Справа № 720/3621/24
Провадження № 1-кп/720/30/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження № 0004223 від 01 грудня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2024 року приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи по місцю свого проживання у будинку по АДРЕСА_1 , вчинив словесну сварку з своїм пасинком ОСОБА_6 , в ході якої ОСОБА_5 переслідуючи умисел направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, дістав з кишені розкладний ніж та умисно наніс останньому не менше 4 ударів в область лівої руки в частині ліктя, черевної порожнини та правої стопи, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани передньої черевної стінки в ділянці мечеподібного паростка з пошкодженнями лівої долі печінки ускладнена гемопертонеумом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя, та непроникаючої рани в ділянці лівої реберної дуги по середньо-ключичній в ділянці лівого ліктьового суглоба; в ділянці правої стопи по підошвенній поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, а саме заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе визнав частково та показав, що 01 грудня 2024 року приблизно о 10 годині 00 хвилин в середині будинку по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 , між ним та пасинком ОСОБА_6 виникла словесна сварка із-за його мобільного телефону, в ході якої останній схопив його за шию та почав душити. Оскільки, він не міг дихати, діючи з метою необхідної оборони та припинення незаконних дій ОСОБА_6 , він дістав із кармана розкладний ніж, якого розклав, після чого вдарив ножем ОСОБА_6 у поверхню частину стопи. Після цього, ОСОБА_6 виліз з нього та взявши з полу молоток, який до їхнього дому приніс ОСОБА_7 , вдарив його декілька разів передньою частиною молотка по голові. Тоді захищаючись, він вдарив ножем декілька разів ОСОБА_6 в область грудей, після чого останній ліг на ліжко. Через декілька годин, до них прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які оглянули ОСОБА_6 , після чого викликали швидку. Тілесні ушкодження ОСОБА_6 заподіяв в стані необхідної оборони від незаконних дій останнього, який спочатку душив його, а потім почав наносити удари молотком по голові.

В ході судового розгляду обвинувачений змінив свої покази та зазначив, що ОСОБА_6 вдарив його декілька разів не передньою частиною молотка по голові, а боковою частиною молотка.

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, його вина в умисному заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень повністю доказана показами потерпілого, свідків та письмовими доказами кримінального провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що обвинувачений є його вітчим та проживають вони разом в одному домоволодінні по АДРЕСА_1 . Протягом тижня він перебуває на роботі в м. Чернівці та приїжджає дому лише на вихідні. Зазвичай кожні вихідні вони разом вживають алкогольні напої, під час чого між ними часто виникають сварки, ініціатором яких є ОСОБА_5 .. Особливо агресивно він себе веде після демобілізації із лав ЗСУ, після чого часто почав погрожувати йому нанесенням тілесних ушкоджень. В ночі з 30 листопада на 01 грудня 2024 року вони також вживали алкогольні напої, внаслідок чого обидва перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння. Ранком 01 грудня 2024 року він пішов до магазину, де купив собі пляшку горілки та після повернення до дому близько 10 години, випив трохи горілки та ліг спати. Пляшку горілки він тримав біля себе, щоб не віддати ОСОБА_5 .. Останній попросив пригостити його горілкою, на що він відмовився. Тоді, ОСОБА_5 встав з ліжка та почав лізти до нього за горілкою, під час чого вдарив його ножем в область ліктя лівої руки. Тоді захищаючись він ногою відштовхнув ОСОБА_5 від себе, внаслідок чого останній впав на підлогу. Далі, ОСОБА_5 встав з підлоги через декілька хвилин та знову почав лізти до нього за горілкою, під час чого вдарив ножем в стопу правої ноги, після чого він втратив свідомість. В подальшому ОСОБА_5 ще два рази вдарив його ножем в область грудей, однак він погано пам`ятає ці обставини, що пов`язано із його станом алкогольного сп`яніння та отриманням тілесних ушкоджень. Ніж яким обвинувачений його вдарив останній тримав в правій руці, оскільки є правшою. Зазвичай обвинувачений зберігає цей ніж в своєму рюкзаку. В ході вказаних подій він ніяких ударів, в тому числі молотком, обвинуваченому не наносив, а лише захищаючись ногою відштовхнув останнього після отриманого першого удару ножем в лікоть, від чого ОСОБА_5 впав з висоти власного тіла, внаслідок чого імовірно отримав виявленні у нього тілесні ушкодження на голові, оскільки до початку конфлікту у ОСОБА_5 будь-яких видимих тілесних ушкоджень не було. Весь цей час він лежав на ліжку. ОСОБА_5 наніс йому удари ножем в результаті словесного конфлікту, який стався із-за його відмови пригостити обвинуваченого горілкою. Тоді, будучи незадоволеним його діями, обвинувачений почав сварки із ним, під час якої вдарив декілька разів ножем. Будь-якого конфлікту між ними в той день з приводу мобільного телефону обвинуваченого не було, оскільки останній продав вказаний телефон близько року назад. Через певний час його на ліжку виявили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які викликали швидку допомогу. Він розуміє, що міг померти від втрати крові, однак прощає обвинуваченого, матеріальних та моральних претензій до нього не має та просив суворо не карати.

Свідок ОСОБА_7 показав суду, що є дядьком потерплого ОСОБА_6 та проживає разом із ним та обвинуваченим в одному домоволодінні по АДРЕСА_1 , в окремому будинку. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 часто разом вживають алкогольні напої, в результаті чого сваряться. Зазвичай ініціатором сварок є ОСОБА_5 , який після повернення з лав ЗСУ веде себе агресивно та часто погрожує ОСОБА_6 27 листопада 2024 року він поїхав в м. Чернівці та попередив ОСОБА_5 щоб він не чіпав племінника ОСОБА_6 .. В м. Чернівці його забрали в військомат, а тому повернувся до дому через декілька днів та від односельців почув, що обвинувачений ударив ножем його племінника. При яких обставин між ними стався конфлікт 01 грудня 2024 року йому не відомо. З приводу тверджень обвинуваченого про нанесення потерпілим йому тілесних ушкоджень молотком, який він приніс до вказаного домоволодіння для ремонту пічки, то вказаний молоток після ремонту пічки він поклав у поліетиленовий пакет на шафі в кімнаті, в якій мав місце конфлікт між ними. Іншим молотком він ремонтував кришу на вулиці та там його же залишив. Після вказаної події, він знайшов молотки незачепленими в тих місцях, де він їх залишив, що на його думку свідчить про те, що молотки не були використані в ході конфлікту між обвинуваченим та потерпілим. Інших молотків в господарстві не має. На його думку якщо потерпілий наносив би молотком обвинуваченому тілесні ушкодження по голові, вони мали би бути більш тяжкими ніж ті які були виявлені у обвинуваченого, оскільки вказані молотки є досить великими.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що близько обіду 01 грудня 2024 року він разом із ОСОБА_8 зайшли в гості до брата останнього ОСОБА_6 .. Коли зайшли до середини будинку, вони побачили ОСОБА_5 , який лежав на ліжку. На іншому ліжку в тій же кімнаті лежав ОСОБА_6 , який був накритий простирадлом та палець ноги якого був у крові. Тоді вони спитали ОСОБА_5 що сталось, на що останній відповів, що він підрізав ножем ОСОБА_6 .. Далі вони відкинули простирадло, зняли футболку з ОСОБА_6 та побачили в область грудної клітки дві проколоті рани, після чого відразу викликали швидку допомогу. Ліжко на якому лежав ОСОБА_6 було в крові, в той же час на ліжко ОСОБА_5 крові не було. В подальшому ОСОБА_5 пояснював працівникам поліції, що він вдарив ОСОБА_6 у відповідь на його удари молоком. Працівники поліції шукали на місці пригоди, однак будь-якого молотка не виявили. При яких обставинах ОСОБА_5 наніс потерпілому ушкодження, він йому не розповів.

Свідок ОСОБА_10 показала суду, що вона є дружиною ОСОБА_9 01 грудня 2024 року чоловік їй повідомив, що обвинувачений вдарив ножем потерпілого, якого забрала швидка допомога. Обставини події їй не відомі.

З протоколу усної заяви потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення від 02 грудня 2024 року вбачається, що 01 грудня 2024 року обвинувачений наніс йому ножові поранення.

З протоколу огляду місця події від 01 грудня 2024 року вбачається, що в одній з кімнат усередині будинку по АДРЕСА_1 , на постільній білизні виявлено плями бурого кольору, схожі на кров. На іншому ліжку лежав ОСОБА_5 .. На табуретці між ліжками виявлено масляний ніж, під табуреткою виявлено фрагмент деревини із плямою бурого кольору, схожою на кров.

З протоколу слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_6 від 24 грудня 2024 року та відеозапису до нього вбачається, що останній підтвердив свої покази щодо обставин отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок ударів обвинуваченим ножем його 01 грудня 2024 року.

Із медичної картки хворого ОСОБА_6 слідує, що останній потрапив у хірургічне відділення № 2 обласного КНП «Чернівецька лікарня швидкої допомоги» із діагнозом помірний розрив печінки, гумоперитонеум, відкрита рана ліктя, відкрита рана інших частини стопи. 01 грудня 2024 року виконання операція.

З протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_8 від 24 грудня 2024 року та відеозапису до нього вбачається, що останній показав на місці у будинку по АДРЕСА_1 обставини виявлення ним ОСОБА_6 , який лежав на ліжку у крові із ножовими пораненнями.

Аналогічне вбачається з протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_9 від 06 грудня 2024 року та відеозапису до нього.

Факт нанесення ударів ножем потерпілому також було підтверджено обвинуваченим в ході проведення слідчого експерименту із ним, що вбачається з протоколу від 06 грудня 2024 року.

З висновку судово-медичної експертизи № 859 екс від 17 грудня 2024 року слідує, що у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у виді садна в лобній ділянці та завушній ділянці, а також синець в проекції лівої вушної раковини, які виникли в результаті не менш як двократної травмуючої дії твердих тупих предметів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. На думку експерта виникнення вказаних тілесних ушкоджень малоймовірно від одноразового падіння з положення стоячи.

З висновку судово-токсикологічної експертизи № 2029 від 16 грудня 2024 року слідує, що в крові ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в кількості 4,72 проміле, в той час коли обвинувачений ОСОБА_11 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, що підтверджується висновком № 1304 від 01 грудня 2024 року.

З висновку судово-імунологічної експертизи № 1874 від 24 грудня 2024 року слідує, що в плямах бурого кольору на фрагменті деревини, знайдено кров людини. При встановлені групової належності виявлено антиген В, що не виключає походження крові від особи з групою крові, в даному випадку від ОСОБА_6 ..

З висновку судово-імунологічної експертизи № 1876 від 24 грудня 2024 року слідує, що в плямах світло-бурого кольору на столовому ножі, знайдено кров людини. При встановлені групової належності виявлено антиген В, що не виключає походження крові від особи з групою крові В, в даному випадку від ОСОБА_6 ..

З висновку судово-імунологічної експертизи № 1875 від 24 грудня 2024 року слідує, що в плямах світло-бурого кольору на складеному багатофункціональному ножі, знайдено кров людини. При встановлені групової належності виявлено антиген В, що не виключає походження крові від особи з групою крові В, в даному випадку від ОСОБА_6 ..

З висновку судово-імунологічної експертизи № 1878 від 24 грудня 2024 року слідує, що в плямах світло-бурого кольору на фрагменті простирадло, знайдено кров людини. При встановлені групової належності виявлено антиген В, що не виключає походження крові від особи з групою крові В, в даному випадку від ОСОБА_6 ..

З висновку судово-медичної експертизи № 873 мд від 24 грудня 2024 року вбачається, що потерпілому ОСОБА_6 було завдано проникаючої рани передньої черевної стінки в ділянці мечеподібного паростка з пошкодженнями лівої долі печінки ускладнена гемопертонеумом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя, та непроникаючої рани в ділянці лівої реберної дуги по середньо-ключичній в ділянці лівого ліктьового суглоба; в ділянці правої стопи по підошвенній поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Всі вищевказані тілесні ушкодженняч могли виникнути внаслідок дії гостро колючого предмета, яким може бути і ніж. В момент отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 міг знаходитись як сидячому положенні, так і в вертикальному положенні, або близьких до них положеннях.

З висновку судово-цитологічної експертизи № 193 від 15 січня 2025 року слідує, що згідно медичної картки №19434 ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» група крові стаціонарного хворого ОСОБА_6 відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти- ОСОБА_12 належність крові ОСОБА_5 невідома, оскільки слідчим не був наданий зразок крові ОСОБА_5 для дослідження і будь-яких документів з цією інформацією надано не було.

При судово-медичній експертизі вмісту зрізів нігтьових пластин з кисті правої руки ОСОБА_5 знайдено епітеліальні клітини, частина яких має травматичне походження. Статева належність знайдених клітин не встановлена через відсутність в клітинах ядер, які є придатними для статево-специфічної диференціації. При встановленні групової належності клітин виявлено антигени А та В ізосерологічної системи АВО. Антиген А є чужорідним для потерпілого ОСОБА_6 , тому може походити від особи (осіб) з групами крові А(ІІ) чи АВ(ІУ). В той же час, не виключено походження клітин від потерпілого ОСОБА_6 , для якого є характерним антиген В, у вигляді суміші його клітин з клітинами вищевказаної (них) особи (осіб). Висловитись про можливість походження виявлених антигенів А та В від самого ОСОБА_5 неможливо, оскільки відсутні дані про групову належність його крові. Кров на даному об`єкті дослідження не виявлена.

При судово-медичній експертизі вмісту зрізів нігтьових пластин з кисті лівої руки ОСОБА_5 виявлена кров людини і знайдено нетравматичного походження епітеліальні клітини, статева належність яких не встановлена через відсутність лейкоцитів і ядер в клітинах, які є придатними для даного виду дослідження. При встановленні групової належності крові та клітин виявлено антигени А та В ізосерологічної системи АВО. Антиген А є чужорідним для ОСОБА_6 , тому може походити за рахунок крові і клітин від особи (осіб) з групами крові А(ІІ) чи AB(IY). Незначна кількість виявленої крові малу вірогідність її змішування від декількох осіб, в той же час, не виключено походження антигену В, характерного для ОСОБА_6 , за рахунок клітин від нього і його крові у суміші з клітинами і потожировими виділеннями від вищевказаної особи (осіб). Висловитись про можливість походження виявлених антигенів А та В за рахунок крові чи клітин від ОСОБА_5 неможливо, оскільки відсутні дані про групову належність його крові

Суд, діючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, тобто тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 121 ч. 1 КК України.

Невизнання обвинуваченим свої вини у спричиненні саме умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому та його твердження про те, що тілесне ушкодження останньому він наніс в стані необхідної оборони, суд вважає обраним ним способом захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений тяжкий злочин. А тому, суд критично оцінює покази обвинуваченого в частині того, що він наніс тілесні ушкодження потерпілому діючи у стані необхідної оборони, з метою збереження життя в процесі самозахисту від нібито незаконних дій потерпілого, який спочатку його душив, а потім бив молотком по голові.

Статтею 36 КК визначено право кожної особи на необхідну оборону, що є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (стаття 27 Конституції України).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

При розгляді справ даної категорії суди також повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалась, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної й достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Саме до такого правого висновку дійшов Касаційний кримінальний суд в складі ВС при вирішенні тотожної справи у своїй постанові від 06 лютого 2024 року, справа № 295/4942/20, провадження № 51 - 2349 км 22.

В ході судового провадження з`ясовано, що дійсно у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у виді садна в лобній ділянці та завушній ділянці, а також синець в проекції лівої вушної раковини, які виникли в результаті не менш як двократної травмуючої дії твердих тупих предметів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_5 показав суду, що вказані тілесні ушкодження були спричинені йому потерпілим ОСОБА_6 , який 01 грудня 2024 року бив його металевим молотком по голові.

В той же час, потерпілий ОСОБА_6 заперечив нанесення 01 грудня 2024 року будь-яких тілесних ушкоджень обвинуваченому, в тому числі молотком, та показав суду, що фактично не міг нанести будь-які тілесні ушкодження обвинуваченому, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння та лежав на ліжко в той час коли обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження будучи невдоволеним його відмовою пригостити останнього горілкою. Тілесні ушкодження в лобній частині голови обвинуваченого імовірно виникли в результаті падіння ОСОБА_5 від його поштовху ногою, коли він захищався від ударів ножем з боку обвинуваченого.

Усуваючи розбіжність між показами обвинуваченого та потерпілого щодо перебування ОСОБА_5 в стані необхідної оборони, суд виходить з того, що покази потерпілого з самого початку досудового розслідування є послідовними та підтверджуються іншими дослідженими судом доказами, а тому не викликають сумнів суду, оскільки у своїй сукупності вони доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення.

Тим більше, що в судовому засіданні потерпілий заявив, що не має будь-яких претензій до обвинуваченого та просив суворо його не карати, будь-яких причин оговорити обвинуваченого у нього не було.

В той же час, покази обвинуваченого суперечать як дослідженим доказам сторони обвинувачення, так і доказам сторони захисту.

Покази потерпілого в тій частині, що він не наносив будь-яких ударів обвинуваченому молотком по голові підтверджуються показами свідка ОСОБА_7 , на якого посилається в своїх показах сам обвинувачений як не власника молотка, яким нібито потерпілий вдарив його по голові,

Так, свідок ОСОБА_7 зазначив, що на території домоволодіння, в якому він разом із обвинуваченим та потерпілими проживає перебувають два молотка, з якими він працював. Після події, яка трапилась 01 грудня 2024 року, він знайшов молотки незачепленими в тих місцях, де він їх залишив, тобто за період його відсутності вдома ними ніхто не користувався.

Свідок ОСОБА_9 зазначив, що працівники поліції шукали на місці події молоток, на якого зазначив обвинувачений, однак таких предметів не було виявлено.

Слід зазначити також на неспроможність показів обвинуваченого щодо механізму нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому. Так, потерпілий зазначив, що обвинувачений є правшою та в момент нанесення ударів тримав ніж в правій руці, а тому при нанесенні останнім ударів по нозі, коли нібито потерпілий душив обвинуваченого стоячи зверху на нього, тілесні ушкодження мали б бути на стопі лівої ноги, в той же час фактично було ушкоджено праву стопу по підошвенній поверхні, що свідчить про видуману обвинуваченим версію нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому нібито під час захисту від незаконних дій останнього.

Крім цього, кров потерпілого ОСОБА_6 була виявлена на ліжку на якому він лежав та де з його слів він отримав тілесні ушкодження, на ліжкові ОСОБА_5 будь-яких плям крові не виявлено.

Також, судом враховується постзлочинна поведінка обвинуваченого, який після нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у виді проникаючої рани передньої черевної стінки в ділянці мечеподібного паростка з пошкодженнями лівої долі печінки, не вжив заходів щодо надання останньому медичної допомоги, а залишив його в небезпечному для життя стані лежати на ліжко, де його в такому положенні виявили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які викликали швидку допомогу.

Таким чином, під час судового провадження не встановлено, що тілесні ушкодження обвинуваченому були спричинені потерпілим та мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке обумовило з боку обвинуваченого ОСОБА_5 невідкладну необхідність в заподіянні шкоди для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання з боку потерплого ОСОБА_6 ..

Відтак доводи обвинуваченого та його захисника в частині нанесення тілесних ушкоджень із перевищенням меж необхідної оборони є необґрунтованими та безпідставними.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

За змістом ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати таким, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 4/215 від 20 січня 2025 року вбачається що ОСОБА_5 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу по мобілізації в період з 07 червня 2022 року по 23 березня 2023 року, та був демобілізований із лав Збройних сил України у відставку за п. «б» (за станом здоров`я ) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

За вказаних обставин, в порядку ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає таку обставину такою, що пом`якшує його покарання, оскільки він в період воєнного часу захищав незалежність та територіальну цілісність України від збройної агресії з боку російської федерації.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

З досудової доповіді органу пробації від 14 лютого 2025 року, складеної в порядку ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, вбачається, що ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик для суспільства оцінюється як дуже високий. Уповноважений орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.

З системного аналізу кримінального закону випливає, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Враховуючи у сукупності дані про особу обвинуваченого, ступень тяжкості та характер скоєного злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без позбавлення волі, у зв`язку у чим йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 грудня 2024 року по 12 березня 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлений, судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відрахувати з дня проголошення вироку, тобто з 12 березня 2025 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 01 грудня 2024 року по 12 березня 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Речові докази по справі:

- ніж сірого кольору з нашаруванням РБК, фрагмент простирадла з нашаруванням РБК, фрагмент деревини з нашаруванням РБК, два фрагмента деревини, розкладний ніж чорного кольору марки «LEATHERMAN SKELETOОL», змиви з рук ОСОБА_5 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 6 (м. Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, знищити;

- паспорт на ім`я ОСОБА_5 , три запальнички, пуста обкладинка до документа, дерев`яний кулон із ниткою, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 6 (м. Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим який перебуває під вартою в той же строк з дня вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1