УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року

м. Київ

справа № 482/2021/20

провадження № 51-5136 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 січня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року щодо нього,

встановив:

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 січня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою, а саме з 14 липня 2020 року до набрання вироком законної сили.

Залишено без розгляду цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 14 липня 2020 року, приблизно о 02 год 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля домоволодіння по АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_5 разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_6 , вирішив зайти до ОСОБА_5 в гості, вважаючи, що остання знаходиться вдома.

Увійшовши до будинку, ОСОБА_4 пройшов до приміщення однієї із кімнат, де відпочивала малолітня ОСОБА_6 та у нього виник злочинний умисел направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням інших предметів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_4 зняв з себе одяг, підійшов до ліжка, де відпочивала ОСОБА_6 та почав її будити. Коли остання прокинулась, ОСОБА_4 сів на край ліжка та користуючись безпорадним станом потерпілої, яка в силу малолітнього віку не була здатна в повній мірі усвідомлювати характер і значення вчинюваних відносно неї дій, а тому не чинила опір, поцілував останню в губи та почав облизувати тіло потерпілої.

У подальшому, не реагуючи на прохання потерпілої припинити свої дії, ОСОБА_4 , не зупиняючись на досягнутому, з метою задоволення своїх сексуальних потреб, стягнув з ОСОБА_6 шорти та нижню білизну і почав облизувати статевий орган останньої, після чого, поклавши обидві ноги малолітньої собі на коліна та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 пальцями правої руки почав здійснювати непристойні рухи поблизу статевого органу ОСОБА_6 , а потім здійснив вагінальне проникнення в тіло потерпілої вказівним пальцем.

Після цього, ОСОБА_4 схопив ліву руку потерпілої, поклав її на свій статевий орган та почав примушувати до вступу в статеві зносини природнім способом, шляхом взяття його полового члена в руку і подальшого проникнення ним в її тіло, на що малолітня ОСОБА_6 знову попросила його зупинитись.

Пізніше, ОСОБА_4 самостійно припинив вчинення злочину відносно малолітньої ОСОБА_6 .

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначає, що його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується виключно на показаннях малолітньої потерпілої ОСОБА_6 та неповнолітнього свідка ОСОБА_7 , тоді як невинуватість підтверджується висновками експертів, які у своїй сукупності спростовують версію обвинувачення про його причетність до зґвалтування. Стверджує, що вирок суду першої інстанції щодо встановлення його вини є необґрунтованим у розумінні ст. 370 КПК України. Крім цього, зазначає, що суд апеляційної інстанції на допущені помилки не звернув уваги та відмовився надавати свою оцінку переліченим доказам у їх сукупності з іншими доказами.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Згідно з ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, зокрема, на підставі:

- показань потерпілої ОСОБА_6 , яка вказала, що знає ОСОБА_4 з 14 січня 2020 року, адже її мати була у близьких відносинах з останнім та вона разом з нею і братом проживала у нього близько двох тижнів. Згодом мама та ОСОБА_4 розійшлися, він повернувся до своєї дружини, а вони до свого місця проживання. 13 липня 2020 року, близько 16 години, мама пішла на роботу, а до них додому прийшов її двоюрідний брат ОСОБА_7 з другом Назаром, де вони грали на ноутбуці. Близько 23 години останні пішли, та опівночі вона лягла спати, але не у своїй кімнаті, а на маминому дивані, її брат спав у тій же кімнаті на іншому ліжку. Через деякий час вона прокинулась від звуку телефону, що розряджається, та побачила силует посеред кімнати, у якому впізнала ОСОБА_4 , який стояв повністю оголений, а потім почав наближатися до її ліжка. Підійшовши, ОСОБА_4 почав роздягати і цілувати її, а потім зняв з неї шорти та труси і почав облизувати все тіло. ОСОБА_4 сів поруч з нею на ліжко та почав облизувати її статеві органи, намагався зняти з неї футболку, після чого, сидячи на колінах, поклав її ноги і почав засовувати вказівний палець в статевий орган. Потім ОСОБА_4 сказав, щоб вона взяла його статевий орган і поклала собі на статевий орган, а коли вона не послухалася, він її рукою взяв свій статевий орган і поклав на її статевий орган. Після цього, ОСОБА_6 прибрала свою руку. У подальшому ОСОБА_4 намагався увійти своїм статевим органом у її статевий орган, однак у цей час до будинку хтось зайшов і вона, подумавши, що це її мати, почала тихенько кликати ОСОБА_8 , щоб не розбудити меншого брата. Як виявилося до будинку увійшов ОСОБА_7 , який посвітив ліхтарем, на що ОСОБА_4 сказав йому вимкнути світло, після чого той пішов. Через деякий час до будинку увійшли її батько ОСОБА_9 та тітка ОСОБА_10 , а вона, відштовхнувши ОСОБА_4 , пішла в іншу кімнату, де одягла шорти і лягла на підлогу;

- показань свідка ОСОБА_7 , який вказав, що 13 липня 2020 року, приблизно з 20 до 23 год, він перебував вдома у своєї двоюрідної сестри ОСОБА_6 , де разом із її рідним братом ОСОБА_11 та їх спільним другом ОСОБА_12 грав на комп`ютері, після чого він з останнім пішов до себе додому. Близько 02 год ночі згадав, що забув у ОСОБА_6 свою робочу кофту, яка була йому необхідна, адже вранці збирався йти з батьком на роботу, у зв`язку з чим повернувся за нею. Підійшовши до будинку ОСОБА_6 побачив, що двері будинку привідчинені, а тому, увімкнувши ліхтар на телефоні, зайшов всередину, де почув голос потерпілої, яка кликала: «Мама». Потім, відхиливши штору та посвітивши ліхтарем телефона, побачив, що у кімнаті на дивані знаходиться ОСОБА_6 у футболці, але без нижньої білизни та повністю голий ОСОБА_4 , у якого на колінах обличчям до входу, на спині головою до входу, лежала ОСОБА_6 , її ноги були на колінах у обвинуваченого. Коли посвітив на них, то ОСОБА_4 гримнув: «Вимкни телефон, бо настукаю по голові». Після цього, він побіг додому, розбудив своїх дядька ОСОБА_13 та матір ОСОБА_10 і розповів про те, що бачив, та вони всі пішли до будинку ОСОБА_6 . Приблизно через 5 хвилин вони зайшли до будинку, а він залишився на подвір`ї. Через деякий час із будинку вийшов ОСОБА_4 та кудись пішов;

- показань свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що вночі 14 липня 2020 року його розбудив племінник ОСОБА_7 та розповів про те, що ОСОБА_4 намагається зґвалтувати його доньку ОСОБА_6 в будинку, де вона проживає, після чого він, його сестра ОСОБА_10 та племінник побігли до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши на місце, він зайшов всередину та, почувши як плаче донька, увімкнув світло, підійшов до неї і почав заспокоювати. Видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не було, вона була одягнена у футболку та труси, а ОСОБА_4 у цей час залишався у іншій кімнаті. Після того, як заспокоїв доньку, вийшов в іншу кімнату та побачив, що ОСОБА_4 вдягав штани. Вказував, що в ОСОБА_4 було видно стан алкогольного сп`яніння, у прихожій на підлозі лежали чоловічі труси синього кольору, які йому не належать, оскільки усі свої речі він забрав після переїзду до своєї матері. Пізніше донька у його присутності розповіла працівникам поліції про протиправні дії, які вчиняв ОСОБА_4 щодо неї;

- показань свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що вночі 14 липня 2020 року її розбудив син ОСОБА_7 та розповів про обставини, які побачив у будинку, де проживає її племінниця ОСОБА_6 , після чого вона, її брат ОСОБА_9 та син побігли до вищевказаного будинку. Зайшовши до будинку та увімкнувши світло, вона побачила ОСОБА_4 , який сидів у залі на дивані і одягав штани, від нього йшов запах алкоголю, а на підлозі у прихожій валялися чоловічі труси синього кольору. У залі на іншому ліжку спав брат потерпілої ОСОБА_11 , а ОСОБА_6 у цей час була у іншій кімнаті, лежала на підлозі і плакала. Потерпіла була одягнена у футболку та трусики, видимих тілесних ушкоджень та крові не бачила. Також вказала, що дружина ОСОБА_4 на місці події впізнала труси, які валялися на підлозі, як труси свого чоловіка;

- виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 28 від 14 липня 2020 року, згідно якої у ОСОБА_4 виявлено алкогольне сп`яніння;

- висновку експерта № 760 від 21 липня 2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлено гіперемію дівочої пліви, яка могла виникнути від введення пальців рук ОСОБА_4 , цілісність пліви не порушена, пліва вільно пропускає кінчик вказівного пальця;

- висновку експерта № 925 від 17 серпня 2021 року, з якого слідує, що після проведення повторної судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_6 , в останньої виявлено гіперемію дівочої пліви, яка могла виникнути від запалення, інфекції, недотримання гігієни статевих органів та інших причин, що не виключає і введення пальців рук обвинуваченого;

- висновку експерта № 175 від 13 жовтня 2020 року, згідно якого ОСОБА_4 на момент інкримінованого йому правопорушення страждав на психічне захворювання - розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Психічний стан ОСОБА_4 на період інкримінованого йому правопорушення та на теперішній час не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- висновку судово-психіатричного експерта № 176 від 13 жовтня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_6 на будь-який психічний розлад на період часу, що стосується кримінального провадження та на теперішній час не страждала та не страждає. Враховуючи вікові, індивідуально-психологічні особливості потерпілої та зміст скоєного відносно неї злочину, ОСОБА_6 не розуміла в повній мірі характер та значення скоєних відносно неї дії сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням без її добровільної згоди. Дослідження не виявило таких індивідуально-психологічних особливостей, які суттєво вплинули на характер її показань у справі. Враховуючи результати проведеного дослідження, індивідуально-психологічних особливостей, що могли вплинути на об`єктивність її показань не виявлено, показання відображають пережиті нею психотравмуючі обставини противоправної поведінки - дії сексуального характеру;

- висновку експерта № 782 від 24 вересня 2020 року, з якого слідує, що генетичні ознаки клітин з ядрами з домішкою крові виявлених у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з правої руки обвинуваченого є змішаними та містять генетичні ознаки трьох осіб, а саме генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та невстановленої особи чоловічої генетичної статі;

- висновку експерта № 784 від 29 вересня 2020 року, згідно якого після проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи одягу потерпілої ОСОБА_6 , а саме жіночих трусів, виявлені генетичні ознаки клітин з домішкою сперми та без домішку крові є змішаними та можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. ДНК-профіль, що домінує серед змішаних генетичних ознак збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_4 .

Доводи засудженого про те, що досліджені докази не підтверджують його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а в основу обвинувального вироку покладені лише недостовірні показання потерпілої та свідка ОСОБА_7 є неспроможними, оскільки потерпіла чітко, логічно і без істотних суперечностей вказувала на обставини, за яких було вчинено злочин. Разом з тим, з показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 слідує, що у будинку ОСОБА_5 вночі 14 липня 2020 року перебував оголений ОСОБА_4 , який після прибуття на місце події свідків вже одягався. Вказане підтверджується і висновком експерта № 779 від 24 вересня 2020 року, відповідно до якого предмет нижньої білизни останнього (труси) зі слідами його сперми лежали на підлозі біля входу у кімнату, де спала ОСОБА_6 .

Також, судом враховано висновки експерта № 760 від 21 липня 2020 року, повторної судово-медичної експертизи № 925 від 17 серпня 2021 року, показання судово-медичного експерта ОСОБА_14 та висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № 782 від 24 вересня 2020 року, з яких слідує, що у ОСОБА_6 виявлено гіперемію дівочої пліви, яка могла виникнути як від введення пальців рук обвинуваченого, так і з інших причин, однак у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з правої руки ОСОБА_4 було виявлено клітини з ядрами з домішками крові, які, зокрема, містять генетичні ознаки крові потерпілої.

Місцевим судом було взято до уваги і висновки судової молекулярно-генетичної експертизи № 784 від 29 вересня 2020 року, згідно якої на трусах потерпілої було виявлено генетичні ознаки клітин з домішкою сперми та без домішку крові, які є змішаними, домінуючий ДНК-профіль яких збігається з генетичними ознаками крові ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевказане, доводи ОСОБА_4 щодо покладення судом в основу оскаржуваного судового рішення неналежних та непереконливих доказів є необґрунтованими і безпідставними.

Не погодившись із вироком місцевого суду сторона захисту подала апеляційні скарги.

За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 152 КК України.

Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 січня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3