печерський районний суд міста києва
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2025 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000841, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2024, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, що має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , на момент вчинення правопорушення засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи обізнаним, що на території України оголошений воєнний стан, 12 квітня 2024 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин, прибув до центральної частини міста Києва, де зайшов до закладу швидкого харчування «KFC», що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Еспланадна, буд. 2-А.

Перебуваючи у закладі, ОСОБА_10 помітив, що потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заснув за столом, та біля нього заряджається мобільний телефон марки «Motorola», темно синього кольору. В цей момент у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна - вищевказаного мобільного телефону, який належить ОСОБА_11 , вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , діючи умисно, таємно, протиправно, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану, з метою власного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, а потерпілий ОСОБА_11 спить, приблизно о 15 годині 22 хвилини, підійшов до столу, де спить потерпілий, взяв мобільний телефон марки «Motorola», темно синього кольору, та попрямував на вихід з закладу швидкого харчування «KFC», що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Еспланадна, буд. 2-А.

У цей час потерпілий ОСОБА_11 прокинувся і намагався завадити ОСОБА_10 викрасти телефон: кричав, піднявся з-за столу, намагався наздогнати останнього. Проте ОСОБА_10 , побачивши, що потерпілий прокинувся та його дії викрито, продовжив викрадення чужого майна, яке перейшло у відкрите, та з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, під час дії на території України воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вибіг з закладу та втік в напрямку вулиці Хрещатик в місті Києві разом із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріального збитку у розмірі 3966 (три тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 67 (шістдесят сім) коп.

2.Позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, складеному 25 квітня 2024 року старшим слідчим слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 та погодженому прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , відповідно до якого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України; промовах у судових дебатах.

За наслідками судового розгляду прокурор вважав, що винуватість ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні доведена повністю дослідженими у судовому засіданні доказами.

Прокурор просив визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та, з урахуванням пом`якшуючих обставин - щире каяття та часткове визнання вини, просив призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Окрім того, прокурор при призначенні покарання просив застосувати ст. 71 КК України та призначити покарання за сукупністю вироків (з урахуванням вироку Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2024), шляхом часткового складання призначити остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Також прокурор просив вирішити питання судових витрат та долю речових доказів, до набрання вироком суду законної сили продовжити застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

3.Позиція потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_11 повідомлявся про місце, дату та час проведення кожного судового засідання у спосіб, що відповідає вимогам ст. 135 КПК України: шляхом направлення повісток про виклик в судове засідання SMS-повідомленням на наявні в матеріалах провадження номери мобільних телефонів, направлення повісток за відомим місцем проживання: АДРЕСА_3 .

Повістки, що направлялись на номер мобільного телефона ОСОБА_11 , про виклик в підготовчі судові засідання, призначені на 13.05.2024, 20.05.2024, судове засідання 02.02.2024, доставлені, проте потерпілий в підготовче судове засідання, судове засідання 02.07.2024 не з`явився, причини неприбуття не повідомив.

В подальшому повістки, направлені на номери мобільних телефонів, потерпілому не вручались із поміткою в системі документообігу «абонент тимчасово недоступний».

Повістки, що направлялись на адресу ОСОБА_11 поштовим зв`язком, потерпілому не вручались із поміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою суду від 22.11.2024 надано доручення Печерському управлінню поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на проведення слідчих (розшукових) дій з метою встановлення фактичного місця знаходження, повних анкетних даних та актуальних контактних даних потерпілого ОСОБА_11 .

Виконання вказаної ухвали позитивних результатів не принесло. Згідно даних управління поліції, в ході виконання ухвали встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_11 відсутній, оскільки орендував квартиру за вказаною адресою для тимчасового проживання, при здачі квартири власнику не пояснив, куди має в подальшому переїжджати. Номер телефону, яким ОСОБА_11 користувався, вимкнено, встановити його місцезнаходження не представляється можливим.

Враховуючи викладене, те, що потерпілий в підготовче та судові засідання на виклики суду не з`являвся, у суду відсутні відомості про актуальні місце проживання та перебування потерпілого, його контактні дані, вичерпанням можливості їх здобуття, та з урахуванням положення ст. 325 КПК України, засад розумності строків кримінального провадження у сукупності із тим, що в даному провадженні обвинувачений перебуває під вартою, суд вважав можливим завершити судовий розгляд без участі потерпілого.

4.Позиція сторони захисту.

Правова позиція сторони захисту відображена, зокрема, у показаннях обвинуваченого ОСОБА_10 та виступі захисника під час дебатів.

Після оголошення обвинувального акту та роз`яснення змісту обвинувачення в судовому засіданні 02.07.2024 обвинувачений ОСОБА_13 вказав, що вину визнає та щиро кається.

Сторони просили суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувати докази стосовно фактичних обставин вчинено обвинуваченим діяння, оскільки такі обставини ніким не оспорюються, сторони погоджуються із усіма обставинами, викладеними в обвинувальному акті, кваліфікацією діяння, така позиція є добровільною.

Під час допиту в судовому засіданні 02.07.2024 ОСОБА_10 вказав, що всі події 12.04.2024 відбувалися таким чином, як вказано в обвинувальному акті. Свою вину у вчиненому правопорушенні визнає повністю та щиро розкаюється. Вказаний злочин вчинив, оскільки не мав коштів, зокрема, щоб поїхати додому, на їжу та житло. В момент викрадення телефону не думав про те, що в нього триває іспитовий строк та, у разі вчинення протиправних дій, це загрожує реальним строком покарання. Не чув, як потерпілий ОСОБА_11 почав кричати після того, як він взяв мобільний телефон потерпілого, думав, що вчиняє крадіжку таємно. Проте, оскільки йому в будь-якому випадку тепер відбувати реальний строк покарання, не бачить сенсу сперечатись щодо кваліфікації.

У зв`язку із тим, що згідно наданих показань обвинувачений ОСОБА_10 заперечував пред`явлене йому обвинувачення в частині кваліфікації діяння, судом змінено порядок дослідження доказів, а саме встановлено повний порядок їх дослідження, із допитом обвинуваченого після дослідження інших доказів в провадженні.

Під час допиту в судовому засіданні 21.04.2025 обвинувачений ОСОБА_10 підтримав показання, надані ним 12.04.2024. Вказав, що в той день зайшов у заклад «KFC», де вже сидів потерпілий ОСОБА_11 . Телефон перебував на столі поруч із потерпілим та був включений на зарядку, проте потерпілий телефон не тримав. Сам потерпілий перебував у навушниках та спав, через що ОСОБА_10 не передбачав, що його дії будуть помічені потерпілим. Він взяв телефон і втік за секунду, не обертався та не бачив, що потерпілий прокинувся, не чув, що йому щось кричать, можливо, оскільки був наляканий та діяв на адреналіні. Не бачив, що потерпілий за ним гнався. Кримінальні правопорушення почав вчиняти, бо, коли приїхав до м. Києва з м. Івано-Франківська, перебував у скрутному матеріальному становищі. До скоєного ставиться негативно, розуміє, що зламав собі життя, зараз не має зв?язку із мамою, з бабусею, за рік перебування у СІЗО зробив для себе висновки. Обвинувачений заперечував показання свідків, зазначаючи, що в тій кімнаті, де знаходився він і потерпілий, інших людей не було, свідки знаходились в іншій залі та не могли нічого бачити. Вважав, що його дії мають бути кваліфіковані як крадіжка.

Обвинувачений не бажав висловити промову в судових дебатах та звернутись до суду з останнім словом, зазначивши, що вже все сказав.

Таким чином, обвинувачений протягом всього судового розгляду фактично винуватість визнавав частково: визнавав факт протиправного заволодіння чужим майно, проте заперечував, що таке заволодіння було відкритим, стверджуючи, що вчинив таємне викрадення майна потерпілого, тобто крадіжку, не помітивши, що його дії викриті потерпілим.

Захисник ОСОБА_9 в судових дебатах зазначив, що показання обвинуваченого як і на стадії досудового розслідування, так і в судовому провадженні, були щирими та послідовними, такий вчинок ним допущено внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних, інших обставин. Вважав, що оскільки в ході судового розгляду не вдалось допитати потерпілого та усунути відповідні сумніви, винуватість ОСОБА_10 не доведена, та просив його виправдати.

5.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

5.1 Показання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомив, що 12.04.2024 він був на роботі у закладі «KFC», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2А. Оскільки подія відбувалася давно, точно не пам?ятає, на якій робочій станції перебував, наскільки пригадує, перебував у той день на касі, що розташована перед входом. Він почув крик, розвернувся і побачив, як вибіг чоловік, а інша особа (потерпілий) кричав, що в нього вкрали телефон. З місця, де розташована каса, не було видно сам столик, за яким сидів потерпілий, проте в той момент, коли він почув крик потерпілого, ОСОБА_10 перебував ще в закладі, на сходах, та відповідно мав чути крик потерпілого. Точно не пригадує, в який одяг була вдягнена особа, що вибігала, але може зазначити, що це був обвинувачений ОСОБА_10 . Перед тим він бачив, як потерпілий спав, сидячи за столиком, а за сусіднім столом сидів ОСОБА_10 , далі, як розвивалися події ОСОБА_14 не бачив, помітив лише, як ОСОБА_10 вибігав із закладу та чув крики потерпілого. На думку свідка, потерпілий ОСОБА_11 , поки спав, не бачив, що в нього вкрали телефон, але, коли прокинувся, то помітив, як обвинувачений вибігає із телефоном, почав кричати, коли обвинувачений ще був в закладі, та обвинувачений чув, як кричить потерпілий.

Свідок ОСОБА_15 , допитаний в судовому засіданні, повідомив, що працює та на час події викрадення телефону в квітні 2024 року працював менеджером в закладі «KFC» за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2А. Безпосередньо події викрадення телефону він не бачив, бачив лише з відеозаписів, оскільки не перебував біля обвинуваченого та потерпілого, але перебував у приміщенні ресторану, біля кімнати для менеджерів, яка до потерпілого знаходиться в метрах 30-40. Двері усюди були відкриті, та він, перебуваючи в іншому приміщенні, чув крик потерпілого. Судячи із відеозапису, ОСОБА_10 вже перебував у ресторані (сидів у великій залі), потім прийшов чоловік, в якого вкрали, сів далі у кутку (він там зазвичай сидить) та задрімав. Потім обвинувачений помітив, що потерпілий відволікся чи заснув, підійшов, забрав телефон та вибіг з ресторану. На думку свідка, потерпілий побачив, як в нього вкрали телефон, оскільки він одразу побіг за обвинуваченим. Також потерпілий сильно кричав: «Стій! Куди біжиш?!», і свідок помітив, як потерпілий побіг до заднього виходу ресторану - там шукав обвинуваченого. На думку свідка, обвинувачений чув те, як потерпілий кричав йому, оскільки обвинувачений в той момент ще не вибіг із ресторану (лише добігав до дверей). Також свідок зазначив, що від потерпілого (від місця, де він сидів) до виходу, куди вибігав обвинувачений, по прямій приблизно 5-7 метрів.

Свідок ОСОБА_16 , допитаний в судовому засіданні, повідомив, що 12.04.2024 приблизно об 19-20 годині він сидів на лавці на бульварі Марії Приймаченко , чекав на свого сина. Пдійшли два працівники поліції, представилися та сказали, що необхідно бути понятим, оскільки затримали чоловіка, який вчинив крадіжку. Вони підійшли до місця, де був затриманий, та свідок спостерігав, як слідчий на камеру знімав чоловіка, який стояв без кайданок, самостійно повідомляв, що він вкрав телефон, оскільки в нього не було грошей, щоб його продати та доїхати додому. Свідок зазначив, що тією особою, яка повідомляла, що вкрала телефон, є обвинувачений. Після цього свідок дав свої контактні дані, поставив свій підпис, що він був понятим під час того, як особа зізнавалася, що вчинила крадіжку. Також свідок зазначив, що він не пам`ятає, чи в обвинуваченого щось вилучалось. Сам телефон свідок не бачив і не може згадати, який саме телефон. Події відбувалися таким чином, що обвинувачений стояв, поруч було дві машини поліцейських, та він пояснював, що він зробив, як, навіщо, що він хоче доїхати додому, але не має коштів. Свідком обшуку особи він не був. На думку свідка, жодних порушень з боку поліцейських не було, обвинувачений самостійно все розповідав. Також під час вказаної дії був присутній другий понятий. Після слідчої дії свідка ознайомили із протоколом, але самостійно він не міг його прочитати, оскільки було темно та він був без окулярів.

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , повідомлялися про місце, дату та час розгляду справи, в судові засідання не з?явилися, прокурор їх участь не забезпечив та в судовому засіданні 11.03.2025 від свідків, що не прибули, відмовився.

5.2. Документи

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.04.2024 вбачається, що слідчий слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_21 прийняв заяву від ОСОБА_11 , який зазначив, що 12.04.2024 приблизно о 15 год. 30 хв. невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні закладу «KFC», що за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2А, відкрито заволоділа мобільним телефоном «Motorola», який знаходився на столі та який належить ОСОБА_11 . Таким чином, ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на суму 8 000 грн. /том 1 а.с. 103/.

Протоколом огляду місяця події від 12.04.2024 зафіксовано проведення з 17 год. 05 хв. по 17 год. 30 хв., із застосуванням технічних засобів фіксації: фотоапарату «Sony», огляду приміщення закладу харчування «KFC», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2А. Згідно протоколу, вхід до вказаного приміщення здійснюється через металопластикові двері зі скляною вставкою, пройшовши які, потрапляємо до зали, в якій розміщені столи та стільчики. В дальньому правому куті указаної зали біля столу в стіні наявні дві розетки. В приміщенні наявні камери відеоспостереження, указане приміщення освітлюється лампами розкалювання. Огляд проводився за штучного освітлення. У якості додатків до протоколу огляду місця події від 12.04.2024 долучена Ілюстративна таблиця /том 1 а.с. 104-106, а.с. 107-114/.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_11 від 12.04.2024 зафіксовано, що потерпілий впізнав особу на фотознімку № 4 / ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /, як невідомого йому раніше молодого чоловіка, який 12.04.2024 близько 15-30 год. відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого в приміщенні закладу «KFC» за адресою м. Київ, вул. Еспланадна, 2А, після чого почав втікати, не дивлячись на дії потерпілого /том 1 а.с. 121-123/.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_14 від 12.04.2024 зафіксовано, що свідок ОСОБА_14 впізнав особу на фотознімку № 1 / ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /, як такого, кого особисто бачив 12.04.2024 у приміщенні закладу «KFC», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2А, приблизно о 15:00 год. - 15:45 год. /том. 1 а м. 126-128/.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_15 , відповідно до якого останній впізнав особу на фотознімку № 2 / ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /, як такого, кого бачив на відеозаписах: чоловік близько 15 год. 45 хв., 12.04.2024 в приміщенні закладу «KFC», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2А, заволодів мобільним телефоном та вибіг із закладу / том. 1 а.с. 129-131/.

Відповідно до Висновку експерта № СЕ-19/111-24/23738-ТВ від 18.04.2024, за результатом проведення судової товарознавчої експертизи, встановлено, що експерту на дослідження доставлено об?єкти із СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві, упакованим у спецпакет Національної поліції України WAR0035113, виготовлений з полімерного матеріалу, на якому нанесені пояснювальні написи. Цілісність пакування не порушено. При відкритті упакування встановлено, що в ньому знаходиться мобільний телефон «Motorola G50 4/64gb». Висновком встановлено, що ринкова вартість мобільного телефону «Motorola G50 4/64gb» станом на 12.04.2024 могла становити 3966,67 грн. /том. 1 а.с. 166-171/.

Відповідно до протоколу пред?явлення речей для впізнання потерпілому від 23.04.2024, ОСОБА_11 серед 4-х наданих для впізнання мобільних телефонів впевнено впізнав свій мобільний телефон під № 4. Під № 4 був мобільний телефон «Motorola», який належить ОСОБА_11 /том. 1 а.с. 178-180/.

Відповідно до протоколу огляду від 23.04.2024; огляд розпочато о 15-30 год., огляд закінчено о 15-50 год.; об?єктом огляду є спеціальний пакет № 5326430 із написом «Експертна проба». Зовні спец-пакет пошкоджень немає, цілісність пакету не порушена. Порушивши цілісність пакету, виявлено мобільний телефон марки «Мotorola» синього кольору телефон без пошкоджень. Вказаний мобільний телефон не має паролю для входу. Зайшовши до головного меню й далі до Налаштувань мобільного телефону, виявлено модель - Moto G(50). Відкривши клавіатуру і набравши комбінацію *#06# виявлено номер ІМЕІ телефону - НОМЕР_1 . При відкритті інформації про мобільні телефонні номери, виявлено помер телефону НОМЕР_2 . На питання слідчого «Чи впізнаєте ви вказаний мобільний телефон?», ОСОБА_11 відповів : «Питання мені зрозуміле. Так, я впізнаю свій мобільний телефон» /том. 1 а.м. 181-183/.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.04.2024; розпочато о 19 год. 53 хв.; закінчено о 20 год. 01 хв. в м. Києві; під час слідчої дії застосовувались технічні засоби: відеокамера «Panasonic» з карткою пам?яті «Goodram», об?ємом пам?яті 32 Gb; затримано особу, підозрювану у вчиненні злочину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстава затримання: якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 12.04.2024 приблизно о 15-30 год., перебуваючи в приміщенні закладу харчування «KFC», що за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2-А, ОСОБА_10 відкрито заволодів мобільним телефоном «Motorolla», вартістю приблизно 8000 грн.; затриманому ОСОБА_10 повідомлено зрозумілою для нього (неї) мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він (вона) підозрюється, а також роз`яснено, що він (вона) має право: отримувати медичну допомогу, негайно повідомити близьких родичів, членів сім`ї чи інших осіб (за вибором) про своє затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 КПК України та інші процесуальні права, передбачені КПК України; крім того, згідно з ч.ч. 3, 7 ст. 42 КПК України затриманому ОСОБА_10 роз?яснено його права та обов?язки, що засвідчено підписами останнього; під час затримання ОСОБА_10 пояснив, що викрав вказаний мобільний телефон у зв?язку зі скрутним матеріальним становищем; під час затримання було здійснено обшук затриманого ОСОБА_10 та було виявлено та вилучено мобільний телефон «Motorolla» синього кольору imei: НОМЕР_3 , який поміщено до сейф-пакета № WAR0035070; слідча дія проводилася у присутності понятих ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Додаток до протоколу - Ілюстративна таблиця /том 1 а.с. 190-195, 197-199/.

В судовому засіданні досліджено відеозаписи з камер відеоспостереження у приміщенні в РШХ «KFC», за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2-а, за період часу з 15:00 год. до 17:00 год. 12.04.2024. Відеозаписами, які узгоджуються із даними, зазначеними в протоколах огляду відеозаписів від 13.04.2024 зафіксовано наступне.

Так, на відеозаписі з назвою «Camera 11_Gulliver_New Group1_2900_3259_832837.mp4» зафіксовано як в залі ресторану «KFC» перебуває особа чоловічої статті, яка одягнута в чорні штани, чорну куртку та чорну футболку (кофту) та взута у взуття червоного кольору із чорною підошвою та шнурками. На початку відео вказана особа стояла посеред залу та дивилася у частину залу, що розташована праворуч на відео. Також на відео зафіксовано, що вказаний чоловік нічого не мав у своїх руках. В подальшому, вказаний чоловік підійшов до столу, що стояв праворуч у куті та почав дивитися на нього. О 15 год. 29 хв. 20 с. вказаний чоловік сів на стілець, що стояв біля столу, що розташований у кінці зали. О 15 год. 30 хв. 15 с. видно, як чоловік встав зі стільця, підійшов до столу, що стоїть у кутку та швидко від нього відходить (швидка хода поступово перетворюється у біг), та прямує до виходу ресторану. Також на відео зафіксовано, що чоловік, після того, як відійшов від столу, в руках тримає предмет, який ззовні схожий на мобільний телефон. О 15 год. 30 хв. 17 с. видно, як чоловік, що взяв телефон, оглядається на стіл, що стояв у кутку (з якого він забрав телефон). В подальшому, чоловік, що був одягнутий у чорний одяг та червоне взуття, у 15 год. 30 хв. 18 с. ще знаходиться на сходах ресторану біля виходу та в цей самий момент вбачається, як із-за столу, що стояв у кутку (у правій частині відео), від якого відбігав чоловік у чорному одязі, встає інша особа чоловічої статті та починає бігти за ним до виходу. В 15 год. 30 хв. 55 с., чоловік, що сидів за столом, повертається у ресторан, забирає свої речі та через деякий час йде з ресторану. /том 1 а.с. 143-150, 151/.

Також в судовому засіданні було досліджено відеозапис з камер відеоспостереження, яка знаходиться на фасаді будинку за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 1, у період часу 12.04.2024 з 15 год. 30 хв. 31 с. по 15 год. 30 хв. 37 с. На відеозаписі від назвою «IMG_2865.MP4» зафіксовано, як особа чоловічої статті, що одягнута у чорні штани та чорну куртку біжить. Вказані події відбуваються, по відношенню до відеозапису, у правій частині відео та вказана особа біжить з верхнього краю відео у нижній. /том 1 а.с. 157-158, 159/.

6. Оцінка судом доводів сторони захисту.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 зазначали, що ОСОБА_10 частково визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, зокрема, в частині того, що обвинувачений здійснив крадіжку мобільного телефона, оскільки не знав, що його дії були будь-ким помічені, зокрема потерпілим ОСОБА_11 .

Сам факт протиправного заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_11 стороною захисту не оспорювався, які і докази обвинувачення в цій частині.

Дефініція ч. 1 ст. 185 КК України визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Викрадення виражається в дії (активній поведінці) і означає незаконне, безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника. Таке вилучення обов`язково повинно бути таємним, тобто непомітним: при відсутності власника чи інших осіб, або в присутності власника чи інших осіб, але за умови, що вони не усвідомлюють факт викрадення. Крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпорядитися ним як своїм власним.

Тоді як згідно зі ст. 186 КК України з об`єктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ним як викрадення, але вона ігнорує це.

Грабіж матиме місце і в тому випадку коли викрадення розпочалося таємно, але в процесі вчинення злочину переросло у відкрите і це усвідомлюється винним (наприклад сторонні бачать, що винний бере майно, але не розуміють, що це викраденн. Грабіж вважається закінченим коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власник (винести, сховати, передати, викинути тощо).

З суб`єктивної сторони як грабіж так і крадіжка передбачають прямий умисел. Обов`язковими суб`єктивними ознаками грабежу та крадіжки є корисливий мотив та корислива мета, з якими здійснюється викрадення.

Пленум Верховного Суду України у п.п.3, 4 своєї постанови «Про судову практику у справах проти власності» №10 від 06.11.2009 року роз`яснив, що розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння). Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 , що після викрадення телефону він не чув, що до нього кричить потерпілий, не бачив, що той намагається його наздогнати, суд вважає спростованими з огляду на таке.

Так, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з камер відеоспостереження з ресторану «KFC», що за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2-А, 12.04.2024 за період часу з 15:00 год. до 17:00 год. встановлено, що приблизно о 15 год. 30 хв. 15 с. ОСОБА_10 краде у ОСОБА_11 мобільний телефон та прямує до виходу.

О 15 год. 30 хв. 17 с. ОСОБА_10 подивися в сторону столу, за яким сидів потерпілий ОСОБА_11 , та пришвидшив рух, та через секунду о 15 год. 30 хв. 18 с. ОСОБА_10 перебував на сходах біля виходу з ресторану (але ще знаходився у приміщенні) та в цей час ОСОБА_11 вже встав із-за столу і почав рух за ОСОБА_10 .

Вказане повністю узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав, що спочатку він почув крик потерпілого, потім повернувся та побачив на сходах чоловіка ( ОСОБА_10 ), що вибігав із ресторану. Заперечення ОСОБА_10 про те, що свідки не могли бачити подію, оскільки знаходились в іншому приміщенні, безпідставні, оскільки з відеозапису події, а також фотознімках №7, №13 додатків до протоколу огляду місця події вбачається, що зона замовлень із касами розташована в залі, сусідньому із тим, де відбувалась подія, та розташована так, що із неї частково можна побачити сусіднє приміщення та повністю - ділянку, що веде до виходу із закладу, зокрема сходи та безпосередньо двері.

Також свідок ОСОБА_15 показав, що перебував за 30-40 метрів від потерпілого, в іншому приміщенні біля кімнати для менеджерів та чув крик потерпілого щодо викраденого мобільного телефону, який був голосний.

Відстань між місцем, де за столиком сидів потерпілий ОСОБА_11 , та дверима на вихід із закладу, невелика.

Отже, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які перебували на значно більш віддаленій відстані від потерпілого, в іншому залі закладу, обидва чули його крик. При цьому ОСОБА_14 побачив обвинуваченого, саме обернувшись на крик потерпілого. ОСОБА_10 , обернувшись на столик потерпілого, почав пришвидшувати темп руху та в подальшому, вибігши з приміщення закладу в двір, теж біг.

Враховуючи той факт, що відстань від потерпілого, коли він встав із-за столу (що свідчить про те, що він виявив, що в нього викрали мобільний телефон) до вихідних дверей, де в той момент перебував ОСОБА_10 , є невеликою, що вбачається із показань свідків та дослідженого відеозапису, те що крики потерпілого було чути на значній відстані свідком та те, що в момент виявлення крадіжки потерпілим ОСОБА_10 ще перебував у закладі, обертаючись на стіл потерпілого пришвидшив темп руху, суд вважає доведеним, що обвинувачений розумів (не міг не розуміти), що його злочинні дії були помічені потерпілим.

Тобто дії ОСОБА_10 , очевидно для останнього були викриті, при цьому обвинувачений продовжив незаконно утримувати у себе викрадене ним майно, не припинив вчинення злочину, а в подальшому з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, а тому доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 таємно викрав чуже майно, у зв`язку з чим його дії необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст.185 КК, є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України.

6. Мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

22.03.2024 вироком Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Як вбачається із тексту вироку, ОСОБА_10 засуджено за те, що він 02.02.2024 вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 1081 грн. 22 коп..

На час вчинення діяння, за яке ОСОБА_10 було засуджено 22.03.2024 вироком Дарницького районного суду м. Києва, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 встановлено в сумі 3028 гривень, відтак податкова соціальна пільга у 2024 році складає 1514 грн. (3028 грн х 50%).

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 на 02.02.2024, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час діяння, за яке було засуджено ОСОБА_10 , та на час винесення вироку, таємне викрадення чужого майна вартістю понад 302 грн. 80 коп., вчинене в умовах воєнного стану, кваліфікувалось за ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка).

В той же час, 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відтак за ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що станом на 2024 рік становить від 757 грн до 3028 грн).

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначено положеннями ст. 4 КК України. Зокрема, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини констатує, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Частиною 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

За таких обставин, враховуючи, що на сьогоднішній день перше правопорушення, вчинене ОСОБА_10 02.02.2024, яке передувало однорідному правопорушенню від 12.04.2024, декриміналізовано законом України, підстави для інкримінування обвинуваченому ОСОБА_10 кваліфікуючої ознаки «повторність» відсутні.

Таким чином, суд вважає за необхідне виключити з пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення повторність як кваліфікуючу ознаку, що в цілому не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України.

7. Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

На підставі досліджених в ході судового розгляду доказів та встановлених судом обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_10 з ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану.

8. Мотиви призначення покарання.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.

В постанові від 03.08.2022 у справі № 415/299/20 Верховний Суд дійшов до висновку, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

ОСОБА_10 на обліку нарколога, психіатра не перебуває, має середню освіту, не працює, не одружений, утриманців не має, на момент затримання не мав постійного місця проживання, з його слів, - проживав у хостелі.

Суд не враховує в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття (хоча така обставина зазначена в самому обвинувальному акті та згадана прокурором в судових дебатах). Так, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, яка, окрім визнання факту вчинення нею злочину, ще й дійсно, відверто, а не уявно визнає свою провину у вчиненому злочині, дає відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнає ті обставини, які ставляться в провину, висловлює щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. В даному ж випадку ОСОБА_10 вину в обвинуваченні, визнаному судом доведеним, визнав частково, заперечував обставини, що ставляться йому в провину - а саме відкритий спосіб викрадення чужого майна. При цьому обвинувачений також зазначав про повне визнання власної винуватості, проте в подальшому заперечував пред`явлене обвинувачення у вказаній частині. За таких обставин суд переконаний, що зазначення обвинуваченим про повне визнання ним винуватості та його щире каяття не є дійсним та відвертим, а направлене на мінімізацію покарання за вчинене правопорушення.

Суд також не враховує як пом?якшуючу обставину те, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, оскільки ОСОБА_10 є особою молодого віку (на момент вчинення злочину йому було 29 років), на обліку нарколога, психіатра не перебуває, утриманців не має, підтверджених проблем зі здоров?ям не має, що фактично підтверджує можливість обвинуваченого заробляти кошти не в кримінально протиправний спосіб.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Також суд враховує конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, а саме предмет посягання - мобільний телефон вартістю 3966 грн. 67 коп., фактичну відсутність збитків від вчинення кримінального правопорушення внаслідок повернення мобільного телефону потерпілому.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання судом не встановлено.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, конкретні обставини вчиненого ОСОБА_10 злочину (предмет посягання, фактичну відсутність шкоди), та вважає достатнім призначити обвинуваченому покарання у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Разом з тим, суд не вбачає за доцільне застосовувати вимоги ст. 71 КК України, для призначення покарання за сукупністю вироків, з огляду на наступне.

22.03.2024 вироком Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Як вбачається із тексту вироку, ОСОБА_10 засуджено за те, що він 02.02.2024 вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 1081 грн. 22 коп.

На час вчинення діяння, за яке ОСОБА_10 було засуджено 22.03.2024 вироком Дарницького районного суду м. Києва, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 встановлено в сумі 3028 гривень, відтак податкова соціальна пільга у 2024 році складає 1514 грн. (3028 грн х 50%).

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 на 02.02.2024, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час діяння, за яке було засуджено ОСОБА_10 , та на час постановлення вироку, таємне викрадення чужого майна вартістю понад 302 грн. 80 коп., вчинене в умовах воєнного стану, кваліфікувалось за ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка).

В той же час, 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, відтак за ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначено положеннями ст. 4 КК України. Зокрема, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 2 ст. 4 КК України).

Частиною 6 ст. 3 КК України, визначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Так, хоча суд не вправі вносити зміни до вироку, який набрав законної сили, проте суддя вважає законним у даному випадку не застосовувати положення ст. 71 КК України, оскільки діяння, за яке було засуджено ОСОБА_10 , на момент винесення вироку кваліфікувалося як злочин, проте наразі має місце декриміналізація протиправних дій ОСОБА_10 , які мали місце 02.02.2024.

Таким чином, орган пробації за місцем обліку ОСОБА_10 чи сам обвинувачений ОСОБА_10 та/або його захисник мають право звернутися до суду із клопотанням (поданням) про звільнення ОСОБА_10 від призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2024 покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, в порядку ст. 537 КПК України.

12. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність підтверджених даних про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, призначення судом покарання у виді позбавлення волі (що актуалізує ризик переховування з метою уникнення призначеного покарання), суд вважає необхідним застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Вирішуючи питання щодо обрахування строків покарання ОСОБА_10 , суд враховує що обвинувачений був затриманий 12.04.2024 у порядку ст. 208 КПК України відповідно до даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.04.2024 року. 15.04.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16878/24-к до ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому не змінювався та діє наразі.

Таким чином, строк відбування покарання ОСОБА_10 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 12.04.2024.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлений.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Як встановлено судом, витрати на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/111-24/23738-ТВ від 18.04.2024 складають 1514,56 грн., що підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ч. 9 ст. 100, ст. ст. 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання рахувати з моменту його фактичного затримання - з 12.04.2024.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта на стадії досудового розслідування за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/111-24/23738-ТВ від 18.04.2024, у сумі 1 514,56 грн.

Речові докази:

- мобільний телефон «Motorola G50 4/64gb», IMEI: НОМЕР_1 - залишити у законного володільця - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- CD-диск, на який записано відеозапис з камер відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 2-А, - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- CD-диск, на який записано відеозапис з камер відеоспостереження, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Еспланадна, 1, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право ознайомитися із журналом судового засідання та подати на нього письмові зауваження, а обвинувачений та захисники - подати клопотання про помилування.

Копію вироку вручити учасникам кримінального провадження після його оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1