Справа № 147/659/20
Провадження №11-кп/801/1174/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26.08.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 від 13.03.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярке, Джанкойського району, АРК Крим, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

-21.10.2016 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком чотири роки, звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 02.10.2019 року на невідбутий термін 1 рік 3 місяці та 5 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, просив вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26.08.2024 року скасувати, а кримінальне провадження направити в суд першої інстанції на новий розгляд.

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 26.08.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання п`ять місяців позбавлення волі за вироком Тростянецького районного суду від 21.10.2016 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 (чотири) роки п`ять місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу затримання на виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн. 05 коп. за проведення судової експертизи.

Скасовано ухвалу Бершадського районного суду від 14.04.2020 року про накладення арешту на речові докази.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів різного ступеня тяжкості, в тому числі злочинів корисливого характеру, маючи не погашену та не зняту судимість, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин. Так, близько 16 год. 30 хв. 12.03.2020 ОСОБА_6 підійшов до автобусної зупинки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де на лавці сидів його знайомий ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_6 виник умисел відкрито заволодіти майном у ОСОБА_8 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , з метою відкритого викрадення майна, належного ОСОБА_8 , переслідуючи корисливі мотиви, під вигаданим приводом нібито ОСОБА_8 винен йому гроші, почав обшукувати одяг ОСОБА_8 з метою знайти щось із речей. Далі ОСОБА_6 з метою протиправного вилучення майна, вчинив відносно ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме ОСОБА_6 взяв у ОСОБА_8 дерев`яну палицю, яку останній використовував, опираючись під час ходьби, і цією палицею почав бити ОСОБА_8 наносячи удари в обличчя та в інші частини тіла. Також ОСОБА_6 наніс ще кілька ударів кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_8 .. Своїми злочинними діями направленими на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 57 від 24.03.2020 Ладижинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи, легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, у вигляді саден нижньої губи рота. Таким чином, ОСОБА_6 , діючи відкрито для потерпілого та інших присутніх осіб, обшукавши одяг ОСОБА_8 витягнув із кишені його куртки та заволодів ключами від квартири, а також гаманцем із написом «Моnісе», вартістю відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 228 від 21.03.2020 Вінницького НДЕКЦ МВС 85 грн. 97 коп., в якому знаходились грошові кошти, а саме отримана ОСОБА_8 грошова соціальна допомога в сумі 1200 грн. 00 коп., картка ОСОБА_8 Приватбанк № НОМЕР_1 , картка ОСОБА_8 Ощадбанк «пенсійна» № НОМЕР_2 . Всього ОСОБА_6 відкрито викрав грошові кошти та майно, які належать потерпілому ОСОБА_8 , на загальну суму 1285 грн. 97 коп.. Викраденими грошовими коштами та майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд, а саме, грошові кошти витратив на особисті потреби, ключі від квартири згодом повернув потерпілому, а викрадений гаманець із двома банківськими картками Приватбанку та Ощадбанку, належні ОСОБА_8 , добровільно видав працівникам поліції. Таким чином, ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1285 грн. 97 коп.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого мотивовано тим, що під час досудового розслідування та під час судового розгляду були порушені його права, гарантовані КПК України та іншими законами.

Зазначає, що під час досудового розслідування його не ознайомили з матеріалами кримінального провадження, оскільки він був без окулярів та не міг читати. Також йому відмовлено в проведенні очної ставки та слідчого експерименту з потерпілим і свідками.

Під час судового розгляду суд не зважив на його заяви про відмову в розгляді кримінального провадження в режимі відеоконференції, проігнорувавши їх, чим порушив його процесуальні права. Також 11.10.2023 його незаконно видалили із зали суду. З судовими засіданнями без його участі та його захисника не було ознайомлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що його не було ознайомлено з судовими засіданнями, які проводилися без його участі.

Зазначає, що захисник ОСОБА_9 повністю відмовила йому в наданні будь-яких юридичних послуг, чим порушено його право на захист.

Він неодноразово заявляв відвід прокурору ОСОБА_10 , однак суд відмовив у задоволенні заяви.

Вказує на те, що судом порушені його Конституційні права та свободи гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні вимоги, прокурора ОСОБА_7 , який, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого, суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального і процесуального закону, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо призначення нового судового розгляду суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Суд апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 415 КПК України скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, однак покази у справі не надав.

В подальшому, на підставі ухвали Бершадського районного суду Вінницької області від 11.10.2023 року за систематичні порушення порядку в судовому засіданні, а саме нецензурні висловлювання, образи на адресу учасників судового процесу, в тому числі прокурора, не підкорення розпорядженням головуючого судді, самовільно залишав судове засідання, суд видалив обвинуваченого ОСОБА_6 із зали судового засідання до кінця судового розгляду.

Відповідно до вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 , з огляду на свою процесуальну поведінку, в судовому засіданні допитаний не був.

Колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо необґрунтованості видалення його із зали судового засідання до кінця судового розгляду і позбавлення його права надати пояснення суду є безпідставними.

Статтею 321 КПК встановлено, що головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження. Головуючий у судовому засіданні вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК.

Таке виключення передбачене положеннями ст. 330 КПК, де зазначено, що у разі, коли обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що його буде видалено з зали судового засідання в разі повторення ним таких дій. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду.

Закон передбачає особливі заходи процесуального примусу до цієї особи, до яких належать обвинуваченийй: попередження головуючого про можливість видалення із зали судового засідання в разі повторення ним зазначених дій; у разі повторного порушення видалення за ухвалою суду із зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.12.2021 року (справа №369/420/17, провадження №51-442км21) передбачене законом право головуючого видалити обвинуваченого з зали судового засідання на весь час судового розгляду можливе лише в тому разі, якщо він своєю поведінкою грубо чи систематично порушує порядок у судовому засіданні або не підкоряється розпорядженням головуючого судді і перешкоджає подальшому розгляду справи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини присутність підсудного в залі судового засідання при розгляді його справи є досить важливим аспектом, однак проведення засідання за відсутності підсудного не є невідповідним положенням Конвенції, якщо ця особа може згодом домагатися перегляду вироку судом, який розглядав його справу, або вищим судом.

При цьому ЄСПЛ підкреслив, що для належного здійснення правосуддя важливо, щоб повага і порядок в залі суду були визначальними критеріями для судових розглядів; явне недотримання підсудним основних принципів належної поведінки не може і не повинно допускатися.

Таким чином, ЄСПЛ допускає можливість видалення обвинуваченого із залу суду як наслідок порушення ним порядку в судовому засіданні за умови дотримання мінімальних гарантій права на справедливий суд, наприклад, шляхом забезпечення права на захисника, права на оскарження вироку суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що видалення обвинуваченого ОСОБА_6 із зали судового розгляду не позбавило його права на ознайомлення з доказами, які можуть бути досліджені, процесуальними рішеннями, які були ухвалені за його відсутності, оскаржувати їх, та дати пояснення щодо них.

Крім того, інтереси обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції представляла захисник ОСОБА_9 .

За таких обставин, видалення обвинуваченого ОСОБА_6 із зали суду за цих обставин не становить порушення ст. 6 Конвенції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , що судом першої інстанції необгрунтовано було відмовлено у задоволенні його заяви про відвід прокурора не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції, прийнявши до уваги вимоги ст. 77 КПК України 16.08.2022 року відмовив у задоволені заяви обвинуваченого ОСОБА_6 про відвід прокурора ОСОБА_10 у розгляді справи №147/659/20, мотивуючи його тим, що заявлений обвинуваченим ОСОБА_6 відвід прокурору ОСОБА_10 не містив жодних обставин, що виключали участь прокурора при розгляді даного судового провадження.

В подальшому, прокурор ОСОБА_10 , якій ОСОБА_6 неодноразово заявляв відвід участі в розгляді справи судом першої інстанції не брала, тому це питання, порушене обвинуваченим у своїй апеляційній скарзі, не впливає на законність і обґрунтованість вироку.

Суднаголошує, що забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, підсудному, засудженому і виправданому права на захист відповідно до положень ст. 59, 63, 129 Конституції України й чинного кримінально-процесуального законодавства є однією з основних засад судочинства, важливою гарантією об`єктивного розгляду справи та запобігання притягненню до кримінальної відповідальності невинуватих осіб.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про відмову від захисника ОСОБА_11 та доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області призначити ОСОБА_6 , адвоката за призначенням для здійснення його захисту при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до ухвали суду від 12.09.2023 Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області ОСОБА_6 призначено захисника адвоката ОСОБА_9 .

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

В правовому висновку ККС ВС, викладеному в ухвалі від 30.05.2018 у справі №676/7346/15-к, суд константував, що хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загально правовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989, вказував на недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом.

ККС ВС в ухвалі від 18.09.2018 у справі № 1-9/11 вказав про те, що суд виходить із позиції, що законодавець чітко передбачив правила поведінки сторін у кримінальній справі на подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду, тобто учасники судового процесу мають діяти відповідно до загальних положень судового розгляду, а не зловживати своїми правами.

Відповідно до п.п.2,6 ч.2 ст.24 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» адвоката або працівника Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, може бути замінено на адвоката або працівника такого центру за рішенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у разі: неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору; неналежного надання безоплатної вторинної правової допомоги працівником Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», безоплатна вторинна правова допомога - це вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

При реалізації цієї державної гарантії особа позбавлена можливості вільно обирати собі захисника, оскільки відповідно до ст. 49 КПК України, захисник такій особі призначається за постановою слідчого/прокурора або ухвалою судді чи суду. Так само особа, що отримує безоплатну вторинну правову допомогу, не може на власний розсуд вимагати від суду заміни захисника з особистих мотивів.

Під час судового розгляду 05.03.2024 року захисник ОСОБА_9 до суду подала заяву, в якій зазначила, що просить вирішити питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 іншого захисника.

Відповідно до листа Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області 01.04.2024 року ОСОБА_6 призначено захисника адвоката ОСОБА_12 .

Обставин неналежного виконання захисником покладених на нього обов`язків обвинуваченим ОСОБА_6 не наведено.

Суд наголошує, що форма та місце надання правової допомоги законодавчо не визначена, а може визначатися лише за погодженням обвинуваченого та адвоката. Разом з тим, навіть за відсутності такого погодження не буде підстав вважати, що захисник обвинуваченого неналежно надає безоплатну вторинну правову допомогу.

Оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неналежного захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого обумовлені не відсутністю ефективного захисту, а були намаганням затягнути розгляд справи та розцінює таку поведінку, як зловживання своїми процесуальними правами, в тому числі правом на захист.

Колегія суддів апеляційного суду не знайшла процесуальних порушень при розгляді справи.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення законним, обгрунтованим, підстави для його скасування,передбачені ст. 409 КПК України відсутні

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26.08.2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 4ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4