НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 грудня 2024 року Справа № 322/2205/24 Провадження № 1-кс/322/265/24

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.12.2024 за № 0000133, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна,

встановив:

24.12.2024 слідчим суддею отримано вищезазначене клопотання, в якому слідчий просив: накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 25.11.2024, дійсне до 25.11.2026, категорії «В», «С» на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке 22.12.2024 в ході огляду місця події вилучено у останнього і поміщено до сейф-пакету № WAR1193651, та яке перебуває на зберіганні у відділенні поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за адресою вул. Запорізька, 81, смт. Новомиколаївка, Запорізького району, Запорізької області.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено таке.

22.12.2024 о 10 год. 52 хв. до чергової частини відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від поліцейського про те, що 22.12.2024 о 10 год. 52 хв. на блокпосту № З-03 розташованому на автодорозі «Запоріжжя-Донецьк» 59км., неподалік від смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, було зупинено автомобіль марки «LAND ROVER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав для перевірки посвідчення водія серії НОМЕР_1 , відносно якого виникла підозра у підробці.

22.12.2024 старшим інспектором СПДН Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , при перевірці посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 25.11.2024, дійсного до 25.11.2026, категорії «В», «С» на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по базі даних інформаційного пошуку Національної поліції було встановлено, що посвідчення за реєстрами значиться на іншу особу.

22.12.2024 на блок посту № З-03 розташованому на автодорозі «Запоріжжя-Донецьк» 59км., неподалік від смт. Новомиколаївка Запорізького району Запорізької області, було проведено огляд місця події в ході якого ОСОБА_5 надав посвідчення водія серії НОМЕР_1 на своє ім`я, яке було вилучено у нього та поміщено до сейф-пакету №WAR1193651 з підписами понятих та учасника.

23.12.2024 постановою дізнавача СД відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 25.11.2024, дійсне до 25.11.2026, категорії «В», «С» на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000133 від 23.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Оскільки посвідчення водія серії НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_5 є предметом вчинення кримінального правопорушення та існує достатньо підстав вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, тому з метою забезпечення збереження речових доказів, а також для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження вказаного майна, є необхідність у накладенні арешту на нього.

Дізнавач, прокурор, а також особа у володінні, якої перебувало майно, в судове засідання не з`явилися. Дізнавач надав заяву про розгляд клопотання без його участі, та просив задовольнити клопотання. Неявка в судове засідання вказаних осіб, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.

Вирішуючи питання про наявність підстав для арешту майна, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 98 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Доводи дізнавача щодо необхідності накладення арешту на майно слідчий суддя визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії (ч. 3 ст. 100 КПК України).

Отже, КПК України розрізняє поняття тимчасового вилучення майна, що здійснюється у примусовому порядку, та добровільного надання речового доказу (документу) стороні кримінального провадження. Так, тимчасово вилучене майно підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено, у випадках, передбачених ч. 1 ст. 169 КПК України, натомість добровільно надане майно (речовий доказ або документ) зберігається стороною кримінального провадження, якій він наданий.

Посилання у клопотанні про арешт майна на те, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 було вилучено у ОСОБА_5 є безпідставним та спростовується доданою до клопотання письмовою заявою ОСОБА_5 від 22.12.2024 на ім`я т.в.о. старшого слідчого СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , в якій зазначено, що він добровільно надає бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке він придбав в кінці листопада 2024 року через мережу Facebook.

Добровільне надане ОСОБА_5 посвідчення водія серії НОМЕР_1 , відповідно до вже встановлених під час досудового розслідування обставин, підпадає під визначення документа та речового доказу (ст.ст. 98, 99 КПК України).

Отже, за правилами ч.ч. 2, 3 ст. 100 КПК України, такий добровільно наданий документ та речовий доказ (посвідчення водія серії НОМЕР_1 ), має зберігатися стороною обвинувачення протягом всього часу кримінального провадження, яка несе ризики, пов`язані з його втратою чи знищенням (ч. 4 ст. 100 КПК України).

За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане 25.11.2024, дійсне до 25.11.2026, категорії «В», «С» на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Проте, оскільки слідчим суддею під час розгляду клопотання було встановлено відсутність факту тимчасового вилучення майна (посвідчення водія серії НОМЕР_1 ) у ОСОБА_5 , а натомість встановлено добровільне надання ним слідчому цього документа, підстав для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України та повернення цього документу ОСОБА_5 не вбачається.

Вирішення питання про повернення ОСОБА_5 добровільно наданого слідчому посвідчення водія серії НОМЕР_1 за вищенаведених обставин відноситься до дискреційних повноважень слідчого, відповідно до ч. 3 ст. 100 КПК України, у разі надходження відповідного клопотання від ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, дізнавачем не доведено необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

1. В задоволенні клопотання про арешт майна відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1