Справа № 357/44/25
У Х В А Л А

про арешт транспортного засобу

10 січня 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні № 0003983, яке внесене до ЄРДР 23 грудня 2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно із вищезазначеним клопотанням, прокурор ОСОБА_3 зазначав, що 22 грудня 2024 року о 11:00 год. трапилася дорожньо-транспортна пригода, у ході якої водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. 2-га Піщана зі сторони вул. Лісова в напрямку до вул. Новоселівська, біля будинку № 77/28 по вул. 2-г Піщана, здійснив зупинку на проїзній частині, після чого розпочав рух заднім ходом та здійснив зіткнення з автомобілем марки «BMW-318D», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , яка рухалася в попутному напрямку позаду автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримала тілесне ушкодження - перелом правого передпліччя.

23 грудня 2024 року автомобіль «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 визнаний речовим доказом.

З ним необхідно провести інженерно-технічну та судово-трасологічну експертизи, а також слідчий експеримент.

Його повернення може призвести до його приховування, пошкодження, знищення або псування та унеможливить використання, як речового доказу та проведення необхідних судових експертиз та слідчого експерименту.

Отож, з метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_7 просив:

- накласти арешт на майно, яке вилучене 22 грудня 2024 року, під час огляду місця події, а саме автомобіль «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та зберігати його на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Білоцерківський район, 4-й кілометр автодороги Р-17 сполученням «Біла Церква-Володарка»;

- заборонити використовувати вказане майно за призначенням, а також розпоряджатися ним будь-яким чином до прийняття рішення у кримінальному провадженні.

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, за підстав та обставин, які наведені у ньому.

Натомість, слідчий суддя ухвалив рішення про проведення розгляду за відсутності третьої особи, щодо майна якої вирішується питання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, її неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна, а вона надіслала на адресу суду заперечення, де виклала свою позицію стосовно клопотання та просила проводити розгляд за її відсутності.

Власник майна ОСОБА_6 просила відмовити в арешті належного їй автомобіля, посилаючись на те, що він не є об`єктом чи знаряддям злочину або речовим доказом, або може бути об`єктом конфіскації. Своєю чергою, прокурором не доведені ризики, що вона може приховати, пошкодити чи знищити автомобіль, який належить їй, а вона до дорожньо-транспортного пригоди не причетна і не має мотиву перешкоджати досудовому розслідуванню. Вона, як власник автомобіля, зобов`язується забезпечити надання автомобіля для проведення усіх необхідних слідчих дій. До того ж, утримання автомобіля на майданчику тримання транспортних засобів спричинить необґрунтовані витрати. Наголошувала, що шкода потерпілій відшкодована.

Слідчий суддя заслухавши прокурора, дослідивши надані ним матеріали, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

До того ж, на виконання вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, слідчий суддя має перевірити:

- чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- чи потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Вирішуючи клопотання, в межах заявлених вимог, слідчий суддя установив, що Білоцерківським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003983, яке внесене до ЄРДР 23 грудня 2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з витягом, предметом досудового розслідування є дорожньо-транспортна пригода, яка трапилася 22 грудня 2024 року о 11:00 год., у ході якої водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. 2-га Піщана зі сторони вул. Лісова в напрямку до вул. Новоселівська, біля будинку № 77/28 по вул. 2-г Піщана, здійснив зупинку на проїзній частині, після чого розпочав рух заднім ходом та здійснив зіткнення з автомобілем марки «BMW-318D», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , яка рухалася в попутному напрямку позаду автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримала тілесне ушкодження - перелом правого передпліччя.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22 грудня 2024 року, за результатами огляду місця події за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. 2-га Піщана, 77/29 виявлений та вилучений автомобіль «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , на якому зафіксовані механічні пошкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отож, автомобіль «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , відповідає ознакам речового доказу, оскільки містить на собі отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодження.

Своєю чергою, відповідно до постанови про визнання речовим доказом та приєднання його до кримінального провадження від 23 грудня 2024 року, він визнаний речовим доказом.

Слідчий суддя погоджується, що іншим чином, аніж шляхом накладення арешту на автомобіль, забезпечити його збереження, як речового доказу неможливо, оскільки з ним будуть проводитися експертизи та слідчий експеримент, а тому необхідно забезпечити його збереження в стані, який існував на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий спосіб втручання у право власності власника майна, а наслідки для нього, які настануть внаслідок арешту є виправданими. У даному випадку необхідність виконання завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, переважає приватний інтерес власника майна.

Слідчий суддя, відхиляє аргумент власника майна про те, що вона не є учасником дорожньо-транспортної пригоди, а тому не може нести обмеження у користуванні майном, оскільки ч. 3 ст. 170 КПК України, надає право накласти арешт на майно будь-якої фізичної особи, з метою збереження його, як речового доказу, незалежно від причетності її до кримінального правопорушення.

Слідчий суддя не погоджується із власником майна, що перебування автомобіля на штрафному майданчику потребує оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 100 КПК України, зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України від 19 листопада 2012 року № 1104 затверджений Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок).

Відповідно до п. 20 Порядку, зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Згідно з п. 32 Порядку, фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Отже, зберігання автомобіля, який визнаний речовим доказом здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.

Отож, власник автомобіля після скасування арешту не матиме обов`язку сплачувати грошові кошти за зберігання його транспортного засобу.

Своєю чергою, зважаючи на необхідність проведення експертиз із автомобілем і збереження його стану, на момент дорожньо-транспортної пригоди, зараз, слідчий суддя не бачить підстав для передачі його на відповідальне зберігання власнику.

Отож, виходячи з викладеного, враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за необхідне: накласти арешт на належний ОСОБА_8 автомобіль, заборонивши його використання та розпоряджання ним та визначити місцем його зберігання майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Білоцерківський район, 4-й кілометр автодороги Р-17 сполученням «Біла Церква-Володарка».

Отже, керуючись ст. 170-175, 309-310 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 22 грудня 2024 року, під час огляду місця події, а саме автомобіль «Mitsubishi Outlander», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , заборонивши використовувати вказане майно за призначенням, а також розпоряджатися ним будь-яким чином до прийняття рішення у кримінальному провадженні.

Зберігати вищевказаний автомобіль на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Білоцерківський район, 4-й кілометр автодороги Р-17 сполученням «Біла Церква-Володарка».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала виконується негайно слідчим, прокурором.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1