право давати пояснення або не говорити нічого.

Окрім того, суд безпідставно віднісся критично до показів ОСОБА_8 , який зазначав, що під час затримання працівники поліції говорили йому, що необхідно сказати, а також, що вони підкинули йому частину грошових коштів, мотивуючи позицію тим, що під час затримання ОСОБА_8 був адвокат, однак фактично ОСОБА_8 був затриманий раніше, ніж приїхав адвокат.

Також не можна погодитися з позицією суду щодо телефону обвинуваченого, який був знайдений в будинку потерпілого. Так, обвинувачений зазначав, що цей телефон він заклав ОСОБА_11 напередодні за самогон і телефон був вимкнений. Суд, встановивши, що телефон був увімкнений під час огляду місця події, прийняв версію потерпілих, що телефон був загублений обвинуваченим в момент його затримання свідком. Однак те, що телефон могли знайти та увімкнути під час вчинення злочину нападники, а також і самі потерпілі судом не було враховано.

Зазначає, що суд, при призначенні ОСОБА_8 майже максимального покарання за ч.4 ст.187 КК України, не зазначив щодо неможливості призначення обвинуваченому менш суворого покарання.

Вважає, що суд першої інстанції, приймаючи в якості доказів покази потерпілих і свідків, які є близькими родичами, безпідставно критично віднісся і не перевірив покази обвинуваченого.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року: - ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна; - ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_8 08.03.2023 року у невстановлений час та місці, діючи з корисливих мотивів, переслідуючи мету збагачення, вступив в злочинну змову з ОСОБА_9 , спрямовану на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій) відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій намір, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 08.03.2023 року приблизно о 21.50 годині прийшли до території будинку АДРЕСА_2 , після чого без дозволу володільця незаконно проникли на територію домоволодіння.

Далі ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 за попередньою змовою на вчинення нападу, через незаперті вхідні двері зайшли у буд. АДРЕСА_2 , в якому знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із застосуванням фізичного насильства, вчинили напад на ОСОБА_11 та спричинили йому тяжкі, середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В цей час на шум прокинулась потерпіла ОСОБА_10 , яка вийшла з кімнати та побачила ОСОБА_8 , а ОСОБА_9 в цей час з погрозою застосування та насильством до ОСОБА_10 завдав кулаком руки не менш ніж 10 ударів в область обличчя потерпілої ОСОБА_10 , тримаючи при цьому постійно у своїй правій руці ніж, виражаючи при цьому на адресу ОСОБА_10 погрози його застосування, тим самим створивши реальну загрозу для життя та здоров`я потерпілої, та вимагав віддати золоті сережки і грошові кошти. ОСОБА_10 вищевказані дії сприйняла як реальну загрозу для свого життя та здоров`я, внаслідок чого зняла з себе золоті сережки 583 проби вагою 6,0 грамів, вартістю 7350 грн та дістала з шафи, що розташована з правої сторони від входу в спальну кімнату, грошові кошти у сумі 33000 грн і передала їх ОСОБА_9 в руки. Внаслідок застосування до ОСОБА_10 фізичного насильства їй спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подавили волю потерпілих до вчиненням опору, та в подальшому заволоділи належним їм майном, а саме: - мобільний телефон марки «Motorolla», ХТ2053-1 moto е 6s, 4 +64 GB, tag1 Meteor Gray (PAJE0031RS), вартістю 2333,33 грн; - мобільний телефон марки «SIGMA», модель: Comfort 50 CF113НІТ2020, вартістю 393,33 грн; - ноутбук марки «ACER Aspire 7750 series», model №P7YE0 в комплекті із зарядним пристроєм, вартістю 6804,50 грн; - шампунь марки «Natural Collection», об`єм 400 мл вартістю 66 грн; - телевізійний пристрій «Eurosky ES-19 combo» вартістю 430,50 грн; - пара золотих сережок 583 проби, вагою 3,0 гр., вартістю 7350 грн; - грошовими коштами у сумі 33000 грн.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 спричинили потерпілому ОСОБА_11 та потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 50 377,66 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, є безпідставними, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила розбій, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, підтверджується наведеними у вироку доказами:

- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 вона раніше знала по селу. 08.03.2023 року вона прокинулась від шуму. Вийшла на кухню та побачила ОСОБА_8 в масці (впізнала його по голосу та потім він ще знімав маску). Як тільки обізвалась, одразу прибіг другий обвинувачений, який теж був у масці та почав її бити це був ОСОБА_9 . Вона хотіла втекти надвір, однак обвинувачений ОСОБА_9 штовхнув її і вона впала. Далі ОСОБА_9 підняв її з нецензурною лайкою та став бити по обличчю. Сказав, щоб вона знімала сережки, бо заріже, і тримав ніж в лівій руці. Вона зняла сережки. Потім почав вимагати гроші та продовжував погрожувати ножем. Вона віддала всі збереження 17 000 грн купюрами номіналом по 1000 грн і 3000 грн купюрами номіналом по 500 грн. І окремо лежали гроші, десь 13 000 грн. Потім ОСОБА_9 сказав дати ключі від гаражу. Весь час ніж постійно демонстрував перед обличчям. В цей період вона не бачила ані свого чоловіка, ані ОСОБА_8 , але коли тікала, то побачила, що чоловік сидів біля гаража весь в крові. Потім ОСОБА_9 пішов у зальну кімнату і вона почала тікати. Забрали мобільні телефони її та потерпілого, ноутбук, гаманець. ОСОБА_9 навіть таблетки «Феніган» забрав, інші предмети згідно із обвинуваченням. Повернулась додому, коли приїхали діти. Коли повернулась, то побачила, що син ОСОБА_12 привіз ОСОБА_9 . Пояснила, що ударів було багато від ОСОБА_9 , вона їх не рахувала, удари були в обличчя, груди. Ножових поранень у неї не було;

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що він дивився телевізор, а потім він нічого не пам`ятає. Вказав, що він обвинуваченим самогон не продавав та не бачив їх ні 7, ні 8 березня. Йому спричинили тілесні ушкодження, але за яких обставин, він не пам`ятає, бо отримав тяжкі ушкодження;

- показами свідка ОСОБА_13 , який є онуком потерпілих та який в суді першої інстанції повідомив, що коли він прийшов на місце події, то побачив в коридорі ОСОБА_8 , який нишпорив у холодильнику. Він повалив обвинуваченого на підлогу та застосував до нього силу. Потім побачив дідуся та побіг йому допомагати. В цей час ОСОБА_8 втік. В хаті всі речі були розкидані. Ноутбук бабусі був знайдений на вулиці за воротами. Потім, коли він вийшов з хати, то побачив дядька та обвинуваченого ОСОБА_9 , який лежав на землі. Обшукували його, коли приїхала поліція, в нього були телефони (бабусі та дідуся), та ще якийсь телефон. Грошей він не бачив;

- показами свідка ОСОБА_14 , який є сином потерпілих та який в суді першої інстанції повідомив, що після дзвінка він прибув за адресою проживання батьків. Зайшовши в будинок, він побачив ОСОБА_8 , який рився в морозилці. Його затримали та залишили з донькою (невісткою). В коридор вийшов батько весь в крові, побитий, з порізами, та впав і вони почали надавати йому допомогу. В цей час обвинувачений ОСОБА_8 втік від невістки. На подвір`ї були викрадені речі батьків. Також в приміщенні, де вони застали обвинуваченого, був якийсь телефон, який не належить його батькам. Потім приїхав брат та привіз із собою ОСОБА_9 , в якого були викрадені телефони батьків та тюнери, ОСОБА_9 передали поліції.

Аналогічні покази надала свідок ОСОБА_15 , яка є невісткою потерпілих;

- показами свідка ОСОБА_16 , який є сином потерпілих та який в судовому засіданні повідомив, що він в ніч події поїхав до батьків іншою дорогою, ніж його брат. Коли їхав, то побачив, що по дорозі йде ОСОБА_9 , якого він раніше не бачив як жителя села. Він зупинився та запитав, куди він йде, той назвав неправильно населений пункт та він посадив його в автомобіль, в обвинуваченого з сумки, яка була при ньому, стирчали викрадені тюнери, телефони. На руках в обвинуваченого були сліди крові. Він його привіз до батьків, де його впізнала мама як особу, яка приставляла до неї ніж, била її та погрожувала. Поліція забрала все, що було з ОСОБА_9 ;

- показами свідка ОСОБА_17 , який в суді першої інстанції повідомив, що прийшов ОСОБА_8 та попросив привезти йому одяг з місця його проживання та сказав, що він когось підрізав. Потім приїхала поліція та затримала обвинуваченого. Він не бачив, щоб поліція йому щось підкидала;

- показами свідка ОСОБА_18 , який в суді першої інстанції повідомив, що 09.03.2023 року десь о 06 годині ранку до нього прийшов ОСОБА_8 , який мав при собі десь біля 8000-10000 грн, та які він бачив, коли їх вилучали при понятих. Обвинувачений пояснював, що це його гроші.

Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами та висновками експертів, а саме:

- протоколами затримання обвинуваченого ОСОБА_8 з відеозаписом до нього, під час якого у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 12 270 грн та флеш носій (т. 2 а.п. 210-216);

- протоколом обшуку при поміщенні в ІТТ №4 - це ІТТ Павлоградского ВП в м.Павлограраді 09.03.2023 року, відповідно до якого під час обшуку ОСОБА_9 вилучено сережки золоті 583 проби дві штуки (т. 2 а.п. 147);

- протоколом впізнання від 18.04.2023 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала сережки, які були в неї викрадені та які вилучені в обвинуваченого (т. 2 а.п. 146-152);

- протоколом огляду місця події від 09.03.2023 року, відповідно до якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 та прилеглу до неї територію, також було виявлено та вилучено: ноутбук з маркуванням «АСЕР», два мобільні телефони «Сігма» та мобільний телефон «Моторола», тюнер (Аурас) чорного кольору, біля входу калюжа бурого кольору, чоловіча сорочка зі слідами бурого кольору, на стіні сліди бурого кольору (взято змиви), чорно-фіолетового кольору гаманець з магнітною застібкою. Окрім того, виявлено мобільний телефон (обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що це його телефон), газету зі слідами речовини бурого кольору, подушку з РБК, карту «ПриватБанк» (т.2 а.п. 35);

- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 09.03.2023 року, відповідно до якого свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 вказали на ОСОБА_8 як на особу, яку вони 08.03.2023 року побачили в будинку потерпілих (т.2 а.п. 109, 101, 105);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.03.2023 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 пояснила та відтворила події вчиненого щодо неї кримінального правопорушення (т.2 а.п. 80-84);

- висновком судово-медичної експертизи від 09.03.2023 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_21 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців, саден, які утворилися по ударному та ударно-дотичному механізму від дії тупих твердих предметів (предмету) з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вони могли утворитися в термін до 1 доби на момент огляду потерпілої, тобто 08.03.2023 року. Тілесні ушкодження могли утворитись від ударів кулаками рук, так і ударами ніг;

- висновків судово-медичної експертизи від 18.04.2023 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, з забоєм головного мозку другого ступеня субарахноїдальним крововиливом, мінімальною субдуральною гематомою в правій скроневій ділянці, зліва та справа, гематом, саден обличчя, проникаючого колото-різаного поранення правої половини грудної клітини у п`ятому міжребер`ї справа по середньоключічній лінії, з правостороннім пневмогемотораксом, перелому четвертого ребра справа по середній ключичній лінії зі зміщенням відламків, колото-різаного поранення правого плеча.

Рановий канал колото-різаного поранення правої половини грудної клітини у п`ятому міжребер`ї справа по середній лінії іде справа наліво знизу вверх та проникає в плевральну порожнину справа. Тілесне пошкодження у вигляді проникаючого поранення утворилося від дії твердого предмету, що мав колючо-ріжучі властивості, за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, могли бути спричинені ножем. Тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення правого плеча відноситься до легких тілесних ушкоджень. Інші тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості.

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді ЧМТ, забійні рани в лобній ділянці зліва та справа, гематоми, садна обличчя, перелом четвертого ребра справа утворилися по ударному та ударно-дотичному механізму від дії твердих предметів, такими предметами могли бути ноги. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися 8 березня 2023 року. Малоймовірне утворення тілесних ушкоджень з падіння висоти власного росту (т.3 а.п. 15-18);

- протоколом огляду від 09.03.2023 року, відповідно до якого оглянуто одяг ОСОБА_8 , який видав ОСОБА_18 , а саме: спортивну кофту «Adidas» зі слідами РБК, штани чорного кольору «Sinsay» (т.2 а.п. 240-243);

- висновками експерта від 19.04.2023 року, відповідно до яких на вилучених 09.03.2023 року спортивній кофті Adidas та спортивних штанях встановлено наявність крові людини, не виключено, що вказана кров походить від потерпілого ОСОБА_11 . Також не виключена можливість походження від обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т. 3 а.п. 45-50);

- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.

Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 щодо обставин вчинення злочину та затримання обвинувачених, а також свідка ОСОБА_17 , якому ОСОБА_8 повідомив, що він когось підрізав, та свідка ОСОБА_18 , який бачив у ОСОБА_8 близько 8000-10000 грн, при цьому обвинувачений ОСОБА_8 пояснював, що це його гроші, узгоджуються між собою, підтверджуються наведеними вище письмовими доказами та висновками експертів, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду.

Доводи захисника про те, що жоден зі свідків не вказали, за якими ознаками вони могли впізнати ОСОБА_8 як особу, яка здійснила розбійний напад, адже, як вбачається з показів потерпілої ОСОБА_10 нападники були у масках, - є безпідставними, оскільки з показів потерпілої вбачається, що ОСОБА_8 маску знімав. Також з показів свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 вбачається, що вони безпосередньо брали участь у затриманні ОСОБА_8 на місці злочину, якому потім вдалося втекти, при цьому за показами ОСОБА_22 , коли вона приїхала до потерпілих, то ОСОБА_8 був без маски.

Посилання захисника на те, що судом безпідставно відхилено доводи захисника про те, що затримання ОСОБА_8 було незаконним, так як з відеозапису вбачається, що в порушення ч.1 ст. 208 КПК України слідчий не повідомив ОСОБА_8 про підстави його затримання, не роз`яснив його права, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, з відеозапису до протоколу затримання від 09.03.2024 року вбачається, що слідчим належним чином було повідомлено ОСОБА_8 щодо підстав його затримання, а саме, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, зі стислим викладом обставин злочину, які йому інкримінуються. Окрім того, вказане затримання було проведено за участю захисника ОСОБА_24 , який був призначений ОСОБА_8 . Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області. Зауважень з приводу не роз`яснення прав ОСОБА_8 не мав. Також з вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_8 будь-яких пояснень з приводу підозри не надавав, що свідчить про те, що він скористався певними своїми правами, передбаченими ч.3 ст.42 КПК України (а.п.206 т.2).

Твердження захисника, що суд безпідставно віднісся критично до показів ОСОБА_8 , який зазначав, що під час затримання працівники поліції говорили йому, що необхідно сказати, а також, що вони підкинули йому частину грошових коштів, мотивуючи позицію тим, що під час затримання ОСОБА_8 був адвокат, однак фактично ОСОБА_8 був затриманий раніше, ніж приїхав адвокат, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначене спростовується відеозаписом до протоколу затримання, відповідно до якого затримання ОСОБА_8 було проведено за участю двох понятих та захисника, якими протокол затримання був підписаний, зауваження і доповнення до протоколу відсутні (а.п.205 т.2), при цьому, як зазначено вище, ОСОБА_8 з приводу підозри пояснень не надавав та про те, що працівники поліції підкинули йому грошові кошти під відеозапис нічого не казав. Також ОСОБА_8 сам повідомив, що він має при собі грошові кошти та флеш носій.

Відповідно до ч.6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Згідно із журналом та технічним записом судового засідання від 29.11.2023 року (а.п.191-195 т.1) обвинувачений ОСОБА_8 про застосування до нього насильства під час затримання не зазначав, а вказував на те, що працівники поліції в приміщенні поліції підкинули йому 12 000 грн, що спростовується протоколом його затримання, з якого вбачається, що воно відбувалось на вулиці, та відповідно до якого у ОСОБА_8 було виявлено грошові кошти в сумі 12 270 грн.

Окрім того, обвинувачений та захисник в апеляційних скаргах щодо примушування ОСОБА_8 на визнання ним вини під час досудового розслідування нічого не зазначали, тому порушень ч.6 ст.206 КПК України під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлено.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому ст. 208 КПК України, та під час її особистого обшуку не може вважатися порушенням кримінального процесуального закону. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 12.06.2024 року (справа № 757/26627/22).

З наведеного слідує, що органом досудового розслідування не були порушені норми статей КПК України, які регулюють порядок затримання особи, його оформлення та забезпечення права на захист підозрюваного.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що за показами ОСОБА_8 він свій телефон, який був знайдений в будинку потерпілого, заклав ОСОБА_11 напередодні за самогон і телефон був вимкнений, однак під час огляду місця події телефон був увімкнений, що свідчить про те, що телефон ОСОБА_8 могли знайти та увімкнути під час вчинення злочину нападники, а також і самі потерпілі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки потерпіла ОСОБА_10 та допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 вказували саме на обвинуваченого ОСОБА_8 як на особу, яка перебувала в будинку потерпілих та рилася в морозильній камері, та якого свідки затримували, при цьому потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції повідомляв, що він обвинуваченому самогон не продавав. Не довіряти показам потерпілих і свідків у суду апеляційної інстанції підстав не має.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , що суд першої інстанції, приймаючи в якості доказів покази потерпілих і свідків, які є близькими родичами, безпідставно критично віднісся і не перевірив покази обвинувачених, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Суд звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Також Верховний Суд неодноразово вказував, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено, і обвинувачений є винуватим у цьому.

У вироку суду наведено переконливі аргументи, чому суд визнав обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом та чому не взяв до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту. Суд дав відповідну оцінку усім доказам і дійшов обґрунтованого висновку, що вони є достатні та у своїй сукупності й взаємозв`язку підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Оцінивши усі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов переконливого висновку про доведеність винуватості особи "поза розумним сумнівом".

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не надав йому останнє слово, є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що 20.06.2024 року обвинуваченим була надана можливість виступити з останнім словом, однак обвинувачений ОСОБА_8 повідомив, що він не готовий до останнього слова, внаслідок чого ОСОБА_8 судом був наданий час для підготовки до останнього слова (а.п.102-103 т.3). Наступне судове засідання було призначено на 15.08.2024 року, тобто у обвинуваченого ОСОБА_8 фактично було майже два місяці для підготовки до останнього слова, однак з журналу судового засідання від 15.08.2024 року (а.п.120 т.3) вбачається, що ОСОБА_8 знову був неготовий до останнього слова, що судом першої інстанції обгрунтовано було розцінено як відмову від останнього слова, так як у обвинуваченого був необхідний час для такої підготовки. З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції порушень вимог КПК України.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ч.4 ст.187 КК України, а саме: нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставин, що пом`якшують покарання, - не встановлено; обставини, що обтяжують покарання, - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо осіб похилого віку.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

Доводи захисника про те, що суд, при призначенні ОСОБА_8 майже максимального покарання за ч.4 ст.187 КК України, не зазначив щодо неможливості призначення обвинуваченому менш суворого покарання є безпідставними, оскільки судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, з фактичним врахуванням обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, та наявності обставин, що обтяжують покарання, - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо осіб похилого віку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обвинуваченим та його захисником не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4