Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2285/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/274/25
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, на утриманні осіб не має, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не є особою з інвалідністю, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст.76 КК України на період іспитового строку покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малинського районного суду Житомирської області від 12.08.2024 у формі позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на вилучені речі: ніж з руків`ям чорного кольору, лезо якого темного кольору має деформацію, зігнуте, кінець клинка ножа зігнутий, який упакований до паперового спеціального пакету; ніж з металевим руків`ям, сріблястого кольору, розміром 22 см., ширина леза 1,8 см., на лезі ножа присутні гравіювання літер «НЕРЖ», який упакований до паперового спеціального пакету; ніж, який зламаний у основі руків`я, руків`я дерев`яне, довжиною 10 см., розмір відламаного леза 10,3 см, лезо даного ножа зігнуте, на кінці клинка леза присутнє нашарування речовини червоно-бурого кольору, які упаковані до паперового спеціального пакету; простирадло та підковдру блакитного кольору, на яких наявні поодинокі плями бурого кольору та нашарування бурого кольору, поміщено до спец пакету № QYH0025838; чоловічу теніску блакитного кольору в дрібну клітинку, яку упаковано до спеціального пакету № WAR1592758; штани чорного кольору, які упаковані до спец пакету № QYH0025756; змиви з обох рук слідів біологічної речовини за допомогою двох марлевих тампонів, які упаковані до окремих двох паперових спеціальних пакетів.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 08.08.2024 близько 12 години в АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_10 , під час конфлікту з ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вирішив умисно заподіяти останньому тілесне ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , перебуваючи в цьому місці та в цей час, взявши в кімнаті з поверхні кухонного столу ніж, наблизився до ОСОБА_13 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи байдужим до наслідків, з достатньою силою наніс один удар клинком ножа в область живота ОСОБА_12 , заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ушкодженням круглої зв`язки печінки, яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею, яке по своїй категорії відноситься до тяжкого ступеню тяжкості, що є небезпечним для життя в момент його спричинення.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок Малинського районного суду Житомирської області від 25.11.2024 щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Виключити з вироку обставину, яка пом`якшує покарання- щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши в строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 08 серпня 2024 року по 19 листопада 2024 року. В іншій частині вирок залишити без змін.

Не оспорюючи кваліфікації дій та обґрунтованість засудження ОСОБА_14 , вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_15 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, його суспільної небезпеки та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилається на те, що судом безпідставно зазначено, що під час конфлікту ніж уже перебував у руках ОСОБА_14 , оскільки він різав ним диню, що може бути свідченням саме непрямого умислу, оскільки перебування ножа в руці останнього, який є гострим, ріжучим предметом та вчинення дій щодо удару ножем в область живота ОСОБА_13 є прямим умислом на заподіяння саме тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, а провокування конфлікту ОСОБА_16 не є підставою нанесення вказаного ножового поранення. Також ОСОБА_17 одразу після вчинення злочину не вжив жодних заходів спрямованих на збереження життя та здоров`я потерпілого і лише завдяки щасливому випадку, потерпілому було своєчасно викликано швидку допомогу сторонньою особою та його госпіталізовано до лікарні. Крім того обвинувачений вийшов з кімнати та пішов на вулицю курити, залишивши потерпілого ОСОБА_18 в кімнаті, без надання допомоги.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_17 наніс удар в область життєво вважливого органу, а саме живота, заподіявши тілесне ушкодження потерпілому у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ушкодженням круглої зв`язки печінки, яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечою та останнього було прооперовано.

Посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків про наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки виходячи з поведінки обвинуваченого який одразу після вчинення злочину покинув кімнату з потерпілим не надавши допомогу так і в подальшому, а саме ненадання добровільно зразків для експертизи, що призвело до звернення до суду з примусовим відібранням зразків крові для проведення експертиз та затягуванням досудового розслідування, що не спряло виправленню наслідків вчиненого кримінального правопорушення та вжитті заходів для відшкодування шкоди. Вважає, що обвинувачений визнає провину саме з метою пом`якшити собі покарання, а не з метою щирого каяття, що характеризує суб`єктивне ставлення винної особи.

Вказує, що судом першої інстанції також не надано належної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_14 , який систематично вживає алкогольні напої, вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, офіційно ніде не працює, живе за рахунок тимчасових підробітків, посередньо характеризується.

Вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню та попередженню вчиненню ОСОБА_19 нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції визнаючи пом`якшуючу обставину щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину не мотивував в чому саме полягає щире каяття та в чому саме полягає активне сприяння розкриттю злочину не розмежував їх.

На апеляційну скаргу прокурора захисником ОСОБА_8 подані письмові заперечення в яких останній просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з доповненнями, обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги з доповненнями прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України як умисне заподіяння ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_14 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора, які зводяться до безпідставного застосування судом першої інстанції положень ст.75 КК України, внаслідок чого призначення обвинуваченому надто м`якого покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Виходячи з п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1, ч.2 ст.409, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу п.2 ч.1 ст.ст.413,414 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається застосування закону, який не підлягає застосуванню. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З аналізу приписів ст.75 КК України вбачається, що при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані у справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_19 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не має, не працює офіційно, відсутність претензій з боку потерпілого, покази потерпілого, що саме він розпочав конфлікт із застосуванням фізичної сили, чим спровокував вчинення обвинуваченим злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, обставини вчинення злочину, зокрема, що під час конфлікту ніж уже перебував у руках ОСОБА_7 , оскільки він різав ним диню, що може бути свідченням саме непрямого умислу.

З огляду на викладене вище, місцевий суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк, який є мінімальним, та звільнив його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку й покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Проте суд першої інстанції в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, і конкретні обставини його вчинення, а саме те, що ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, щодо свого знайомого ОСОБА_13 , з яким проживав в одній кімнаті, заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження шляхом нанесення йому удару клинком ножа в область живота, заподіявши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ушкодженням круглої зв`язки печінки, яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею, яке по своїй категорії відноситься до тяжкого ступеню тяжкості, що є небезпечним для життя в момент його спричинення. При цьому, тяжкість обставини, яка обтяжує покарання, у вигляді вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння обумовлена насамперед ступенем суспільної небезпеки такого діяння, яке становить підвищену загрозу для життя та здоров`я інших людей. Крім того провокування конфлікту потерпілим ОСОБА_16 , що враховано судом першої інстанції, на переконання апеляційного суду, не є підставою нанесення ножового поранення в область живота.

На думку колегії суддів, наведені вище обставини та дані про особу ОСОБА_7 , не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і не впливають на рівень небезпечності особи винного.

Місцевим судом хоча й перераховано в оскаржуваному вироку дані про особу обвинуваченого, однак залишено поза увагою те, що вони свідчать про відсутність достатньої сукупності характерних рис ОСОБА_7 як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, які би підтверджували готовність обвинуваченого належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою.

Що стосується доводів апеляційної скарги та доповнень до неї прокурора про відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, то в цій частині вони є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, розкаявся, просив вибачення у потерпілого, жалкує про вчинене та не заперечує проти відшкодування заподіяної шкоди. При цьому в судовому засіданні місцевого суду зазначив, що надавав потерпілому медичну допомогу, однак стало зле та він вийшов на вулицю, швидку викликали сусіди на його прохання, яких він побачив у коридорі, коли виходив на вулицю. Також зазначив, що нікуди не втікав, після телефонного дзвінка відразу повернувся до під`їзду, де його затримали працівники поліції, надав визнавальні покази та в подальшому добровільно приймав участь в відповідних процесуальних діях.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає посилання прокурора на ненадання добровільно зразків для експертизи, що призвело до звернення до суду з примусовим відібранням зразків крові для проведення експертиз та затягуванням досудового розслідування, не може однозначно свідчити про відсутність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, наявність цих обставин, що пом`якшують покарання, попри це, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, та відсутність у нього судимостей, із огляду на всі зазначені вище обставини, які враховуються при обранні заходу примусу в їх сукупності, само по собі не вказує на наявність достатніх і мотивованих підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, натомість обґрунтовано вплинуло на призначення йому мінімального покарання. Інші обставини, які би пом`якшували покарання обвинуваченого, є відсутніми.

На підставі викладеного вище, колегія суддів вважає, що застосування положень ст.75 КК України до ОСОБА_7 є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, що призвело до призначення останньому невиправдано м`якого заходу примусу, який не є справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу ОСОБА_7 .

Тому оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, його характер і високий ступінь суспільної небезпеки, виходячи із обставин нанесення обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 в область життєво вважливого органу, поведінку потерпілого ОСОБА_11 , який розпочав конфлікт із застосуванням фізичної сили, чим спровокував вчинення обвинуваченим злочину, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, під наглядом в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, за місцем проживання скарг на нього не має, не працює офіційно, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Також апеляційним судом врахована думка потерпілого ОСОБА_11 , який будь яких претензій до обвинуваченого немає, просив не позбавляти волі. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до суспільно небезпечних злочинів проти здоров`я особи і посягає на інтереси держави у сфері гарантованих нею прав на захист життя та здоров`я громадян проти протиправних посягань, думка потерпілого при вирішенні судом питання про призначення покарання обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні не є визначальною.

Враховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що покарання ОСОБА_7 повинно бути призначене у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, однак у мінімальному розмірі.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості і індивідуалізації, оскільки у відповідності до ст.ст.3, 27 Конституції України, людина, її життя, здоров`я, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями підлягає частковому задоволенню, так як доводи прокурора про необхідність виключення з оскаржуваного вироку посилання на щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими.

Разом з тим підлягає зарахуванню у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування під вартою починаючи з дня його затримання 08 серпня 2024 року і до звільнення з під варти 19 листопада 2024 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2024 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування під вартою починаючи з дня його затримання з 08 серпня 2024 і до звільнення з під варти 19 листопада 2024 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: