Справа № 562/2097/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

23.12.2024 року

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

його представника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000172 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ступно Рівненської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм ТОВ «Західавтотранс», зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в :

27 квітня 2024 року близько 22 години 20 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) неподалік кафе «Десант» по вул.Тараса Якимчука, 29 в смт.Мізоч Рівненського району Рівненської області ОСОБА_6 під час словесного конфлікту, що виник на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, умисно наніс один удар взутою ногою в обличчя ОСОБА_4 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я у вигляді травматичного зламу нижньої щелепи по центральній лінії між першими зубами з косим продовженням у ліву ментальну ділянку.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в умисному заподіянні потерпілому тілесного ушкодження середньої тяжкості за ч.1 ст.122 КК України визнав повністю та підтвердив обставини, встановлені судом. У скоєному щиро розкаявся та просить врахувати добровільне відшкодування потерпілому завданої ним матеріальної шкоди, а також витрат на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 9380,85 грн. за позовом прокурора.

Показання обвинуваченого повністю узгоджуються з показаннями потерпілого, який поданий ним цивільний позов підтримав повністю лише в частині стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 100000 грн., оскільки матеріальну шкоду в сумі 40798,53 грн. обвинуваченим йому відшкодовано повністю та в цій частині позову він відмовляється.

У зв`язку з тим, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України вважає за можливе визнати дослідження доказів щодо цих обставин недоцільним, і проти цього вони не заперечують. При цьому суд переконався у тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, які б підлягали б доказуванню і ними не заперечуються, та сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні доведена повністю.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілому, ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

При обранні виду та визначенні міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до положень ст.65 КК України враховує, що кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, думку потерпілого, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить його щире каяття, відшкодування завданої потерпілому матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не виявлено.

Таку сукупність обставин суд вважає підставою для застосування відносно обвинуваченого ст.75 КК України з покладенням на нього певних обов`язків, оскільки, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації.

При визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вид і строк призначеного основного покарання, обставин, що характеризують обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває.

Щодо заявлених позовів суд дійшов такого висновку.

Згідно наданої суду квитанції ОСОБА_6 20 листопада 2024 року сплати9380 грн. 85 коп. витрат, понесені Комунальним некомерційним підприємством «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради на стаціонарне лікування ОСОБА_4 , а тому клопотання прокурора про залишення його позову без розгляду підлягає задоволенню.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відповідно до ст.1167 КК України відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно із ст.23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, враховуються вимоги розумності і справедливості.

На обґрунтування завданої моральної шкоди потерпілий вказує на те, що він переніс страх та біль в результаті протиправних дій відповідача, був набряк обличчя, перший місяць після інциденту не міг розмовляти, а після оперативного втручання не міг розвести щелепи, заборонено було їсти тверду їжу, тому почувався пригніченим.

Однак, визначений позивачем розмір моральної шкоди в 100000 грн. жодними належними доказами не підтверджено, а тому виходячи з обставин справи та ураховуючи покриття відповідачем усіх матеріальних витрат на лікування позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати в справі відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368-371, 374-376, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 /один/ рік 6 /шість/ місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_6 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

Документи кримінального провадження №0000172 залишити при справі протягом усього часу їх зберігання.

Цивільний позов прокурора в інтересах Національної служби здоров`я України до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн.

У решті вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя: