ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/225/25 Справа № 203/3846/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000577 від 04 вересня 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК та йому призначено покарання у виді громадських робіт строком на 150 годин.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 24.08.2022, о 22 годині 40 хвилин, перебуваючи біля торгівельного центру «МІРІАДА», що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 11, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до ОСОБА_10 наніс останньому один удар в область правої щоки, внаслідок чого останній втратив свідомість та впав на землю.

В результаті своїх кримінально-протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: синця на обличчі, крововиливу та садна на слизовій оболонці правої щоки, синців та саден на верхніх кінцівках. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить повторно дослідити обставини та докази кримінального провадження, вирок суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник наводить доводи зміст яких зводиться до наступного. Суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони, оскільки протиправними діями ОСОБА_10 обвинуваченому спричинені тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 2273 від 26.08.2022 та відеозаписом з камер спостереження ТЦ Міріада. Зазначає, що ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного з підстав порушення порядку вручення йому письмового повідомлення про підозру, відповідно безпідставним є складання стосовно останнього обвинувального акта. Повідомлення про підозру та обвинувальний акт складені на підставі неіснуючого доказу висновку СМЕ № 2270е від 19.09.2022, який прокурором до матеріалів не долучався та судом не досліджувався. Вважає, що суд не закрив кримінальне провадження з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК, оскільки копія обвинувального акту вручена ОСОБА_7 поза межами строків досудового розслідування, що потягло позбавлення права сторони захисту доступу до матеріалів дізнання та несвоєчасного повідомлення про причини і характер пред`явленого обвинувачення. Захисник вважає, що докази не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 301 КПК, тому вони є недопустимими відповідно до ст. 86, 89 КПК. Зазначає про відсутність технічної фіксації судового засідання за 23.01.2023 та 06.02.2023, що дало можливість потерпілому надати інші показання на свою користь в судовому засіданні 15.02.2023. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в низці клопотань сторони захисту, зокрема і про виклик і допит в судовому засіданні свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Судом також безпідставно відмовлено стороні захисту в задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які перебувають у володінні Офісу Генерального прокурора, а саме до повний відомостей з електронної системи Єдиний реєстр досудових розслідувань, а також до матеріалів кримінального провадження № 0000568 у якому ОСОБА_7 має статус потерпілого. За твердженням захисника, місцевий суд не дав належної правової оцінки доводам сторони захисту щодо порушення процедури реєстрації кримінального провадження.

Висновки суду у мотивувальній частині не відповідають фактичним обставинам справи щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , які суперечать висновку експерта № 2537е від 16.09.2022 та висновку спеціаліста № 2270 від 25.08.2022. Також не відповідають дійсності в частині часу вчиненого правопорушення. За твердженням захисника, показання свідків сторони обвинувачення та показання потерпілого не відповідають дійсності та показанням обвинуваченого.

В запереченнях прокурор та представник потерпілого наводять доводи про необґрунтованість апеляційної скарги захисника і просять залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, як такий, що ухвалений з належним виконанням судом вимог кримінального та кримінально процесуального закону.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту і просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення судового засідання не подавав, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного провадження без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого...

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції (1) зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови: (а) що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або (б) з порушеннями, та (2) може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо (а) про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або (б) якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В постанові Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду (далі - ККС ВС) від 14 вересня 2021 року у справі № 439/877/16-к, зазначив, що обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

В судовому засіданні захисника заявляв клопотання про повторне дослідження всіх доказів кримінального провадження, без наведення доводів про існування підстав, передбачених в ч. 3 ст. 404 КПК, а зміст доводів клопотання та апеляційної скарги фактично зводились до незгоди з їх оцінкою судом першої інстанції і власною переоцінкою доказів.

Суд нагадує, що згідно з частиною 3 статті 404 КПК за клопотанням сторони повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, є обов`язковим лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повно або з порушеннями. В апеляційній скарзі та усному клопотанні захисника не зазначається, які саме обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження, залишилися не дослідженими і які дії чи рішення суду першої інстанції завадили стороні захисту їх дослідити.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/6847/15-к, провадження № 13-43кс19, касаційний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не порушив засад безпосередності дослідження доказів, оскільки, відповідно до положень статті 404 КПК, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Така позиція узгоджується з правовим висновком у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 9 липня 2019 року у справі № 676/603/17 (провадження № 51-392км19) і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для іншого висновку.

Суд апеляційної інстанції зважає також на усталену практику суду касаційної інстанції, викладену, зокрема у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, відповідно до якої суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав у повній мірі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального кодексу, висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених ним фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що такі доводи є необґрунтованими, а вирок суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості, є цілком умотивованим, з огляду на наступне.

За змістом ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: (1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; (2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; (3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; (4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За результатами апеляційного розгляду вказаних підстав для скасування або зміни вироку суду колегією суддів не встановлено.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом наступними доказами.

Факт нанесення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень підтверджується, зокрема показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , показаннями експерта ОСОБА_18 , відеозаписом, на якому зафіксована подія кримінального правопорушення, який наданий ТОВ «Міріада Центр 1» на адресу дізнавача СД Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо надання додатком флеш-носій 4 Гб, висновком судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 2270 від 25.08.2022 з фото таблицею; протоколом проведення слідчого експерименту від 09.09.2022; висновком експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР № 2537е судово-медичної експертизи від 16.09.2022.

Апеляційний суд зауважує, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнаний винуватим, вчинено останнім в умовах очевидності, тобто в даному кримінальному провадженні його вчинення підтверджується сукупністю прямих доказів, а саме відеозаписом події злочину та показаннями свідків, які були очевидцями кримінального правопорушення. Факт отримання потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень об`єктивно підтверджується висновками судово-медичних експертиз, а механізм їх спричинення перевірений та встановлений шляхом проведення слідчих експериментів та призначення додаткової судово-медичної експертизи.

В суді першої інстанції досліджений відеозапис з камер відеоспостереження ТЦ «МІРІАДА», розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. О. Поля, 11, на флеш-носії за 24.08.2022 та за 25.08.20223, наданий на запит дізнавача керівником ТОВ «Міріада Центр» 1, правильність викладу змісту якого перевірена апеляційним судом та з якого вбачається, що з`явився чоловік, одягнений у футболку світлого (білого) кольору, підійшов до другого чоловіка, який сидів біля гаражу, похлопав його по плечу, після чого чоловіки відійшли, та пішли за припаркований вантажний автомобіль, за межами об`єктиву камери відеоспостереження. Потім чоловіки вийшли, пройшли уздовж вантажівки, зупинились неподалік і продовжили розмову. Надалі між чоловіками розпочалась фізична сутичка. Чоловік в білій футболці наніс другому удар в область голови, після чого той впав на землю та лежав там деякий час. Далі чоловік в білій футболці присів над ним, а потім підійшли інші чоловіки. Як зазначили обвинувачений та потерпілий в суді, чоловік в білій футболці ОСОБА_7 , а другий чоловік ОСОБА_10 .

Зі змісту вказаного доказу, який є об`єктивним і не залежить від тлумачення подій учасниками, слідує, що ініціатором розмови був ОСОБА_7 . На відеозаписі також зафіксовано, що в ході розмови потерпілий зробив рух ногою або коліном в бік ОСОБА_7 , проте в подальшому ОСОБА_7 його відштовхнув, потерпілий деякий час перебував спиною до ОСОБА_7 , який підійшов до нього та наніс удар рукою в область обличчя, від якого потерпілий впав на землю та пролежав на землі деякий час, а ОСОБА_7 присів над потерпілим. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано спростував твердження сторони захисту про перебування ОСОБА_7 в стані необхідної оборони.

Свідок ОСОБА_19 в суді першої інстанції пояснив, що 24.08.2022, у період часу увечері вони з друзями сиділи біля гаражу та святкували. Прийшов ОСОБА_7 та відвів ОСОБА_10 в сторону поговорити, а коли побачив, що за ними спостерігають присутні, відвів ОСОБА_10 в іншій бік. Між їхніми сім`ями давній конфлікт, причина якого йому невідома. Потім у ОСОБА_7 з ОСОБА_10 виникла сутичка. Спочатку ОСОБА_10 стояв обличчям до забору, а ОСОБА_7 спиною. Потім він побачив, як ОСОБА_20 наніс удар в область обличчя ОСОБА_10 , той упав, підвернув ногу.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснив, що був свідком події 24.08.2022, яка відбувалась біля ТЦ «Міріада», а саме біля гаражу № 1. Він з ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та іншими чоловіками відпочивали у гаражі. Деякі хлопці були у відритому гаражі, деякі на вулиці, сиділи на стільцях. До ОСОБА_21 підійшов ОСОБА_7 та відвів його в сторону поспілкуватися, у них була емоційна бесіда. Потім Котляр повів ОСОБА_10 за автомобіль «Газель». Він свідок - стояв за автомобілем «Газель», а конфлікт між ними був з іншого боку, вони сперечались, розмовляли на підвищеним тонах. Було темно, та він всіх подій не бачив, він лише почув звук падіння, та побачив, як в той бік побігли люди. Він побачив, що ОСОБА_10 вже лежав на асфальті, а ОСОБА_20 стояв поруч над ним. Северин, а потім інші хлопці підішли до ОСОБА_10 , допомогли йому. Він бачив гематому на обличчі ОСОБА_10 . Він приймав участь у слідчому експерименті, протокол підтверджує.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції пояснив, що з потерпілим ОСОБА_10 він знайомий, з обвинуваченим ОСОБА_7 не був знайомий. 24.08.2022 року він приїхав до друзів у гараж, які його запросили в гості на день Незалежності. Вони знаходились у гаражі, який розташований у дворі на пр. Олександра Поля, там перебувало багато людей, був ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_21 , усіх точно не пам`ятає. До ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_27 , щось йому сказав, та вони відійшли в бік поспілкуватись, потім він зрозумів, що розмова не дружня, а на підвищених тонах, виник конфлікт. Він бачив, як в ході розмови ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_28 лівою рукою по обличчю, в праву щоку. Потім він побачив, що ОСОБА_29 вже лежав на землі на дорозі за автомобілем «Газель», а поруч стояв Котляр. Бійки він не бачив, бачив лише один удар, моменту падіння також не бачив.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що з ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 є сусідами, мешкають в одному будинку. Йому відомо, що у них вже був конфлікт до цих подій, з приводу того, що діти ОСОБА_10 та дружина під час повітряної тривоги знаходять у спільному тамбурі, а ОСОБА_20 це не подобається.24.08.2022 з хлопцями ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , двома ОСОБА_30 та іншими хлопцями він відпочивав у гаражі. Потім прийшов ОСОБА_7 та відвів ОСОБА_10 , який сидів біля відчиненого гаражу, в сторону для розмови. Розмова відбувалась на підвищених тонах. Двір був освітлений. Він бачив як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_10 правою рукою, коли ОСОБА_10 стяв спиною до забору та від удару вони розвернулись, потім ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_10 лівою рукою. ОСОБА_10 від першого удару втратив рівновагу, але не впав, а після другого удару в щоку впав на землю.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту та додатків до нього у вигляді фототаблиці та відеозапису від 08.09.2022, за участю потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також за участю статиста та понятих, із застосуванням відеокамери, потерпілий та свідки на місті події за адресою: м. Дніпро, вул. О. Поля, 11, біля ТЦ «МІРІАДА» відтворили обставини події, яка мала місце 24.08.2022 близько о 22 год. 40 хв. ОСОБА_10 на статисті відобразив, як ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком лівої руки в область правої щоки. Свідки вказали місце, де вони перебували під час подій та де перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ОСОБА_17 та ОСОБА_14 на статисті відобразили, як ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 удар кулаком в область правої щоки (а.п.35-43 т.2). Протокол підписаний всіма учениками без зауважень. Дані протоколу слідчого експерименту підтверджуються доданим відеозаписом на флеш-носії, дослідженим в судовому засіданні.

Згідно з висновком спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_18 №2270 від 25.08.2022, було проведено судово-медичне обстеження ОСОБА_31 на підставі його заяви та у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця на обличчі, крововиливу та садна на слизовій оболонці правої щоки, синців та саден на верхніх кінцівках, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі), можливо в термін, на який вказує обстежений. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначну скороминущі наслідки на підставі: «п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6. ОСОБА_32 зазначив експерту, що 24.08.2022 о 22 год. відомий йому чоловік сусід - бив його руками по обличчю, повалив на підлогу та вдарив рукою по голові. Наявність ушкоджень на обличчі та на лівій верхній кінцівці ОСОБА_31 зафіксовано на фототаблиці, яка додана до висновку (а.п. 6-8 том 2).

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту та додатків до нього у вигляді фототаблиці та відеозапису від 08.09.2022, за участю потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також за участю статиста та понятих, із застосуванням відеокамери, потерпілий та свідки на місті події за адресою: м. Дніпро, вул. О. Поля, 11, біля ТЦ «МІРІАДА» відтворили обставини події, яка мала місце 24.08.2022 близько о 22 год. 40 хв. ОСОБА_10 на статисті відобразив, як ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком лівої руки в область правої щоки. Свідки вказали місце, де вони перебували під час подій та де перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ОСОБА_17 та ОСОБА_14 на статисті відобразили, як ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 удар кулаком в область правої щоки (а.п. 35-43 т. 2).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2537е від 16.09.2022, проведеної судово-медичним експертом ОСОБА_18 , враховуючи дані протоколу проведення слідчого експерименту, встановлено наступне.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: «п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння (синці блакитно-синьо червоного кольору, без чітких меж, крововилив на слизовій - багряно синюшного кольору, садно на слизовій - під білісуватим нальотом, садна на шкірі з червоним підсохлим дном нижче рівня оточуючої шкіри) виявлених у нього тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися в термін 1-1,5 доби до моменту огляду, тобто і в термін на який вказує обстежений та дізнавач у постанові.

Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 в області правої половини обличчя (правої щоки) не суперечить механізму їх утворення, на який вказує останній в ході проведення слідчого експерименту за його участю.

Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 в області правої половини обличчя (правої щоки) не суперечить механізму їх утворення, на який вказує свідок ОСОБА_17 в ході проведення слідчого експерименту за його участю, а також свідок ОСОБА_14 в ході проведення слідчого експерименту за його участю (а.п. 57-60 том 2).

Експерт ОСОБА_18 в суді першої інстанції підтвердила відомості, викладені у висновку експертизи.

Перевіривши технічну фіксацію показань свідків, апеляційний суд доходить висновку, що вони були послідовними і узгодженими між собою, містили дані щодо часу, способу та механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та інших фактичних обставин вчиненого, які мають істотне значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Викривальні показання свідків та потерпілого узгоджуються в сукупності з письмовими доказами у кримінальному провадженні, дослідженими в суді першої інстанції.

Розбіжності та неточності в показаннях свідків, про які зазначає захисник в апеляційній скарзі, стосуються несуттєвих обставин та стосуються деталей, які не мають вирішального значення і пояснюються плином часу та тим, що кожен зі свідків бачив не всі події кримінального правопорушення, а певну їх частину, які в сукупності дозволяють відтворити всі обставини, які мали місце 24.08.2022 між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .

Враховуючи зміст вищевикладених доказів, апеляційний суд доходить висновків, що факт нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 легкого ступеню тяжкості доведений поза розумним сумнівом значною кількістю доказів, у достовірності яких не виникає сумнівів.

Суд першої інстанції належним чином перевірив позицію сторони захисту про перебування ОСОБА_7 в стані необхідної оборони, яку займає захист і в суді апеляційної інстанції, мотивовано її спростував і з такими висновками погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Так, за приписами ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, вбачається, що 24.08.2022 ОСОБА_7 був ініціатором розмови зі ОСОБА_10 , різко наблизився до потерпілого, та в подальшому відштовхнув його від чого між ними розпочалась боротьба. ОСОБА_7 наніс удар потерпілому в область голови, після чого той впав.

Описана свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 поведінка потерпілого ОСОБА_10 , а також його дії, зафіксовані відеозаписом, ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами не доводять наявності факту суспільно небезпечного посягання, яке б створювало реальну загрозу заподіяння шкоди життю та здоров`ю ОСОБА_7 , що у свою чергу могло викликати у обвинуваченого невідкладну необхідність завдати потерпілому легкі тілесні ушкодження, який стояв спиною до нього, повернувся і ОСОБА_7 наніс удар.

З огляду на викладене місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у обвинуваченого умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Установлені судом фактичні обставини свідчать, що обвинувачений вчинив діяння в обстановці, яка не має ознак необхідної оборони, що зумовлює кримінально-правову оцінку вчиненого ним на загальних підставах.

В апеляційній скарзі захисник стверджує, що суд залишив поза увагою його аргументи про наявність іншого кримінального провадження, відкритого за фактом нанесення ОСОБА_10 ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Слід зазначити, що лише наявність кримінального провадження за вказаними обставинами за відсутності ухваленого обвинувального вироку суду не є безумовною підставою оцінювати дії останнього як такі, що мали протиправний характер і у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 їх слід було оцінювати як суспільно небезпечне посягання, тобто один із ключових критеріїв визначення правомірності необхідної оборони.

Позиція захисту, що ОСОБА_7 захищався від дій ОСОБА_10 спростовується відеозаписом, який є належним доказом та на якому всі обставини події кримінального правопорушення та зафіксовано, як ОСОБА_7 наніс удар потерпілому, від якого останній впав на землю.

Таким чином, доводи захисника в апеляційній скарзі про наявність в його діях ознак необхідної оборони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Тотожний правовий висновок викладений в постанові ККС ВС від 14 березня 2024 року у справі № 158/2468/22, провадження № 51-4709км23.

З цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи захисника про неповноту судового розгляду, яка, на його думку, виявилась у відмові в тимчасовому доступі до матеріалів іншого кримінального провадження, у якому ОСОБА_7 є потерпілим.

Стосовно доводів захисника про неповноту судового розгляду, а саме відмові в допиті свідків сторони захисту, то апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту щодо допиту свідків: ОСОБА_33 дружини обвинуваченого, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які не були очевидцями подій, що було предметом судового розгляду. Крім того, відомості, про які вони могли повідомити, стосуються відомостей про особу обвинуваченого та наявності/відсутності неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які з достатньою повнотою встановлені судом з інших джерел доказів. Крім того, мотив вчинення даного кримінального правопорушення не є обов`язковою кваліфікуючою ознакою складу правопорушення та не виключає наявність такого складу.

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирішуючи доводи захисника про неповноту судового розгляду, апеляційний суд зауважує на межі доказування у даній категорії справ та обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК та доходить висновку, що суд першої інстанції з належною повнотою встановив всі обставини кримінального провадження та перевірив захисну версію обвинуваченого та його захисника.

Враховуючи вищевикладені докази, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника, що суд першої інстанції допустив неповноту, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тобто відсутні підстави для скасування вироку суду, передбачені ст. 410, 411 КПК.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника, то апеляційний суд зауважує, що вони є аналогічними з правовою позицією в суді першої інстанції, які в повній мірі перевірені судом та з наведенням обґрунтованих мотивів відхилені, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи захисника про порушення порядку повідомлення ОСОБА_7 про підозру ґрунтуються на твердженні, що ОСОБА_7 було викликано до підрозділу дізнання для допиту як потерпілого в межах іншого кримінального провадження, а вручили повідомлення про підозру в межах даного провадження, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального та не порушує прав ОСОБА_7 .

Твердження захисника як аргумент про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ґрунтуються на тому, що копія письмового повідомлення про підозру та обвинувальний акт було складено на підставі неіснуючого доказу - висновку судово-медичної експертизи № 2270е від 19.09.2022, який до матеріалів кримінального провадження не долучався та не досліджувався судом, тому не може бути покладений в основу вироку.

Встановлена неточність в номері висновку експертизи (2270е замість 2270), є несуттєвою, була усунута в судовому засідання, шляхом встановлення правильного номеру експертизи та не може бути визнана підставою для визнання вказаного доказу недопустимим.

Посилання сторони захисту на те, що стороною обвинувачення не було відкрито стороні захисту та не вручено матеріали дізнання, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та визнані необґрунтованими.

Як зазначено в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 19.12.2022, апеляційний суд дійшов висновку, що при складанні обвинувального акта було дотримано вимоги, передбачені ст. 291, 293, 301 КПК, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що стороною обвинувачення дотримано вимоги ч. 4 ст. 291, ч. 5 ст. 301 КПК в повному обсязі.

Наявними в матеріалах провадження квитанціями підтверджено обставини надіслання стороною обвинувачення на поштові адреси обвинуваченого та його захисника копії обвинувального акта з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також копій матеріалів дізнання на поштову адресу обвинуваченого.

За змістом ч. 5 ст. 301 КПК прокурор зобов`язаний забезпечити надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК для вручення повідомлень, зокрема шляхом їх надсилання за останнім відомим місцем проживання чи перебування таких осіб.

Інститут відкриття матеріалів досудового розслідування (незалежно від того, у якому порядку він був реалізований, порядку, передбаченому ст. 290 КПК або ч. 5 ст. 301 КПК) спрямований, насамперед, на забезпечення засади рівності сторін кримінального провадження та права обвинуваченого на захист.

Положення ч. 5 ст. 301 КПК спрямовані на забезпечення права сторони захисту своєчасно і повно отримати доступ до матеріалів досудового розслідування, на підставі яких прокурор у ході судового розгляду доводитиме обставини, передбачені ст. 94 КПК. Відповідно до положень ст. 6 (3) b Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на доступ до матеріалів досудового розслідування є необхідною умовою забезпечення права на захист, що передбачає можливість підготовки захисту, відпрацювання правової позиції, що буде обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2022 року (провадження № 13-3кс22) невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію. В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Вирішуючи питання про недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, застосовуючи правила статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Верховний Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті - ця позиція висвітлена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 28.01.2020 (справа № 359/7742/17, провадження № 51-2114км19).

Перевіривши технічну фіксацію судового розгляду в суді першої інстанції та матеріали кримінального провадження, а також обсяг та зміст апеляційної скарги з яких слідує, що сторона захисту займала активну позицію та оперувала матеріалами дізнання, наводячи доводи з посиланням на такі матеріали та, очевидно, була з ними обізнана. Також захист не заперечував, що має отримав копії матеріалів дізнання, тому стверджувати про порушення вимог ч. 5 ст. 301 КПК та, як наслідок, визнавати всі докази недопустимими немає підстав.

Необґрунтованими є і доводи сторони захисту щодо пропуску строку досудового розслідування та відповідно наявності передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК підстав для закриття вказаного кримінального провадження.

Такі твердження захисту ґрунтуються на тому, що матеріали дізнання захист отримав після закінчення строків дізнання. Останній день строку дізнання захисник пов`язує з днем отримання копії матеріалів дізнання, проте такі доводи не ґрунтуються на положеннях процесуального закону, який регламентує, що у межах строків досудового розслідування (дізнання) має бути направлений обвинувальний акт до суду, чим і закінчується стадія досудового розслідування (дізнання) і закон не пов`язує закінчення цієї стадії з датою отримання стороною захисту матеріалів дізнання (ст. 219, 290, 301 КПК). За іншого тлумачення процесуальних норм закінчення досудового дізнання та його строки залежали б від добросовісності процесуальної поведінки сторони захисту щодо отримання копій матеріалів дізнання.

Захисник послався на невідповідність обвинувального акта матеріалам кримінального провадження, оскільки у витягу з ЄРДР зазначено про заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень за адресою АДРЕСА_3 , в той час як у заяві ОСОБА_10 та в обвинувальному акті вказана інша адреса: м. Дніпро, вул. О Поля, 11. На думку захисника, вказане свідчить на те, що місце кримінального правопорушення не встановлено.

Вказані доводи були предметом оцінки судом першої інстанції, які обґрунтовано відхилені місцевим судом і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Як слушно зазначено у вироку суду, в Єдиний реєстр досудового розслідування вносяться первісні відомості про подію та місце її вчинення, в подальшому встановлено органом досудового розслідування в ході дізнання місце вчинення кримінального правопорушення м. Дніпро, вул. О Поля, 11, яке було зазначено як у повідомленні про підозру, так і в обвинувальному акті.

Стосовно доводів в апеляційній скарзі про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме відсутність технічної фіксації судового засідання за 06.02.2023, що за твердженням сторони захисту є підставою для скасування вироку з підстав, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, то такі доводи є голослівними і спростовуються матеріалами провадження. Відповідно до журналу судового засідання № 1227672 від 06.02.2023 до нього прикріплені файли з відео- та аудіозаписами судового засідання, в якому були допитані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_19 і такі файли відтворюються в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Щодо відсутності технічної фіксації судового засідання від 23.01.2023, то ця обставина встановлена місцевим судом (актом - т. 1 а.с. 193а) та в судовому засіданні 15.02.2023 повторно здійснені судом процесуальні дії та допитаний потерпілий ОСОБА_10 , показання якого зафіксовані технічними засобами.

Перевірені місцевим судом і посилання захисника, які він наводить в апеляційній скарзі, про відсутність повноважень у прокурорів Центральної окружної прокуратури м. Дніпропетровська на здійснення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні, обґрунтовуючи тим, що постанова про призначення групи прокурорів винесена 04.08.2022, за місяць до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що, на думку захисника, свідчить про недостовірність цього документа.

Як встановлено в суді першої інстанції, з цього приводу прокурор ОСОБА_34 зазначив, що в постанові про призначення групи прокурорів допущена очевидна помилка, фактично постанова винесена 04.09.2022, та просив суд врахувати про оцінці вказаної постанови, що помилка виявлена в ході судового розгляду, тому на даний час можливість усунути її шляхом винесення відповідного процесуального документа відсутня.

З огляду на те, що подія мала місце 24.08.2022, відомості до ЄРДР внесені 04.09.2022, у витягу з ЄРДР від 04.09.2022 зазначено групу прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , суд дійшов обґрунтованого висновку, що мала місце очевидна описка при винесенні постанови про призначення групи прокурорів.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані та докази, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі (п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК).

Під час вирішення питання щодо обраного судом виду і міри покарання, суд апеляційної інстанції доходить висновку про належне виконання судом першої інстанції положень ст. 50, 65 КК, а покарання призначене ОСОБА_7 з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, а вид та розмір відповідає принципам призначення покарання.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що подія кримінального правопорушення мала місце 24 серпня 2022 року, у зв`язку з чим, станом на час апеляційного провадження у цьому складі суду, закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК.

За таких обставин, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, закінчився 25.08.2024, у зв`язку з чим апеляційний суд роз`яснив ОСОБА_7 його право заявити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у випадку, якщо апеляційний суд дійде висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника та відсутність підстав для закриття кримінального провадження, проте останній заперечував проти такого рішення, посилаючись на свою невинуватість.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та враховуючи положення ч. 5 ст. 74 КК вирок суду в частині призначеного покарання підлягає зміні, а ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного покарання.

В апеляційній скарзі сторони захисту наведені також інші доводи, проте, виходячи з меж пред`явленого обвинувачення, меж доказування у кримінальному провадженні, а також враховуючи те, що доводи апеляційної скарги захисника є дублюванням його позиції в суді першої інстанції, які були належним чином перевірені місцевим судом з якими погоджується апеляційний суд, то вони не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого (п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК).

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність і не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок суду має бути змінений з підстав ст. 49, 74 КК.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України у виді громадських робіт строком на 150 годин на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4