печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7989/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за клопотанням старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000408 від 18.05.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2025 року у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000408 від 18.05.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи подане клопотання слідчий вказує, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка у період часу з 05 год. 00 хв. 13.05.2022 по 21 год. 00 хв. 14.05.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила дзвінок з мобільного номера НОМЕР_1 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_2 , imei: НОМЕР_3 на мобільний номер НОМЕР_4 , яким користувалась ОСОБА_10 .

ОСОБА_8 маючи на меті ввести ОСОБА_10 в оману, представившись працівником ПрАТ "Київстар" під час спілкування повідомила про можливість захисти її номер в цілях безпеки даних, на що ОСОБА_10 , будучи помилково впевненою у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодилась та надала пароль для входу у свій акаунт у додатку «Мій Київстар». Після чого, ОСОБА_8 здійснила перевипуск сім-карти з абонентським номером потерпілої.

У подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , встановив сім-карту з абонентським номером ОСОБА_10 у мобільний пристрій imei: НОМЕР_5 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 використовуючи сім-карту з абонентським номером потерпілої, здійснив вхід до її особистого кабінету у мобільному банкінгу та незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 20450 грн. з карткового рахунку № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_10 .

У подальшому, ОСОБА_9 , за вказівкою ОСОБА_5 , займався обготівкуванням вказаних грошових коштів.

Отримавши грошові кошти у розмірі 20450 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , завдали ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 20450 грн.

Також, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливим мотивом, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка у період часу з 16 год. 00 хв. по 16 год. 30 хв. 02.10.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , здійснила дзвінок з мобільного номера НОМЕР_7 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_8 на мобільний номер НОМЕР_9 , яким користувалась ОСОБА_12 .

ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 , маючи на меті ввести ОСОБА_12 в оману, представившись працівником ПрАТ "Київстар" під час спілкування повідомила про можливість захистити її номер в цілях безпеки даних, на що ОСОБА_12 , будучи помилково впевненою у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодилась та виконала певний ряд дій у результаті яких було дистанційно перевипущено її сім-карту.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , встановив сім-карту з абонентським номером ОСОБА_12 у мобільний пристрій imei: НОМЕР_10 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 , використовуючи сім-карту з абонентським номером, яким користувалася потерпіла, здійснив вхід до її особистого кабінету у мобільному банкінгу та шахрайським шляхом, незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 67020 грн. з карткового рахунку № НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_12 .

У подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_5 , займалися обготівкуванням грошових коштів.

Отримавши грошові кошти у розмірі 67020 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , завдали ОСОБА_12 матеріальної шкоди у розмірі 67020 грн.

Також, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливим мотивом, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка у період часу з 16 год. 00 хв. по 16 год. 30 хв. 02.10.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , здійснила дзвінок з мобільного номера НОМЕР_7 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_8 на мобільний номер НОМЕР_9 , яким користувалась ОСОБА_12 .

ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 , маючи на меті ввести ОСОБА_12 в оману, представившись працівником ПрАТ "Київстар" під час спілкування повідомила про можливість захистити її номер в цілях безпеки даних, на що ОСОБА_12 , будучи помилково впевненою у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодилась та виконала певний ряд дій у результаті яких було дистанційно перевипущено її сім-карту.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 , за вказівкою ОСОБА_5 , встановив сім-карту з абонентським номером ОСОБА_12 у мобільний пристрій imei: НОМЕР_10 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , використовуючи сім-карту з абонентським номером, яким користувалася потерпіла, 10.10.2022 здійснив повторно вхід до її особистого кабінету у мобільному банкінгу та шахрайським шляхом, незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 69025 грн. з рахунку № НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_12 .

У подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_5 , займалися обготівкуванням грошових коштів.

Отримавши грошові кошти у розмірі 69025 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , завдали ОСОБА_12 матеріальної шкоди у розмірі 69025 грн.

Також, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливим мотивом, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка о 15 год. 15 хв. 09.10.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , здійснила дзвінок з мобільного номера НОМЕР_13 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_10 на мобільний номер НОМЕР_14 , яким користувалась ОСОБА_13 .

ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 , маючи на меті ввести ОСОБА_13 в оману, представившись працівником ПрАТ "Київстар" під час спілкування повідомила про можливість захистити її номер в цілях безпеки даних, на що ОСОБА_13 , будучи помилково впевненою у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодилась та виконала певний ряд дій у результаті яких було дистанційно перевипущено її сім-карту.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , встановив сім-карту з абонентським номером ОСОБА_12 у мобільний пристрій imei: НОМЕР_15 , imei: НОМЕР_16 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , використовуючи сім-карту з абонентським номером, яким користувалася потерпіла, здійснив вхід до її особистого кабінету у мобільному банкінгу та незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 53800 грн. з рахунків № НОМЕР_17 , № НОМЕР_18 та № НОМЕР_19 , які належить ОСОБА_13 .

У подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_5 , займалися обготівкуванням грошових коштів.

Отримавши грошові кошти у розмірі 53800 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , завдали ОСОБА_13 матеріальної шкоди у розмірі 53800 грн.

Також, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливим мотивом, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка 11.10.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , здійснила дзвінок з мобільного номера НОМЕР_9 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_10 на мобільний номер НОМЕР_20 , яким користувалась ОСОБА_14

ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 , маючи на меті ввести ОСОБА_14 в оману, представившись працівником ПрАТ "Київстар" під час спілкування повідомила потерпілій про можливість покращити зв`язок шляхом переходу на Е-SIM, на що ОСОБА_14 , будучи помилково впевненою у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодилась та виконала певний ряд дій у результаті яких було дистанційно перевипущено її сім-карту.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , встановив сім-карту з абонентським номером ОСОБА_14 у мобільний пристрій imei: НОМЕР_16 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , використовуючи сім-карту з абонентським номером, яким користувалася потерпіла, здійснив вхід до її особистого кабінету у мобільних банкінгах та незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 19569 грн. з рахунків № НОМЕР_21 та № НОМЕР_22 , які належать ОСОБА_14 .

У подальшому, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_5 , займалися обготівкуванням грошових коштів.

Отримавши грошові кошти у розмірі 19569 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , завдали ОСОБА_14 матеріальної шкоди у розмірі 19569 грн.

Також, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливим мотивом, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка здійснила дзвінок о 17 год. 45 хв. 09.08.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , з мобільного номера НОМЕР_23 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_24 на мобільний номер НОМЕР_25 , яким користувалась ОСОБА_15 .

ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 , маючи на меті ввести ОСОБА_10 в оману, представившись працівником ПрАТ "Київстар" під час спілкування повідомила потерпілій про можливість перейти на E-SIM, на що ОСОБА_15 , будучи помилково впевненою у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодилась та виконала певний ряд дій у результаті яких було дистанційно перевипущено її сім-карту.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , встановив сім-карту з абонентським номером ОСОБА_15 у мобільний пристрій imei: НОМЕР_26 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , використовуючи сім-карту з абонентським номером, яким користувалася потерпіла, здійснив вхід до її особистого кабінету у мобільному банкінгу та шахрайським шляхом, незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 149000 грн. з рахунку № НОМЕР_27 , який належить ОСОБА_15 .

Отримавши грошові кошти у розмірі 149000 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , завдали ОСОБА_15 матеріальної шкоди у розмірі 149000 грн.

Також, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливим мотивом, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка приблизно о 10 год. 57 хв. 19.08.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , здійснила дзвінок з мобільного номера НОМЕР_28 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_29 на мобільний номер НОМЕР_30 , яким користувався ОСОБА_16 .

ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 , маючи на меті ввести ОСОБА_16 в оману, представившись працівником ПрАТ "Київстар" під час спілкування повідомила потерпілому про необхідність оновити сім-карту у цілях безпеки даних, на що ОСОБА_16 , будучи помилково впевненим у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодився та виконав певний ряд дій у результаті яких було дистанційно перевипущено його сім-карту.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , встановив сім-карту з абонентським номером ОСОБА_16 у мобільний пристрій imei: НОМЕР_26 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, отримавши необхідну інформацію від потерпілого ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , здійснив вхід до його особистого кабінету у мобільному банкінгу та шахрайським шляхом, незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 69674 грн. з карткових рахунків № НОМЕР_31 та № НОМЕР_32 , які належать ОСОБА_16 .

У подальшому, ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_5 , займався обготівкуванням грошових коштів.

Отримавши грошові кошти у розмірі 69674 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , завдали ОСОБА_16 матеріальної шкоди у розмірі 69674 грн.

Також, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливим мотивом, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка приблизно о 11 год. 51 хв. 23.08.2022, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , здійснила дзвінок з мобільного номера НОМЕР_33 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_34 , на мобільний номер НОМЕР_35 , яким користувався ОСОБА_17 .

ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 , маючи на меті ввести ОСОБА_17 в оману, представившись працівником «ПрАТ Київстар» під час спілкування повідомила потерпілому про можливість перевипуску сім-карти з цілю захисту даних, на що ОСОБА_17 , будучи помилково впевненим у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодився та виконав певний ряд дій у результаті яких було дистанційно перевипущено його сім-карту.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , встановив сім-карту з абонентським номером ОСОБА_17 у мобільний пристрій imei: НОМЕР_26 .

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , використовуючи сім-карту з абонентським номером, яким користувався потерпілий, здійснили вхід до його особистого кабінету у мобільних банкінгах та шахрайським шляхом, незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 405900 грн. з карткових рахунків № НОМЕР_36 , № НОМЕР_37 та № НОМЕР_38 , які належать ОСОБА_17 .

У подальшому, ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_5 , займався обготівкуванням грошових коштів.

Отримавши грошові кошти у розмірі 405900 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , завдали ОСОБА_17 матеріальної шкоди у розмірі 405900 грн.

Також, за результатами проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи керівником організованої злочинної групи, діючи відповідно до розробленого ним плану, з корисливим мотивом, з прямим умислом, направленим на заволодіння чужого майна, з метою незаконного особистого збагачення, надав вказівку ОСОБА_8 , яка о 15 год. 20 хв. 21.10.2022, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Кожемяки, 17, здійснила дзвінок з мобільного номера НОМЕР_39 , який був встановлений в мобільному пристрої imei: НОМЕР_40 на мобільний номер НОМЕР_41 , яким користувався ОСОБА_18 .

ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_5 , маючи на меті ввести ОСОБА_18 в оману, представившись працівником месенджеру "Viber" під час спілкування повідомила потерпілому про можливість затвердити номер в цілях безпеки, на що ОСОБА_18 , будучи помилково впевненим у сумлінності намірів ОСОБА_8 погодився та повідомив код доступу від свого облікового запису у мобільному додатку «Viber».

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , здійснив вхід до облікового запису ОСОБА_18 у мобільному додатку «Viber» з іншого мобільного пристрою.

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_5 , використовуючи обліковий запис потерпілого у мобільному додатку «Viber», здійснив вхід до його мобільного банкінгу та шахрайським шляхом, незаконно заволодів грошовими коштами у розмірі 45710 грн. з карткового рахунку № НОМЕР_42 , який належить ОСОБА_18 .

Отримавши грошові кошти у розмірі 45710 грн., ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розпорядилися ними на власний розсуд.

Вказаними злочинними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , завдали ОСОБА_18 матеріальної шкоди у розмірі 45710 грн.

18.02.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянину України, раніше не судимому, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України, за фактами шахрайства, вчиненого організованою групою.

Слідчий вважає наявними ризики, які передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та з метою їх запобігання наявні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник та підозрюваний в судовому засіданні просили заперечували щодо задоволення клопотання та просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 від 18.05.2022, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 190 КК України.

18.02.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянину України, раніше не судимому, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України, за фактами шахрайства, вчиненого організованою групою.

З частини 2 статті 8 та частини 5 статті 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не приймає доводи сторони захисту та погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів та підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

-рапорт УСР в Тернопільській області від 13.09.2023;

-рапорт УСР в Тернопільській області від 15.12.2023;

-рапорт УСР в Тернопільській області від 21.01.2024;

-протокол допиту потерпілої ОСОБА_15 від 02.05.2023;

-протокол допиту потерпілого ОСОБА_18 від 24.10.2022;

-протокол допиту потерпілої ОСОБА_13 від 14.10.2022;

-протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 від 19.05.2022;

-протокол допиту потерпілої ОСОБА_14 від 26.08.2024;

-протокол допиту потерпілої ОСОБА_12 від 28.08.2024;

-протокол допиту потерпілого ОСОБА_16 від 14.08.2024;

-протокол допиту потерпілого ОСОБА_17 від 27.09.2022;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за голосом від 26.08.2024;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за голосом від 28.08.2024;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за голосом від 29.11.2024;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 15.03.2024;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 15.03.2024;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 15.03.2024;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 07.03.2024;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 07.03.2024;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 07.03.2024;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 07.03.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 20.11.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 20.11.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 20.11.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 18.11.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 11.11.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 11.11.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 14.11.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 18.11.2024;

-протокол огляду оптичного носія від 24.12.2024;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 05.09.2022;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 27.12.2022;

-протоколом за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 27.12.2022;

-повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 18.02.2025;

-іншими доказами в їх сукупності.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах, враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а стороною захисту вказаних доводів в судовому засіданні спростовано не було

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим кримінальним правопорушенням, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення, вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до ОСОБА_5 одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відтак, вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так прокурором доведено, наявність ризику, що передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні особливо тяжких злочинів, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки відповідальність за вчинення інкримінованих злочинів передбачена у вигляді позбавлення волі. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Окрім цього, слідчим в клопотанні доведено існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановленні всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлено місця перебування інших речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування, а також може вживати заходів щодо видалення та спотворення інформації та документів, які містять сліди кримінальних правопорушень, приховання слідів злочину

Так, дослідивши матеріали клопотання слідчим суддею встановлено існування ризику, що передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, експертів, підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. ОСОБА_5 , будучи керівником організованої злочинної групи, надавав вказівки та координував дії іншим учасникам організованої злочинної групи. Враховуючи ці обставини, а також те, що на даний час органом досудового розслідування не допитані усі особи, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню, може вчинити дії направлені на надання цими особами недостовірних свідчень чи примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними особами у тому числі іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні.

Також, слідчий суддя приймає до уваги, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також, прокурором в вказує на існування ризику, що передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вказаний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення процесуальних дій у справі чи затягуванні з ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування, у тому числі зможе продовжити протиправну діяльність, проте до такого обґрунтування ризику слідчий суддя відноситься критично, оскільки в світлі фактичних обставин кримінального провадження його не обґрунтовано, проте, слідчим суддею при дослідженні матеріалів клопотання та особи підозрюваного встановлено наявність вказаного ризику.

Також, матеріалами клопотання доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, підтверджується таким.

Разом з тим, варто зазначити, що ризик перешкоджати встановленню істини у кримінальному правопорушенні доводиться з огляду на початкову стадію досудового розслідування (рішення ЄСПЛ у справі Яжинський проти Польщі (Jarzynski v. Poland, § 43)).

Варто зазначити, що за вказаних обставин під час судового розгляду встановлено, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Крім того, питання щодо наявності захворювань, які б вказували про неможливість тримання ОСОБА_5 під вартою і були підставами для його звільнення встановлюється відповідним висновком лікарської комісії та вирішується у передбаченому законом порядку.

Під час досудового розслідування не встановлено будь-яких даних про те, що підозрюваний не може утримуватися в державній установі «Київському слідчому ізоляторі», не встановленого того, що підозрюваний має хронічні захворювання, що у відповідності до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України віл 15.08.2014 №1348/5/572 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за №990/25767 свідчать про неможливість тримання підозрюваної під вартою.

Варто зазначити, що за вказаних обставин під час судового розгляду встановлено, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Між тим, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Так, згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод звільнення може бути обумовлено наданням гарантій явки в суд, й судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у разі не явки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

При визначенні ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя наряду з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04, 8 січня 2009 року.

Так, від вищевказаних шахрайських дій ОСОБА_5 та інших учасників організованої злочинної групи, було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 900 148 грн.

Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх корисливий мотив, матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у якому він підозрюється, суспільну небезпечність злочинів, вік та стан його здоров`я, соціальні зв`язки, слідчий суддя вважає, що застава у 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн., який дорівнює 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з урахуванням вказаних обставин, що виправдує мету застосування запобіжного заходу.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000408 від 18.05.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 18 квітня 2025 року включно.

Взяти підозрюваного під варту в залі суду.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн., який дорівнює 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, поклавши у разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, а саме: ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 ;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Застава може бути внесена, як самим підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268059

Банк отримувача ДКСУ, м.Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA1012089

призначення платежу: застава за …(ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду) … від … (дата ухвали).. по справі № …, кримінальне провадження № ….., внесені (ПІБ особи, що вносить заставу) згідно квитанції від (дата та № квитанції).

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 18 квітня 2025 року включно.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_23