Справа № 367/340/24
Провадження по справі № 1-кп/367/420/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004214 від 14.10.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бердичів, Житомирської області, громадянки України, українки, із середньою-спеціальною освітою, працюючої медичною сестрою в Комунальному некомерційному підприємстві «Гостомельський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гостомельської селищної ради, одруженої, маючої двох неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , в/ч та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2023 приблизно о 07 годині 50 хвилин, (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки FORD C-MAX реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по проїзній частині вул. Варшавська в напрямку вул. 10-лінія в м. Ірпінь Бучанського району Київської області, діючи в порушення вимог 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», не будучи уважною, не стеживши за дорожньою обстановкою, невчасно відреагувавши на її зміну, та в порушення вимог пункту 16.11 ПДР, відповідно до якого «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», проявивши злочинну самовпевненість, не врахувавши дорожню обстановку, не обравши безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, рухаючись по другорядній дорозі, не надавши дорогу автомобілю марки SKODA OKTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який наближався до перехрещення проїзних частин по головній дорозі вул. 9-лінія в напрямку вул. Северинівська з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля марки FORD C-МАХ реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустила зіткнення з автомобілем марки SKODA OKTAVIA А5 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки SKODA OKTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження та була доставлена до Комунального некомерційного підприємства «Ірпінська центральна міська лікарня Ірпінської міської ради Київської області».

Згідно з висновком судово-медичної експертизи встановлено, що у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце ушкодження у вигляді уламкових переломів обох кісток лівого передпліччя в середній третині зі зміщенням уламків (стан після МОС), які утворилися від дії тупого предмету, можливо в термін 13.10.2023 та при обставинах зазначених у фабулі постанови; відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм розладу здоров`я на термін більше 21-дня.

Порушення ОСОБА_4 вимог п. 16.11. ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Таким чином, своїми діями, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винуватою у скоєнні цього правопорушення. Повністю погодилася з обставинами, які викладені в обвинувальному акті щодо часу, місця, обставин скоєння цього ДТП. У вчиненому щиро розкаялася і просила суд суворо не карати. Також пояснила, що відшкодовувала потерпілій витрати на лікування, має можливість відшкодувати потерпілій за завдану моральну шкоду у розмірі 30 000 гривень з огляду на майновий стан.

Покази обвинуваченої є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

В судових дебатах зазначила, що ДТП скоїла не навмисно, цьому посприяли погані погодні умови, однак згодна нести покарання. Просила призначити покарання у виді мінімального штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки позбавлення її водійських прав призведе до того, що вона втратить роботу, що в свою чергу позбавить її можливості забезпечувати двох малолітніх дітей.

Потерпіла ОСОБА_6 підтвердила, що обвинувачена відшкодувала витрати на лікування, однак вона досі витрачає кошти на лікування. Зазначила, що якби робила операцію в м. Київ це б коштувало 100000,00 грн, а лікарям в м. Бучі, вона заплатила особисто, щоб операція відбулася добре. Також зауважила, що писала передсмертну записку, яку залишала медсестрам, щоб вони передали її сину. Зазначила, що в момент скоєння зіткнення з автомобілем обвинуваченої відбувся потужний удар, який значно пошкодив автомобіль, в якому знаходилися вона разом із своєю дитиною ОСОБА_9 , життя яких, на її думку, ледь не обірвалося у момент ДТП. Вони з сином отримали сильний переляк та пережили нервовий шок, внаслідок чого по теперішній день, вони відчувають страх від використання будь-яких автомобілів. Всі пережиті обставини постійно спливають в її уяві та періодично приходять уві сні. Також зауважила, що були пережиті дуже несприятливі незручності, пов`язані із значною втратою часу, чеканням поліції на місці пригоди, оформленням ДТП, були порушені всі її родинні плани та скасовані особисті зустрічі. Ця подія повністю зтерла всі позитивні емоції, отримані в результаті планування її родинних справ. Вона змінила всі подальші плани на майбутній період, нормальний хід її життя. Замість того, щоб займатися діловими та родинними справами, додатково була вимушена звертатися до страхової компанії, медичних закладів, адвоката. Просила стягнути з обвинуваченої 234 000 гривень моральної шкоди. Також просила призначити обвинуваченій суворе покарання.

В судових дебатах потерпіла ОСОБА_6 щодо призначення основного покарання у виді штрафу поклалася на розсуд суду. Щодо додаткового покарання просила позбавити обвинувачену права керування транспортними засобами на 3 роки, цивільний позов та витрати на правничу допомогу задовільнити повністю.

Захисник просив суд визначити розмір моральної шкоди з урахуванням розумності та справедливості, витрати на правничу допомогу просив задовільнити частково, у розмірі 5000,00 гривень та не застосовувати до обвинуваченої додаткове покарання.

Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_4 в обвинувальному акті, просив визнати її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Цивільний позов задовольнити.

Представник потерпілої в судовому засіданні в частині призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу поклався на розсуд суду, просив позбавити обвинувачену права керування транспортними засобами на 3 роки. Цивільний позов та витрати на правничу допомогу задовольнити.

Суд, на підставі частини 3 статті 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно доказів, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачена, її захисник, потерпіла, її представник та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Визначено, що в межах судового розгляду буде допитано обвинувачену та потерпілу, експерта, досліджено висновок судово-медичної експертизи та документи, що стосуються процесуальних питань, особистості обвинуваченої, а також досліджено цивільний позов потерпілої.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав покази, в яких зазначив, що він судово-медичний експерт. Проводив судово-медичну експертизу за медичною документацією на ім`я ОСОБА_6 . Зазначив, що не знає, чи відправив слідчий всю медичну документацію. Дана експертиза була проведена відповідно наданої документації та встановлених Правил. Спирався на дані медичної карти щодо механізму отримання тілесних ушкоджень. Зазначив, що необхідності у витребуванні матеріалів кримінального провадження не було. Вважав свій висновок повним та доцільним.

Також, судом були досліджені письмові докази:

- паспорт ОСОБА_4 ( а.с. 104);

- свідоцтва про народження дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.78-79);

- довідка лікаря психіатра КНП « Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області від 25.12.2023 року відповідно до якої ОСОБА_4 за допомогою до лікаря психіатра не зверталася (а.с.97);

- довідка лікаря нарколога КНП «Ірпінська центральна міська лікарня» Ірпінської міської ради Київської області від 25.12.2023 року відповідно до якої ОСОБА_4 за допомогою до лікаря нарколога не зверталася (а.с.97);

- характеристика, видана старшим дільничим офіцером поліції ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, згідно якої ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується з позитивного боку, спиртним напоями не зловживає, порушень громадського порядку не допускає (а.с.95);

- довідка Медичного центра «Берегиня» від 26.01.2024, відповідно до якої ОСОБА_4 працює в МЦ «Берегиня» за сумісництвом (а.с.74);

- вимога СІТ Бучанського РУП ГУНП в Київській області, згідно якої ОСОБА_4 , раніше не судима (а.с.98);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання медичної картки стаціонарного хворого №6235/1165 на ім`я ОСОБА_6 (а.с.99);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання автомобіля марки FORD C-MAX реєстраційний номер НОМЕР_4 та автомобіль марки SKODA OKTAVIA AS реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.109-110);

- ухвала Києво Святошинського районного суду Київської області від 23.10.2023 про накладення арешту на автомобіль марки FORD C-MAX реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , та автомобіль марки SKODA OKTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_13 (а.с.105-108);

- ухвала Києво Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2023 про скасування арешту на автомобіль марки SKODA OKTAVIA AS реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 76);

- ухвала Києво Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2023 про скасування арешту на автомобіль марки FORD C-MAX реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 77);

- довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, висновок експерта № СЕ-19/111-23/66975-ІТ від 21.12.2023 року, витрати на проведення експертизи складають 3786,40 грн (а.с.100);

- довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, висновок експерта № СЕ-19/111-23/55998-ІТ від 01.11.2023 року, витрати на проведення експертизи складають 3346,00 грн (а.с.101);

- довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, висновок експерта № СЕ-19/111-23/55993-ІТ від 27.10.2023 року, витрати на проведення експертизи складають 2868,00 грн (а.с.102);

- довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, висновок експерта № СЕ-19/111-23/55972-ІТ від 26.10.2023 року, витрати на проведення експертизи складають 2390,00 грн (а.с.103);

- лист на ім`я старшого слідчого СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 про вартість лікування ОСОБА_6 в травматологічному відділенні багатопрофільного стаціонару КНП «ІЦМЛ» ІМР КО з 23.10.2023 по 27.10.2023 становила 27839,00 грн (а.с.65);

- висновок експерта № 178 згідно якого, виходячи з даних медичної документації та заключення рентгенолога КОБСМЕ у гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце тілесні ушкодження, у вигляді: Уламкових переломів обох кісток лівого передпліччя в середній третині зі зміщенням уламків (стан після МОС), утворилися від дії тупого предмету, можливо в термін 13.10.2023 року та при обставинах зазначених у фабулі постанови; відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за критерієм розладу здоров?я на термін більше 21-дня. (а.с.62-63).

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, показання обвинуваченої, яка не заперечувала провину, потерпілої, письмові докази, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, а тому знаходить правильною кваліфікацію її дій згідно ч.1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченої, суд вбачає наступне.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В силу статті 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 є щире каяття.

В силу статті 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 судом не встановлено.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

При призначенні покарання обвинуваченій, судом враховано, що у відповідності до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім цього, суд бере до уваги характеризуючи дані обвинуваченої, а саме те, що на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно працевлаштована, раніше не судима, характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Разом з тим, суд враховує, що потерпілій ОСОБА_6 в результаті дорожньо-транспортної пригоди спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин кримінального правопорушення, ступеня тяжкості вчиненого злочину, наявності обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, особи винуватої, яка працює, позиції потерпілої та її представника, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом суд зазначає наступне.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК вказує суду на обов`язковість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Указане положення закону України про кримінальну відповідальність не має альтернативного характеру застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 знехтувала Правилами дорожнього руху, має посвідчення водія та право керування транспортним засобом, суд призначає обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд не знаходить підстав для призначенні іншого виду покарання, яке передбачене санкцією статті.

Щодо заявленого цивільного позову у частині відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

У межах даного кримінального провадження представником потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди в сумі 234000,00 грн. та 30 000 гривень судових витрат на правничу допомогу.

Свої позовні вимоги серед іншого обґрунтував тим, що внаслідок ДТП потерпіла отримала тілесні ушкодження, які завдали їй значного фізичного болю та завдають такий біль по теперішній час. Травмована та фактично скалічена внаслідок ДТП рука не функціонує належним чином та не виліковується бо рана не загоюється, переламані в декількох місцях кістки не зростаються. Потерпіла постійно вимушена звертатися до медичних закладів, перспективи одужання є незрозумілими, лікарі повідомляють про невтішні діагнози та наслідки цієї травми. Отримані тілесні ушкодження призвели до змін у її звичному ритмі життя і нормальних життєвих зв`язках, що викликало появу негативних психологічних переживань, чим спричинили моральні страждання.

У ході судового розгляду потерпіла та її представник підтримали цивільний позов у повному обсязі, представник потерпілої надав суду документальне підтвердження витрат на правову допомогу.

Сторона захисту просила суд задовольнити цивільний позов частково. Обвинувачена у ході її допиту погодилася загалом сплатити потерпілій 30000 грн., у судових дебатах погодилася сплатити моральну шкоду у розмірі 25000-30000 гривень, витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Захисник підтримав позицію своєї підзахисної і звернув увагу суду, що витрати на правову допомогу є завищеними і такими, які не відповідають критерію співмірності складності справи та розумному розміру адвокатського гонорару.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями цивільного позивача внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 9 цієї ж Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану .

Розглядаючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд, ураховуючи вже ним наведе, вважає, що в судовому засіданні було достеменно доведено наявність підстав вважати, що внаслідок ДТП потерпілій спричинено моральну шкоду. Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що вона отримала тілесні ушкодження, проходила лікування, реабілітацію. Тобто відбулася вимушена зміна укладу життя, яка є прямою і безпосередньою причиною ДТП, з необхідністю створення нових необхідних умов для способу життя, виникли додаткові перешкоди для реалізації оптимальної життєдіяльності, відбулося порушення соціального функціонування.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, а тому визначаючи розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню, слід зупинитися саме на тому, яке тілесне ушкодження отримано, на тривалості лікування, відновлення, необхідності продовжити лікування, аби співставити з видом та розміром заявленого таким позивачем відшкодування.

Виходячи з вищезазначеного, розглядаючи заявлені позовні вимоги цивільного позову, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, а також майновий стан обвинуваченої, яка щиро розкаялася у вчиненні цього кримінального правопорушення, визнала фактичні обставини справи, добровільно відшкодувала витрати на лікування потерпілої, частково визнала заявлений цивільний позов, виходячи з принципу виваженості, справедливості, розумності, пропорційності, суд доходить висновку про те, що вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 117000,00 грн. Крім того, підлягає задоволенню цивільний позов у частині стягнення процесуальних витрат у повному обсязі, які є документально підтверджені, та, на думку суду, відповідають критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Процесуальні витрати, які пов`язані із проведенням експертиз під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 50, 65-67, 75, 76, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 286 КК України, статтями 100, 349, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 286 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром інженерно-технічних експертиз у розмірі 12390 (сто двадцять три тисячі дев`яносто) гривень 40 коп.

Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов представника потерпілої - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 117000 (сто сімнадцять тисяч) гривень 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмір 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

медичну карту стаціонарного хворого №6235/1165 на ім`я ОСОБА_6 повернути КНП «Ірпінська центральна лікарня Ірпінської міської ради Київської області» за адресою: 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, 38;

автомобіль марки SKODA OKTAVIA A5 реєстраційний номер НОМЕР_2 вважати повернутим власнику;

автомобіль марки FORD C-МАХ реєстраційний номер НОМЕР_3 вважати повернутим власнику.

На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з визначених ст. ст. 394, 473 КПК України підстав.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі її подання з дня вирішення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1