Провадження № 1-кс/953/9052/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду скарги представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0001121 від 29.09.2024 року за ч. 2 ст. 286 КК України, що полягає у не розгляді клопотання від 29.11.2024 про призначення додаткової судово-медичної експертизи потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 перебуває скарга представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0001121 від 29.09.2024 року за ч. 2 ст. 286 КК України, що полягає у не розгляді клопотання від 29.11.2024 про призначення додаткової судово-медичної експертизи потерпілого.

11.12.2024 року представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 заявив відвід слідчому судді ОСОБА_4 від розгляду вищезазначеної справи. Мотивуючи заявлений відвід, представник потерпілого посилається на необґрунтовану, на його думку, відмову суддею ОСОБА_4 ухвалою від 04.11.2024 року у задоволенні його скарги на дії та бездіяльність слідчого ОСОБА_10 у цьому ж кримінальному провадженні, що полягали у неповідомленні представника потерпілого про результати розгляду інших його клопотань про проведення слідчих дій. Надалі, як стверджується у заяві, під час досудового розслідування слідчий і прокурор систематично порушують права потерпілого ОСОБА_5 , зокрема, судово-медичну експертизу його проведено з порушенням встановлених спеціальним законодавством правил, що призвело до неправильного визначення ступеня тяжкості завданих потерпілому тілесних ушкоджень. У зв`язку з наведеним адвокат ОСОБА_3 заявив прокурорам процесуальним керівникам у кримінальному провадженні клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, однак відповіді про результати його розгляду в установлений законом строк не отримав. У зв`язку з зазначеним представник потерпілого оскаржив бездіяльність прокурорів процесуальних керівників до суду, водночас не довіряє розгляд скарги слідчій судді ОСОБА_4 з огляду на зміст ухвали від 04.11.2024 року, постановленої нею за результатами розгляду інших скарг адвоката ОСОБА_3 на дії і бездіяльність слідчого у цьому ж кримінальному провадженні.

Учасники кримінального провадження належним чином повідомлялися про час, дату і місце розгляду заяви про відвід, однак у судове засідання не з`явилися без повідомлення причин. За наведених обставин їх неприбуття не перешкоджає розгляду заяви.

Суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 надала суду письмову заяву, в якій просила вирішувати питання про відвід без її участі і висловила заперечення проти його задоволення з огляду на відсутність для цього передбачених кримінальним процесуальним законом підстав.

Дослідивши доводи заяви про відвід, суд вважає, що зазначена заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Право людини на справедливий суд належить до фундаментальних прав людини у сучасній демократичній державі. Забезпечення справедливого правосуддя, що ґрунтується на верховенстві права, є міжнародним зобов`язанням України на підставі низки міжнародно-правових актів, які ратифіковані Україною і становлять частину національного законодавства. Одним із таких документів є Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року (далі Конвенція).

Відповідно до статей 2, 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди під час розгляду справ застосовують як джерела права Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є обов`язковою для виконання.

Стаття 6 ЄКПЛ гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи під час розгляду будь-якого пред`явленого їй кримінального обвинувачення.

Одним зі способів забезпечення даного права є інститут відводу, що полягає у гарантованому кожному учаснику процесу праві за наявності передбачених законом обставин висловити недовіру судді чи складу суду і заперечити проти участі цього судді (суддів) у розгляді справи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ безсторонність суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. За цим критерієм особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справах: "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43; «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., заява № 33949/02, п. 50).

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993 р., п. п. 27, 28, 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) від 21.12.2000 року, заява № 3958/96, п. 42).

Відповідно до сформованих Судом орієнтирів застосування п. 1 ст. 6 Конвенції з точки зору дотримання стандартів незалежності і безсторонності суду навіть зовнішні прояви мають певну важливість. Іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 р., п. 26). Адже йдеться про довіру, яку суди повинні викликати у громадськості у демократичному суспільстві (рішення у справах: «Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 42; "Кастілло Альгар проти Іспанії (Castillo Algar v. Spain) від 28.10.1998 р., п. 45).

Разом із тим, під час вирішення питання про те, чи є у конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати зазначені побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справах: "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; «Ферантеллі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 07.08.1996 р., п. 58; «Білуха проти України», п. 52).

Перелік підстав для відводу судді у кримінальному судочинстві законодавець встановлює у ч. 1 ст. 75 КПК. Відповідно до цієї норми процесуального права суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за таких обставин: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Зміст заяви представника потерпілого і матеріали справи не свідчать про існування жодної з наведених вище обставин, які могли б бути процесуальними підставами для відводу судді ОСОБА_4 . Зокрема, у заві не наведено конкретних фактів, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про особисту заінтересованість судді ОСОБА_4 , її близьких родичів чи членів сім?ї у результатах кримінального провадження.

Щодо доводів представника потерпілого на предмет необґрунтованості ухвали судді ОСОБА_4 від 04.11.2024 року, то незгода учасника кримінального провадження з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Крім цього, як видно зі змісту ухвали слідчого судді ОСОБА_4 від 04.11.2024 року, предметом розгляду судді у цій справі були дії та бездіяльність слідчого, що, за твердженнями представника потерпілого, полягали неповідомленні його про результати розгляду клопотань про проведення у кримінальному провадженні інших слідчих дій додаткового допиту ОСОБА_11 (на той час мав процесуальне становище свідка) і слідчого експерименту.

Правова позиція слідчого судді ОСОБА_4 , висловлена у судовому рішенні, прийнятому за результатами розгляду наведеної вище скарги, жодним чином не ставить під сумнів її об`єктивність, неупередженість та безсторонність під час розгляду іншої скарги представника потерпілого на дії та бездіяльність прокурорів процесуальних керівників, що полягають у не розгляді в установлений законом строк його клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_5 .

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про необхідність залишення заяви про відвід без задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст.75, 76, 80, 81, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , на бездіяльність працівників Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0001121 від 29.09.2024 року за ч. 2 ст. 286 КК України, яка полягає у не розгляді клопотання від 29.11.2024 про проведення слідчих дій № 7 (призначення додаткової судово-медичної експертизи потерпілого) відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1