Справа № 466/2617/25
Провадження № 1-кп/466/590/25
У Х В А Л А

14 квітня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя ОСОБА_1

секретар с/з ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Березине (нині Соборне), Болградського району, Одеської області, громадянина України, українця, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 від 18.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України,-

в с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України.

У підготовчому засіданні прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 подала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави. У клопотанні зазначає, що обґрунтованість пред`явленого обвинувачення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні в ході досудового розслідування доказами. Вказує, що оскільки вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, ризики, які були підставою для застосування і продовження такого запобіжного заходу обвинуваченим, не змінилися, продовжують мати місце, застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам.

У підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 щодо клопотання прокурора не заперечив.

У підготовчому засіданні захисник ОСОБА_5 щодо клопотання поклався на розсуду суду.

Ознайомившись з поданим клопотанням, заслухавши доводи учасників процесу щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку.

У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 від 18.02.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб з 18.02.2025 00 год.44 хв. і до 18 квітня 2025 року 00 год.44 хв. та визначено обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч гривень 00 коп.).

Тримання під вартою, за нормами ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Пункт 3 частини 3 статті 183 КПК України передбачає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до ст.21 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність та передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.

Одночасно, в рішенні Харченко проти України ЄСПЛ зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Крім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, в ч. 4 ст. 183 КПК України зазначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів особливо тяжких, санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна, що може спонукати обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також, на даний час кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового розгляду, свідки не допитані, не досліджено письмових доказів сторони обвинувачення, і у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у ОСОБА_4 буде реальна можливість впливати на свідків (експертів) у вказаному кримінальному провадженні.

Також суд враховує те, що у зв`язку із наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів особливо тяжких, санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Крім того, враховуючи особу ОСОБА_4 , який тяжких хворіб та інвалідності, які б перешкоджали утриманню останнього під вартою немає, на утриманні малолітніх, неповнолітніх чи осіб похилого віку немає, суд вважає, що такому необхідно продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, крім того, останній може незаконно впливати на свідків чи знищити речові докази, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинити інші кримінальні правопорушення.

Тому, з метою виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, визначених ст.177 КПК України, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, слід продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до положень п.5 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 199, 376 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Встановити, що строк дії даної ухвали закінчується 12 червня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 16.04.2025 о 13:45 год.

Суддя ОСОБА_1