Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/705/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/10780/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ УСБ України в Житомирській області ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.01.2025, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою обраховано з моменту фактичного затримання, тобто з 21.11.2024 з 17 год. 38 хв.

Встановлено строк дії ухвали - до 18.01.2025 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постанови нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ УСБУ в Житомирській області ОСОБА_10 та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 діб, заборонивши підозрюваному ОСОБА_9 , залишати місце проживання за адресою - АДРЕСА_1 , на час дії обраного запобіжного заходу, з покладанням обов`язків передбачених в п.2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України, в разі відмови в задоволенні апеляційної вимоги, просить змінити ухвалу слідчого-судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2024 та визначити ОСОБА_9 в порядку п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

При цьому, зазначає, що сторона обвинувачення не має в своєму розпорядженні доказів, які б доводили наявність умислу у ОСОБА_9 на вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, не має доказів, що ОСОБА_9 діяв з іншими підозрюваними за попередньою змовою та був обізнаний зі злочинним планом, що був розроблений ОСОБА_11 , а відтак оголошена ОСОБА_9 підозра є однозначно необґрунтованою. Зазначає, що більшість з доказів, якими обґрунтовується підозра, не стосуються ОСОБА_9 взагалі, а інша їх частина доводить невинуватість останнього в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Наголошує, що переховуватись від органів досудового розслідування та суду у підозрюваного ОСОБА_9 не має намірів і потреби зважаючи на те, що останній є уродженцем та все життя живе в м. Житомирі, має постійне зареєстроване місце проживання за адресою - АДРЕСА_1 . Батько ОСОБА_9 покинув їх з матір`ю та молодшим братом багато років тому, а відтак доглядати та виховувати молодшого брата, матері допомагає саме ОСОБА_9 , тому підозрюваний не покине матір та молодшого брата, адже фактичний догляд за братом лежить на ньому, так як матір працює повний робочий день в медичному закладі. Крім цього, ОСОБА_9 категорично заперечує свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення і має намір довести свою невинуватість, його ухилення від слідства та суду на його переконання дасть підстави не вірити йому, але йому приховувати нічого. ОСОБА_9 показав, що готовий співпрацювати з досудовим розслідуванням та сприяти викриттю винних у вчиненому кримінальному правопорушенню. ОСОБА_9 має міцні соціальні стосунки в м. Житомирі, це сім`я, що складається з матері та брата, це друзі, це знайомі однокурсники, адже останній навчається на четвертому курсі факультету інформаційних технологій Поліського національного університету, де характеризується виключно з позитивної сторони. ОСОБА_9 немає потреби переховуватись, адже він не вчиняв ніякого злочину і він має твердий намір це довести, а не всіляко показувати своїми діями, що йому є що приховувати і боятися. Знищити або пошкодити речові докази в даному кримінальному провадженні. ОСОБА_9 фізично не має можливості, так як всі речові докази були вилучені в ході обшуків та оглядів та передані на зберігання до камер схову правоохоронних органів. Впливати на інших підозрюваних та свідків під час розслідування та подальшого судового розгляду даного кримінального провадження, окрім того, що він не буде цього робити, у ОСОБА_9 і немає потреби, адже всі підозрювані у вказаному кримінальному провадженні визнали свою вину, були допитані і всі вказали, що ОСОБА_9 не причетний до даного кримінального правопорушення. Свідків, яких встановило досудове розслідування, ОСОБА_9 не знає і свідки не знають ОСОБА_9 , адже ніколи його не бачили, а повідомити щось про підготовку до вчинення злочину можуть виключно підозрювані, так як жоден зі свідків такою інформацією не володіє, відтак потреби впливати на свідків, які його взагалі не знають і жодного разу не бачили у ОСОБА_9 також потреби немає. Вчиняти інше кримінальне правопорушення, ОСОБА_9 також не буде, так як він і вказане правопорушення не вчиняв, при цьому, він раніше не судимий, не притягався до жодного виду відповідальності за своє життя. Позитивно характеризується як за місцем навчання так і за місцем проживання. ОСОБА_9 не є злочинцем він лише купував для знайомого речі, не знаючи про мету їх застосування. Крім цього, слідчим не були надані докази, будь-то рапорти оперуповноважених чи зареєстровані повідомлення в ЄРДР про те, що є вірогідність вчинення ОСОБА_9 будь-якого іншого кримінального правопорушення чи готування до нього. Посилаючись на наведене, вважає, що міра запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту могла б в повній мірі убезпечити досудове розслідування та суд від ризиків на які посилався прокурор, навіть зважаючи на те, що фактично вони доведені не були.

Заслухавши доповідача, доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_12 слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як убачається з матеріалів клопотання, відділом УСБУ в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000177 від 20.11.2024, за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 258 КК України.

21.11.2024 року ОСОБА_9 було затримано в порядку ст.208 КПК України та в подальшому 22.11.2024 в порядку ст. 278 КПК України йому було вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України.

Слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах клопотання, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 20.11.2024, згідно з якими зафіксовано наслідки вчинення вибуху біля центрального входу на зовнішній території Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області, вилучено знаряддя вчинення кримінального правопорушення залишки фрагментів саморобного вибухового пристрою, його вражаючих елементів (цвяхів), мобільного телефону із SIM-картками, екшн-камери, а також інші речі, що можуть містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_16 від 20.11.2024 та 21.11.2024, яка дала показання стосовно підготовки та вчинення 20.11.2024 близько 18:35 год. двома невстановленими особами вибуху біля центрального входу на зовнішній території Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області із використанням саморобного вибухового пристрою;

- протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 від 21.11.2024, в ході якого останній повідомив, що на замовлення невстановленої особи через месенджер « Telegram» 12.11.2024 він отримав завдання закласти самостійно виготовлений вибуховий пристрій біля центрального входу на зовнішній території Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області, а також детальні інструкції по виготовленню та встановленню такого СВП;

- протоколом обшуку житлової квартири від 21.11.2024, за адресою: АДРЕСА_2 , яку орендував ОСОБА_15 для ОСОБА_11 , для виготовлення в ній останнім саморобного вибухового пристрою. В ході вказаного обшуку виявлено предмети, ззовні схожі на електро підпалювачі, засоби для видалення плям «Vanish» з невідомою речовиною всередині, термос, ємкості електроліту кислотного, коробки з-під телефонів, відеокамер, упаковки з будівельними цвяхами та інші речі, які, ймовірно, використовувались при виготовленні СВП;

- протоколом обшуку житлової квартири, за місцем проживання ОСОБА_14 від 21.11.2024, в ході якого останній пояснив, що 20.11.2024 на пропозицію його друга ОСОБА_11 вони разом пішли до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, де ОСОБА_11 поклав пакунок з невідомим вмістом під лавку, що стояла поруч, а ОСОБА_14 на прохання першого розмістив навпроти заздалегідь підготовлену відеокамеру;

- протоколом обшуку житлової квартири, за місцем проживання ОСОБА_9 від 21.11.2024, в ході якого останній пояснив, що 15.11.2024 на прохання його друга ОСОБА_11 він придбав в магазині ТОВ «Епіцентр К» ацетон, електроліт, подарункову сумку та інші матеріали, які в подальшому передав ОСОБА_11 ;

- протоколом обшуку житлової квартири, за місцем проживання ОСОБА_15 від 21.11.2024, в ході якого вилучено мобільний телефон «TECNO» останнього, в пам`яті якого міститься відео щодо підготовки до розробки саморобного вибухового пристрою;

- протоколом огляду від 22.11.2024 відеоматеріалу, наданого ТОВ «Епіцентр К» на запит, в якому зафіксовано придбання ОСОБА_9 та ОСОБА_11 синіх пакетів, будівельних матеріалів та інших речовин, для виготовлення саморобного вибухового пристрою, залишки якого були виявлені в ході огляду місця події від 20.11.2024;

- іншими матеріалами даного кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини підкреслив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного з огляду на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 258 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, міра покарання, у разі визнання його винуватим, передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 з конфіскацією майна або без такої.

Крім того, слід врахувати і той факт, що, ОСОБА_9 знайомий з іншими підозрюваними, зокрема з особою, яка безпосередньо погодилася на вчинення терористичного акту, отримувала кошти і надавала такі кошти підозрюваному, а також обіцяла такі кошти підозрюваним за купівлю речей, які в подальшому за допитами слідства були використані для виготовлення вибухівки.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_9 від суду, який на момент розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції та апеляційним судом не зменшився та продовжує існувати.

Доведеним також є можливість ОСОБА_9 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи на волі, ОСОБА_9 , матиме можливість контактувати із свідками та іншими невстановленими на даний час причетними особами та координувати їх дії для приховування або спотворення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, на думку апеляційного суду, за наведених обставин є доведеним і процесуальний ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне провадження, у якому підозрюється.

Одночасно, слід врахувати і ті факти, що у відповідності до матеріалів провадження, підозрюваний ОСОБА_9 є раніше не судимим, не працює (відсутнє джерело доходу), не одружений, неповнолітніх дітей не має (відсутні стійкі соціальні зв`язки).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував згідно клопотання слідчого фактичні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, їх характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_9 у разі визнання його винним, дані про його особу, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, взяв також до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

В свою чергу, посилання захисників на те, що ОСОБА_9 достатнім буде застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, не доводять по-за розумним сумнівом дотримання останнім відповідної сталої процесуальної поведінки, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки поведінка підозрюваного свідчить про можливість вчиняти протиправні дії, спрямовані на порушення громадської безпеки та залякування населення.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 258 КК України, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про неможливість на даний час застосувати заставу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при обрані запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2024, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.01.2025, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :