У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 27 лютого 2025 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважає що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведені.

Зазначає, що обвинувачення не обґрунтовуються жодними доказами, які були зібрані під час досудового розслідування.

Також вважає, що суд безпідставно не визначив розмір застави щодо ОСОБА_6 , який раніше не судимий, одружений, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітню дитину та хвору матір.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та продовжити кримінальне правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна та на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За висновком суду першої інстанції, підстави для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу відсутні, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи наведені положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини інкримінованого обвинувачення щодо вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд дійшов висновку про недоцільність визначення розміру застави в даному випадку.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити .Обвинувачений ОСОБА_6 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений. Заяву про бажання брати участь у апеляційному розгляді не подавав.

Прокурор повідомлена про дату та час апеляційного розгляду.

Участь обвинуваченого та прокурора в апеляційному розгляді відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України не є обов`язковою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегією суддів встановлено, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що наразі, на розгляді в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.11.2024, залишеною без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20.11.2024), обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 09 січня 2025 року включно, без можливості внесення застави.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування якого зазначив, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню ним процесуальних обов`язків.

Наразі судовий розгляд триває.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім, як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акта та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вивчивши надані апеляційному суду матеріали, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення (за обвинуваченням) у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також можливого строку покарання, який може бути йому призначений у разі визнання винуватим, рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначеним ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Крім того, з урахуванням положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставин інкримінованого обвинувачення щодо вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд дійшов правильного висновку про недоцільність визначення розміру застави в даному випадку. З цим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3