Справа № 274/1339/25
Провадження № 1-кс/0274/422/25

Ухвала
07.03.2025 р. м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області клопотання слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Бердичів Житомирської області, громадянину України, українцю, з середньою освітою, непрацюючому, неодруженому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , несудимому,
в с т а н о в и в:
05.03.2025 р. слідчим за погодженням з прокурором було подано клопотання про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою у зв"язку з неможливістю встановити його місце перебування.
Згідно зміненого клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий просив застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
В клопотанні орган досудового слідства необхідність прийняття такого рішення аргументував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: своїми умисними діями, які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні ОСОБА_7 , яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Санкцією ч. 1 ст. 122 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років.
Також в клопотанні орган досудового розслідування вказує на ризики, передбачені пп. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи характер вчиненого злочину, міру покарання, яка загрожує у разі визнання винуватим, відсутність офіційних джерел для існування та утриманців у підозрюваного, який не з"являється вчасно за викликами до слідчого та суду, на розгляді щодо якого в Бердичівському міськрайонному суді перебуває кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні ним аналогічного кримінального правопорушення, тому, перебуваючи на волі, підозрюваний зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на потерпілого, свідка у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
14.02.2025 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав, викладених у клопотанні. Зазначив, що існують наявні ризики, передбачені пп. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що не працює. Вину визнає. Він дійсно бив потерпілого. Живе сам по собі.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначила, що ризики, викладені у клопотанні, належними доказами не обґрунтовані. Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного забезпечить належну його участь у розгляді кримінального провадження.
Заслухавши виступи учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя встановив наступне.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголошує, що, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
14.02.2025 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
05.03.2025 р. слідчим СВ Бердичівського РВП ОСОБА_6 за погодженням з прокурором було подано клопотання про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 01.02.2025 р. близько 17 год 52 хв ОСОБА_5 перебував у магазині «Наш Край», що по вул. Богдана Хмельницького, 1-а, в м. Бердичеві Житомирської області, де у нього на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків стався словесний конфлікт із охоронцем вказаного магазину ОСОБА_7 , в ході якого у ОСОБА_5 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
У цей час та місці, діючи з прямим умислом, який направлений на умисне нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в ліву частину голови, правою ногою в область лівої частини ребер. Не зупиняючи своїх злочинних дій, ОСОБА_5 наніс два удари кулаком правої руки в область лівої частини тулуба ОСОБА_7 та один удар коліном правої ноги в область лівої частини тулуба, декілька ударів кулаком правої руки в область голови.
В результаті своїх умисних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді переломів заднього відділу 4-го ребра; середнього відрізку 5-го ребра зі зміщенням уламків ребер зліва, крововиливу на лівій половині спини по задній підпахвинній лінії, в проекції вказаних ребер відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я; ушкодження у вигляді крововиливів на нижній частині та частково верхній повіці лівого ока та на нижній губі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
Своїми умисними діями, які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні ОСОБА_7 , яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.
На підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий посилається на зібрані органом досудового розслідування докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:
- протокол прийняття заяви від ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.02.2025 р.;
- протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 02.02.2025 р.;
- протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 03.02.2025 р.;
- протокол огляду предмету від 06.02.2025 р.;
- протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 від 08.02.2025 р.:
- висновки судово-медичних експертиз № 48 від 06.02.2025 р., № 54 від 11.02.2025 р. та № 55 від 11.02.2025 р,
- інші матеріали кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилалися слідчий у клопотанні і прокурор в ході його розгляду, дають підстави вважати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно пп. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов"язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
У відповідності до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. Санкція ч. 1 ст. 122 КК України передбачає покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років.
Відповідно до п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 р. № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
При обранні запобіжного заходу слідчим суддею враховується, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, санкцією якого визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років.
Встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не одружений, непрацездатних осіб на утриманні не має, тобто соціальні зв`язки останнього за місцем проживання є нестійкими та несформованими.
Встановлено, що під час розгляду клопотання в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 демонстрував девіантну поведінку, яка полягала у зневажливому ставленні до суду.
Вказані обставини свідчать про ймовірність існування ризиків, передбачених пп. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватись від органу досудового розслідування та/ або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом неявки на виклики до слідчого та/ або суду.
Встановлено, що підозрюваному ОСОБА_5 відоме місце роботи потерпілого, адреси проживання потерпілого та свідка, що свідчить про ймовірність існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: незаконно впливати на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні.
Також з характеристики ст.ДОП Бердичівського РВП вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_5 на останнього неодноразово надходять скарги зі сторони сусідів, він постійно вступає в конфлікти, зловживає спиртними напоями.
Вказані обставини свідчать про ймовірність існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, слідчий суддя зазначає, що в ході розгляду клопотання підозрюваним та його захисником не було надано жодних доказів на підтвердження позитивної характеристики ОСОБА_5 , наявних у нього місця працевлаштування, сім`ї чи утриманців.
Разом з тим, слідчий суддя вважає, що при розгляді клопотання необхідно у повній мірі враховувати вимоги кримінального процесуального законодавства України, практики Європейського суду з прав людини, забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, щоб вирішити питання про застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог міжнародного та національного законодавства, необхідно належним чином оцінити характер справи, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, та наслідки вчинення протиправних діянь.
Також враховуючи ті обставини, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відтак, можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Виходячи із вищезазначених доведених у ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження переконується, що більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_5 буде недостатнім для запобігання ризикам, які навели слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, доведеність зазначених вище ризиків, особу підозрюваного, характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , поведінку підозрюваного під час розгляду клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Доводи захисника ОСОБА_4 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не знайшли свого підтвердження, оскільки жодними належними доказами не доведені.
У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважає за доцільне не обирати розмір застави в кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 183, 193, 194, 196, 197, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, - 60 днів.
Строк тримання під вартою обраховувати з моменту взяття під варту ОСОБА_5 - з 10 години 00 хвилин 07 березня 2025 року по 10 годину 00 хвилин 05 травня 2025 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, процесуального прокурора.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1