справа № 208/4651/25
№ провадження 1-кп/208/1116/25
ВИРОК

Іменем України

16 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , в режимі відеконференції,

обвинуваченого ОСОБА_4 , в режимі відеконференції,

захисника ОСОБА_5 , в режимі відеконференції,

у відкритому підготовчому судовому засіданні, згідно угоди про визнання винуватості розглянувши справу кримінального провадження № 0007812 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Межівського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, не одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2025 року між прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468-470, 472 КПК України, в приміщенні тимчасового робочого місця Донецької спеціалізованої прокуратури за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Дніпровська, 129а, укладено угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді гранатометника 1-го відділення 3-го взводу оперативного призначення 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 20.02.2025 року перебував в пункті її тимчасової дислокації, у АДРЕСА_2 .

О 10.48 годині цього дня, на шикуванні особового складу 3-ї роти оперативного призначення 3-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, командиром, лейтенантом ОСОБА_7 доведено бойовий наказ, винесений на підставі бойового розпорядження командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ майора ОСОБА_8 від 20.02.2025 102/350дск, згідного до якого солдату ОСОБА_9 у складі групи військовослужбовців вказаної військової частини, в термін до 12.00 годин 20.02.2025 року необхідно здійснити заходи щодо проведення зміни особового складу на вогневій позиції «ВІДТИСК», розташованій поблизу с. Удачне Покровського району Донецької області. По прибуттю забезпечити удосконалення фортифікаційного обладнання районів, рубежів, позицій оборони та нарощення систем інженерних загороджень, зокрема дистанційного мінування, на напрямках дій противника. Бути в постійній готовності до виконання бойових завдань за окремим бойовим розпорядженням командира НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1

ОСОБА_10 , діючи в порушення Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», Статутів Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, об 10.48 годині 20.02.2025 року, виконувати зазначений вище бойовий наказ відкрито відмовився.

Умисні дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачений, під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

Між обвинуваченим та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченому покарання з застосуванням ст. 69 зазначеного Кодексу, у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Відповідно до ст. 62 КК України, призначене військовослужбовцю ОСОБА_11 покарання перевести у його тримання в дисциплінарному батальйоні на той же строк.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченому роз`яснені і є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі підозри під час судового розгляду, виконати призначене покарання та не вчиняти інших кримінальних правопорушень

Ця угода, суть якої обвинуваченому зрозуміла, укладена ним добровільно і усвідомлено, і у нього було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення викладені в обвинуваченні, та пояснив наступне.

На військовій службі він перебуває близько трьох років. Приймав безпосередню участь в бойових діях, має поранення, лікувався у військовому шпиталі. В зазначений в обвинуваченні час, він перебуваючи за місцем розташування військової частини, маючи фізичне та моральне виснаження і певні хронічні хвороби, відмовився виконувати наказ командира.

Свою вину визнає повністю, злочин вчинено внаслідок психічного вигорання. Він щиро розкаюється у скоєному. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ним добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченого наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочину за ч.4 ст. 402 КК України - непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання вини та щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих інших обставин - фізичного та морального виснаження, і ця обставина не заперечується сторонами.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Статус солдата-військовослужбовця, тобто особи яка захищає незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, особи яка брала безпосередню участь в бойових діях пов`язаних з військовою агресією проти України, безперечно є обставиною яка викликає повагу в суспільстві.

Солдат ОСОБА_11 раніше не судимий, відмінно характеризується за місцем служби. Має захворювання пов`язані з проходженням військової служби.

Зазначені обставини, визнаються судом як окремо пом`якшуючи покарання ОСОБА_11 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.4 ст. 402 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Вирішуючи питання щодо міри покарання обвинуваченому, суд відзначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання, яке є по суті другорядним.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду надані державою та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю та сукупності декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самим обвинуваченим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, призначення йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 402 КК України є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого пока¬рання виду покарання ніж зазначене в цій санкції та передбачене угодою яка розглядається, здатне забезпечити його виправлення.

На думку суду, призначення військовослужбовцю передбаченого угодою покарання за ч.4 ст. 402 КК України, з застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, у виді позбавлення волі строком на 2 роки, які для того визначаються триманням у дисциплінарному батальйоні, є законним, справедливим та достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд дійшов до наступного висновку:

- ОСОБА_11 дійсно вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 402 КК України, та він у ньому винен;

- угода про визнання винуватості, яка укладена 11.04.2025 року між прокурором ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_11 , відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченому, відповідає загальним правилам призначення кримінального покарання, встановлених КК України.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374, 474-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 11.04.2025 року на підставі ст.ст. 468-470, 472 КПК України між прокурором Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , та притягнутим в якості обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 402 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 62 КК України, замінити призначене військовослужбовцю ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі, на покарання у виді 2 років тримання військовослужбовця у дисциплінарному батальйоні.

Початок строку призначеного ОСОБА_4 покарання, рахувати з моменту затримання, з 20.02.2024 року.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити раніше обраний тримання під вартою в умовах гауптвахти.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1