Справа № 149/3504/18
Провадження №11-кп/801/446/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000558 від 23.12.2015 за апеляційними скаргами прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 20.01.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта вища, розлученого, працюючого головним спеціалістом відділу цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Хмільницької міської ради Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнено його від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000558 від 23.12.2015 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, закрито.

Цивільний позов Первинної профспілкової організації «Поділля» про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

ВСТАНОВИВ:

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

28.11.1999 відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету санаторію «Поділля» №1, ОСОБА_7 одноголосним рішенням членів профкому був обраний головою профкому співробітників санаторію «Поділля», яка розташована за адресою: вул. Курортна, 10, м. Хмільник Вінницької області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілковий представник - це керівник профспілки, її організації, об`єднання профспілок, профспілкового органу, профорганізатор або інша особа, уповноважена на представництво статутом або відповідним рішенням профспілкового органу.

Відповідно до п. 4.9.19. Статуту профспілки працівників агропромислового комплексу України (в редакції 2012 р., далі - Статут) профспілковий комітет (профорганізатор) затверджує кошторис витрат коштів, має право протягом року оперативно вносити зміни до статей кошторису з наступним звітом перед зборами, конференцією.

Пунктом 7.1. Розділу 7 «Кошти і майно профспілки» Статуту - Профспілка має повну фінансову незалежність, є власником коштів, майна, що знаходяться в її віданні, управлінні і необхідні для здійснення статутної діяльності.

Відповідно до п. 4.10. Профком, голова організації Профспілки, профорганізатор несуть персональну відповідальність перед членами Профспілки та вищими за статусом виборними органами за виконання первинною організацією Профспілки цього Статуту.

Засіданням первинної профспілкової організації ТОВ «Санаторій «Поділля» (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань створена 14.04.2005) під головуванням ОСОБА_7 прийнято рішення у 2013 році придбати для голови та бухгалтера первинної профспілкової організації, для виконання функціональних обов`язків, зокрема подавати звітність до контролюючих органів в електронному вигляді з електронно-цифровим підписом, підтримувати постійний зв`язок з членами профспілки, тощо придбати мобільний телефон та комп`ютерну техніку, яке оформлено протоколом засідання № 29 від 28.12.2012.

У 2013 році первинна профспілкова організація ТОВ «Санаторій «Поділля» придбала основні засоби на загальну суму 10 803,00 грн., а саме мобільний телефон Nокіа 206, один монітор Рhilips 227Е4QНАD/01, один монітор LG 24ЕА53VQ-Р, два системні блоки Реntium Dual-Соге G 2030, що документально, за результатами дослідження первинних документів та зведених регістрів бухгалтерського обліку, підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 3035/18-21 від 27.09.2018.

Відповідно до Актів приймання передачі № № 1, 2, 3, 4, 5 від 11.06.2013, затверджених підписами голови комісії ОСОБА_7 , членами комісії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , первинною профспілковою організацією ТОВ «Санаторій «Поділля» введено в експлуатацію мобільний телефон Nокіа 206, один монітор Рhilips 227Е4QНАD/01, один монітор LG 24ЕА53VQ-Р, два системні блоки Реntium Dual-Соге G 2030, а відповідальною особою за збереження основних засобів призначено голову первинної профспілкової організації ОСОБА_7 .

Постановою Президії Вінницького обкому профспілки працівників агропромислового комплексу України від 25.11.2015 № П-7, в редакції постанови від 29.02.2016 № П-9 новостворену первинну профспілкову організацію «Поділля» було взято на профспілкове обслуговування Вінницької обласної профспілкової організації працівників АПК, а первинну профспілкову організацію ТОВ «Санаторій «Поділля» - виключено зі складу Вінницької обласної профспілкової організації працівників АПК.

У процесі ліквідації ППО ТОВ «Санаторій Поділля» 14.12.2015 було створено ліквідаційну комісію для передачі матеріальних цінностей та коштів первинної профспілкової організації, що зберігаються на депозитних рахунках, під керівництвом ОСОБА_13 .

Так, ОСОБА_7 у період ліквідації ППО ТОВ «Санаторій Поділля» відмовився передавати будь-які товарно - матеріальні цінності членам ліквідаційної комісії, про що останніми було складено акт від 15.12.2015.

У подальшому, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2017 скасовано запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну відомостей про юридичну особу - первинну профспілкову ТОВ «Санаторій «Поділля» (), а саме: «Дані про перебування юридичної особи в процесі припинення 05.01.2017 - в стані припинення».

У ході проведення 11.01.2018 огляду місця події, а саме огляду приміщень ТОВ «Санаторій «Поділля», у т.ч. де розташовується ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» основних матеріально-технічних засобів у вигляді мобільного телефону та комп`ютерної техніки не виявлено. Окрім того, проведеним 05.04.2018 санкціонованим обшуком за місцем проживання ОСОБА_7 вищезазначені товарно-матеріальні цінності також не виявлені.

Таким чином, ОСОБА_7 , являючись керівником ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», будучи матеріально-відповідальною особою та особою наділеним повноваженнями по розпорядженню, управлінню та зберіганню основних матеріально-технічних засобів, а саме мобільного телефону Nокіа 206, одного монітору Рhilips 227Е4QНАD/01, одного монітору LG 24ЕА53VQ-Р, двох системних блоків Реntium Dual-Соге G 2030, які перебували у його віданні на законній підставі, діючи з прямим умислом та переслідуючи корисливий мотив, з метою власного незаконного збагачення у період з грудня 2015 року по січень 2018 року, більш точну дату та час слідством не встановлено, привласнив з приміщення ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», що за адресою: вул. Курортна, 10, м. Хмільник Вінницької області вищезазначені основні засоби, чим спричинив матеріальні збитки ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» на загальну суму 10 803,00 грн.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 191 Кримінального кодексу України привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не оспорюючи висновків суду щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить змінити вирок через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виключити з вироку абзац другий його резолютивної частини про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000558 від 23.12.2015 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 порушується питання скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що в судовому засіданні було встановлено, що в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину привласнення ввіреного майна, а висновок суду про наявність у діях ОСОБА_7 привласнення профспілкового майна суперечить встановленим обставинам справи.

Так, на підставі досліджених письмових доказів, показів обвинуваченого та допитаних свідків було встановлено, що ОСОБА_7 не передавав ліквідаційній комісії ввірене їй майно по тим причинам, що був категорично не згоден із рішеннями та діями Вінницького обкому та Хмільницького райкому профспілки працівників АПК про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», не визнавав легітимність ліквідаційної комісії на отримання майна, вважав відсутніми правові підстави для передачі майна від однієї профспілкової організації до іншої, а не тому, що бажав привласнити майно шляхом його притримання. Визнаючи ОСОБА_7 винним, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що в період з 12.05.2017 по 29.01.2021 була чинною постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2017, згідно якої позов ОСОБА_7 був задоволений та визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора від 05.01.2017 про державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, скасовано судом запис у ЄДР-ПОУ про перебування юридичної особи ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» у стані припинення.

Суд не врахував того, що ліквідаційна комісія не вправі була 15.12.2015 заявляти вимогу до ОСОБА_7 про передачу їй майна, оскільки згідно приписів ЦК України її повноваження на вчинення дій щодо ліквідації виникають з дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про рішення засновників про ліквідацію юридичної особи, у даному випадку такий запис про рішення щодо ліквідації ППО ТОВ «Санаторій» Поділля» внесено 05.01.2017.

Також судом не було взято до уваги рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28.04.2017, яким ОСОБА_7 поновлено на посаді завідувача лікувально-фізкультурним комплексом ТОВ «Санаторій «Поділля», у даному рішенні суд дійшов висновку, що первинна профспілкова організація (ППО ТОВ «Санаторій «Поділля») є легітимною та діючою. Крім того, у рішенні суд прийшов до переконання, що не звернення адміністрації санаторію у березні 2016 року за попередньою згодою про розірвання трудового договору з ОСОБА_7 до ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», головою якої він був, є прямим порушенням вимог трудового законодавства.

Посилання суду першої інстанції на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.08.2022 є помилковими, оскільки ці судові рішення не доводять того, що ОСОБА_7 у цей період часу був обізнаний із правомірністю рішень про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», оскільки з 12.05.2017 по 29.01.2021 була чинною постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2017, якою рішення про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» було визнано незаконним.

У вироку суд перерахував письмові докази, які дослідив у судовому засіданні, однак не розкрив їх змісту, не навів обставини, які доводять кожен окремий доказ.

У вироку судом першої інстанції не надано відповідної правової оцінки висновку комп`ютерно-технічної експертизи Вінницького НДЕКЦ МВС України від 05.05.2022 № СЕ-19/102-21/18411-КТ.

Також захисник звертає увагу на те, що на момент повідомлення ОСОБА_7 про підозру він був спеціальним суб`єктом, оскільки являвся депутатом Хмільницької міської ради Вінницької області, а тому згідно редакції Закону, яка діяла на момент повідомлення про підозру, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 повинно було бути здійснене Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.

Натомість, повідомлення про підозру ОСОБА_7 хоча й було складено керівником прокуратури Вінницької області, проте вручене прокурором Калинівської місцевої прокуратури. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що таке порушення є неістотним. Крім того, прокуратура Вінницької області в порушення вимог закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не повідомляла Хмільницьку міську раду Вінницької області про оголошення депутату ОСОБА_7 в листопаді 2018 року повідомлення про підозру за ч.1 ст. 191 КК України. Суд першої інстанції проігнорував дане порушення, не надавши йому відповідної оцінки.

На апеляційну скаргу сторони захисту представник потерпілого, цивільного позивача голови Первинної профспілкової організації «Поділля» ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу, щодо задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінального провадженні покладались на розсуд суду, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінального провадженні та заперечив щодо задоволення апеляційних вимог сторони захисту, представника потерпілого, цивільного позивача - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінального провадженні та заперечив щодо задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги сторони захисту необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Так, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 191 КК України.

Доводи сторони захисту про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення є безпідставними та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Визнаючи винним ОСОБА_7 у вчиненні привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи за обставин, встановлених у вироку, суд першої інстанції послався на належні та допустимі докази, перевірені в судовому засіданні, детально навів їх у вироку, дав їм аналіз та оцінку з точки зору взаємозв`язку і достатності та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Зокрема, апеляційний суд бере до уваги показання допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції представника цивільного позивача Голови Первинної профспілкової організації «Поділля» ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які дали однозначні показання з приводу того, що ОСОБА_7 відмовився передати товарно-майнові цінності членам ліквідаційної комісії та зберігав їх у себе.

Вина обвинуваченого підтверджується також письмовими доказами, які містять матеріали кримінального провадження, та які були досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції, зокрема, статутом Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України (т.1 а.с.210-225); актом про відмову про виконання вимог ліквідаційної комісії, створеною згідно постанови Хмільницької районної профспілкової організації працівників АПК від 14.12.2015 (т.1 а.с.226); актом №1 приймання-передачі основних засобів від 11.06.2013 (т.1 а.с.227-228); актом №2 приймання-передачі основних засобів від 13.11.2013 (т.1 а.с.229-230); актом №3 приймання-передачі основних засобів від 13.11.2013 (т.1 а.с.231-232); актом №4 приймання-передачі основних засобів від 13.11.2013 (т.1 а.с.223-234); актом №5 приймання-передачі основних засобів від 13.11.2013 (т.1 а.с.235-236); інвентарною книгою матеріальних цінностей за 2012-2015 роки (т.1 а.с.237); картками рахунку: 104, 112 за 2015 рік, картками рахунку: 104, 112 за 2014 рік, картками рахунку: 104, 112 за 2013 рік, карткою рахунку: 112 за 2012 рік (т.1 а.с.238-244); протоколом огляду місця події від 11.01.2018 та фото таблицею до протоколу (т.1 а. с. 245-254); протоколом обшуку від 05.04.2018, в ході проведення якого за місцем проживання ОСОБА_7 зазначених речей в ухвалі суду виявлено та встановлено не було (т.2 а.с.2-5); постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (т.2 а.с.6); висновком судового експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 27.09.2018 за №3035/18-21 (т.2 а.с.9-15) тощо.

З приводу тверджень сторони захисту про те, що суд у вироку перерахував письмові докази, які дослідив у судовому засіданні, однак не розкрив їх змісту, не навів обставини, які доводять кожен окремий доказ, апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, та їх достатності для постановлення вироку.

Крім того, положеннями КПК України не передбачено обов`язку суду дослівно викладати увесь зміст документу, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.12.2022 у справі № 754/10882/17( провадження № 51-1223км22).

Суд першої інстанції дав вичерпну відповідь щодо твердження обвинуваченого, що він не був обізнаний з тим, що Вінницький обком профспілки працівників АПК прийняв рішення про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» та що уже була створена ліквідаційна комісія.

Так, суд зазначив, що обвинувачений був повністю обізнаний про порядок ліквідації ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», реєстраційних дій та прийнятих рішень і створення на підприємстві нової профспілкової організації, про що свідчать судові рішення, а саме: постанова від 01.02.2022 року у справі №802/199/17-а Північно-західного апеляційного господарського суду та постанова від 25.08.2022 року у справі №802/199/17-а Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду.

Дані судові рішення ухвалені за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_7 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Хмільницького райкому профспілки працівників агропромислового комплексу, Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Голова комісії з припинення первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля» ОСОБА_13 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій Поділля», про визнання незаконним та скасування рішення президії Хмільницького районного комітету профспілки працівників агропромислового комплексу від 15 грудня 2016 року, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора від 05 січня 2017 року, скасування запису в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім цього, як зауважив суд першої інстанції, ОСОБА_7 у даній справі 03 серпня 2021 року змінив позовні вимоги та просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Президії Хмільницького районного комітету профспілки працівників агропромислового комплексу, оформлене протоколом засідання Президії № 12 від 15 грудня 2016 року, про припинення (ліквідацію) Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля», визначення строків розгляду вимог кредиторів Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля», призначення ліквідаційної комісії Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля»; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_16 від 05 січня 2017 року про державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації - Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля»; скасувати запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну відомостей про юридичну особу - Первинну профспілкову організацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Поділля» (), а саме: «Дані про перебування юридичної особи в процесі припинення - 05.01.2017 року - в стані припинення; Відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог - 16.03.2017 року; ОСОБА_13 - голова комісії з припинення або ліквідатор».

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 01 лютого 2022 року скасував рішення Господарського суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року у справі № 802/199/17-а в частині часткового задоволення позову та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 15 листопада 2021 року у справі №802/199/17-а залишив без змін.

Постановою від 25.08.2022 року у справі №802/199/17-а Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційна скарга ОСОБА_7 залишена без задоволення, а постанова від 01.02.2022 року у справі №802/199/17-а залишена без змін.

Окрім цього, судом першої інстанції зроблений вірний висновок з приводу обізнаності ОСОБА_7 щодо передачі ввірених йому матеріально-технічних цінностей після ліквідації профспілки.

Так, відповідно до Статуту професійної спілки працівників агропромислового комплексу України (зі змінами та доповненнями, затвердженими 26.05.2015) підпунктом «в» пункту 2.12. передбачено, що профспілкове членство припиняється у випадку несплати членських внесків протягом 6 місяців без поважних причин.

Згідно протоколу президії Вінницького ОВКОМУ профспілки працівників агропромислового комплексу Хмільницького райкому профспілки працівників агропромислового комплексу від 15.12.2016 року №12 прийняте рішення про припинення (ліквідацію) ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», а постановою Президії Вінницького обласної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу від 25.11.2015 року №П-7, та постановою від 29.02.2016 року №п-9 виключено зі складу первинну профспілкову організацію ТОВ «Санаторій «Поділля» на підставі ст. 3.14 Статуту Професійної спілки працівників агропромислового комплексу України.

Пунктом 2.13 Статуту передбачено, що виключений або вибулий із Профспілки не має права на користування спільним профспілковим майном.

Розділом 12 Статуту передбачено припинення діяльності профспілки.

Пункт 12.1. передбачає, що діяльність Профспілки може бути припинена за рішенням з`їзду або за рішенням суду. У п. 12.2. визначено, що припинення діяльності Профспілки відбувається шляхом реорганізації або ліквідації. Рішення про реорганізацію чи ліквідацію (саморозпуск) приймається з`їздом.

У разі ліквідації Профспілки її активи повинні бути передані іншій неприбутковій організації або зараховані до доходу бюджету відповідно до чинного законодавства. Під час реорганізації Профспілки відбувається перехід всіх прав і обов`язків Профспілки до її правонаступників.

У пункті 12.3. визначено, що ліквідацію Профспілки проводить призначена з`їздом ліквідаційна комісія. Ліквідаційна комісія оцінює наявне майно Профспілки, здійснює розрахунки з дебіторами і кредиторами, проводить обов`язкові внески до бюджету, здійснює розрахунки з виборними і найманими працівниками. Грошові кошти та майно, які залишаються після ліквідації Профспілки, поділу між членами Профспілки не підлягають (пункт 12.4.).

Відтак, доводи захисника про те, що ОСОБА_7 не передавав ліквідаційній комісії ввірене їй майно по тим причинам, що був категорично не згоден із рішеннями та діями Вінницького обкому та Хмільницького райкому профспілки працівників АПК про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», не визнавав легітимність ліквідаційної комісії на отримання майна, є неспроможними, оскільки ОСОБА_17 згідно з вимогами Статуту зобов`язаний був передати ввірене йому майно профспілки правонаступнику.

Натомість, ОСОБА_7 не передав майно профспілки правонаступнику, та утримував його у себе та використовував на власний розсуд.

В доводах апеляційної скарги захисник стверджує, що посилання суду першої інстанції на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.08.2022 є помилковими, оскільки ці судові рішення не доводять того, що ОСОБА_7 у цей період часу був обізнаний із правомірністю рішень про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля», оскільки з 12.05.2017 по 29.01.2021 була чинною постанова Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.05.2017, якою рішення про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» було визнано незаконним.

Однак, навіть після наявності судових рішень Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.08.2022, які зробили висновок щодо законності рішення про ліквідацію ППО ТОВ «Санаторій «Поділля» ОСОБА_7 станом на дату ухвалення судом першої інстанції вироку не повернув матеріальні цінності, що ще раз доводить те, що він умисно привласнив матеріально-технічні засоби та не бажав їх повертати.

Доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, є необґрунтованими.

Суб`єктивна сторона злочину за ст. 191 КК України характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191 КК України, може бути вчинено у формі привласнення, розтрати або заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Привласнення - це протиправне і безоплатне вилучення (утримання, неповернення) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб.

В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище. Привласнення вважається закінченим з моменту вилучення чужого майна й отримання винним можливості розпорядитися ним як своїм власним.

Оскільки ОСОБА_7 , будучи матеріально-відповідальною особою та особою, наділеною повноваженнями по розпорядженню, управлінню та зберіганню основних матеріально-технічних засобів, які перебували у його віданні на законній підставі, діючи з прямим умислом та переслідуючи корисливий мотив, з метою власного незаконного збагачення привласнив матеріально-технічні засоби, чим спричинив матеріальні збитки ППО ТОВ «Санаторій» Поділля» на загальну суму 10 803, 00 грн, що утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України.

Щодо аргументів захисника про те, що повідомлення про підозру його підзахисного було вручене з порушенням норм КПК України, на що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що таке порушення є неістотним, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 276 КПК України передбачено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 481 КПК України письмове повідомлення про підозру депутату місцевої ради здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень.

За змістом ст. 276 КПК України процедура здійснення повідомлення про підозру включає складання письмового повідомлення про підозру та відповідно його вручення підозрюваному уповноваженою особою.

За частиною 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №536/2475/14-к, виключно Генеральний прокурор, його заступник або керівник відповідної регіональної прокуратури перевіряють підстави для повідомлення депутату місцевої ради про підозру, складають та підписують її текст, а також можуть повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру. Письмове повідомлення про підозру, яке передбачає погодження та подальше підписання такого процесуального документа, може здійснюватися лише Генеральним прокурором, його заступником або керівником відповідної регіональної прокуратури, це повноваження є винятковим і не може бути передоручене іншим особам.

Однак, вони можуть доручити вручення прийнятого (складеного) та підписаного ними повідомлення про підозру суб`єкту, уповноваженому здійснювати процесуальні дії у конкретному кримінальному провадженні.

Вручення повідомлення про підозру іншою уповноваженою особою за умови, що рішення було прийняте та підписане визначеним на це ст. 481 КПК України суб`єктом, не порушує гарантій, визначених законом для депутата місцевої ради.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що оскільки ОСОБА_7 був обраний депутатом Хмільницької міської ради, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК письмове повідомлення йому про підозру здійснювалося прокурором Вінницької області ОСОБА_18 , а його вручення було доручене прокурору у справі ОСОБА_19 , який входив до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, на час здійснення вручення повідомлення про підозру чинне законодавство не містило застережень щодо неможливості доручення прокурору здійснення вручення письмового повідомлення про підозру.

Таким чином, повідомлення про підозру ОСОБА_7 як депутату міської ради було вручено відповідно до вимог КПК України.

Також у апеляційній скарзі захисник стверджує, що прокуратура Вінницької області в порушення вимог Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не повідомляла Хмільницьку міську раду Вінницької області про оголошення депутату ОСОБА_7 в листопаді 2018 року повідомлення про підозру за ч.1 ст. 191 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що дійсно відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 31 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 № 93-IV передбачено, що прокурор, який здійснив повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення депутату місцевої ради, повідомляє про це відповідну місцеву раду не пізніше наступного робочого дня з дня повідомлення про підозру.

Хоча в матеріалах провадження відсутні дані про те, що прокурором Вінницької області було повідомлено Хмільницьку міську раду про здійснення ним повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, однак це порушення не є порушенням Кримінального процесуального кодексу України, а іншого закону України, який частково входить до складу кримінального процесуального законодавства України, але не підпадає під ознаки ч. 1 ст. 412 КПК України, яка визначає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог саме КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, за переконанням колегії суддів, той факт, що прокурор у встановлений строк не повідомив відповідну місцеву раду, що ним було здійснено повідомлення депутату цієї ради про вчинення останнім кримінального правопорушення, не може слугувати підставою для скасування судового рішення.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи сторони захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spainвід 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , колегія суддів вважає їх слушними.

Виходячи з положень пункту 1 частини 2 статті 284, частини 3 статті 285, частини 4 статті 286, частини 3 статті 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у статті 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок та звільняє обвинуваченого від покарання відповідно до ч.5 ст. 74 КК України на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Таким чином, звільнення від покарання з наведеної підстави застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України.

Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КК України, які викладено у постановах від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19, від 19.03.2024 у справі № 756/3924/20 під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому.

Так, у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання, суд, за наявності підстав, визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання без визначення його виду та розміру, керуючись ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 заперечував щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, стверджуючи про свою невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину. Отже, у суду першої інстанції були всі підстави для звільнення обвинуваченого від покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 191 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з тим, суд першої інстанції не в повній мірі врахував наведені вище положення закону та безпідставно закрив кримінальне провадження, оскільки судом було звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, а не звільнено від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, у резолютивній частині вироку при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності безпідставно зазначив про закриття кримінального провадження.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно положень п.2 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 20.01.2025 щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку абзац про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000558 від 23.12.2015 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4