Справа № 221/442/22
Провадження № 1-кп/204/368/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 18.01.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Чаплине, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого стрільця 3 взводу 3 роти резервного полку військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.08.2023 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 29 лютого 2024 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

УСТАНОВИВ:

Старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді старшого стрільця 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 13 грудня 2021 року о 08 год. 00 хв., тобто в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до підрозділу військової частини НОМЕР_3 , який на той час дислокувався у АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 16 січня 2022 року до підрозділу військової частини НОМЕР_3 , який на той час дислокувався у АДРЕСА_3 та у подальшому 21 січня 2022 року прибув до підрозділу військової частини частини НОМЕР_3 , який на той час дислокувався у АДРЕСА_2 та фактичного припинення ним кримінального правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, у скоєному щиро покаявся та показав про вчинення ним злочину за обставин, встановлених судом. Так, обвинувачений показав, що вчасно не з`явився до місця служби у зв`язку з непорозуміннями, які виникли між ним та керівництвом військової частини. Поважні причини його неприбуття відсутні. З часом, усвідомивши скоєне, самостійного прибув до військової частини, у вчиненому щиро кається.

За згодою учасників судового провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам справи роз`яснено, що вони в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Таким чином суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, що виразилася у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання,суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: суспільну небезпечність та ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, його відношення до скоєного, а також ту обставину, що обвинувачений раніше судимий, є учасником бойових дій, за місцем проходження служби характеризується негативно.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, виходячи із принципів індивідуалізації і співмірності покарання, наявності пом`якшуючих обставин, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковані його діяння. Також ураховуючи, що вказане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим до постановлення у відношенні нього вироку Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 29.02.2024, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України суд вважає необхідним остаточно призначити обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеним за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця.

Запобіжний захід не обирався.

Строк обчислення покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1