Справа № 947/1797/25
Провадження № 1-кс/947/2288/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні від 01.08.2024 за № 0000971 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 240, ч. 1 ст. 209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні від 01.08.2024 за № 0000971 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 240, ч. 1 ст. 209 КК України.

У клопотанні слідчий, з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження майном, вилученим під час затримання в порядку 615 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, у службовому кабінеті № 209 приміщення слідчого управління ГУНП в Одеській області за адресою: м. Одеса, просп. Шевченка, 8г.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явились, натомість від слідчої ОСОБА_3 до канцелярії суду надійшла заява про розгляд клопотання без її участі, вимоги якого просить задовольнити.

У судове засідання викликався захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , однак у судове засідання останній не з`явився, про причини неявки не повідомив. Підозрюваного доставлено також не було.

У зв`язку з неявкою учасників процесу, керуючись вимогами ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду такого клопотання за відсутності наведених осіб.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2024 за № 0000971 за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченихч.3 ст. 240, ч. 1 ст. 209КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Спеціалізованою екологічною прокуратурою (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури.

Досудовим розслідування встановлено, що в адміністративних межах Усатівської сільської громади Одеського району Одеської області за межами населеного пункту Іллінка на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0281 із координатами розміщення входу до місця видобування 5176077,10., 6317888,07 під поверхнею земельної ділянки здійснюється діяльність, пов`язана з видобутком корисних копалин (вапняк, камінь пиляльний), шахтним промислом, суб`єктом господарювання Мале підприємство «РУБІН» ТОВ (), залучивши до даного незаконного видобутку третіх осіб.

У зв`язку із відсутністю у витязі інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0281 на якій провадиться діяльність, згідно п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають за межами населених пунктів, не перебувають у користуванні чи власності державних підприємств відносяться до земель комунальної власності (ОТГ). Відповідно до чого, господарська діяльність у вигляді незаконного видобутку та реалізації копалин провадиться за земельній ділянці комунальної власності, яка фактично належить Усатівській сільській громади.

Згідно інформації Державного геологічного порталу встановлено, що Малому підприємству «РУБІН» ТОВ Державною службою геології та надр України надано спецдозвіл № 5224 від 07.06.2021 на Геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, ділянки Тихівська, на площу 6,1 га, корисної копалини Вапняк.

Під час здійснення первинного порівняльного аналізу географічних координат, відповідно баз даних та цифрових карт геологічного змісту за дозволами Державної служби геології та надр України на проведення видобувної діяльності та координат фактичного провадження діяльності встановлено, що суб`єктами господарювання здійснюється видобуток корисних копалин без відповідного спеціального дозволу на видобуток та користування надрами межі координат яких, у зв`язку з відсутністю спеціального дозволу, не визначено Державною службою геології та надр України за місцем знаходження земельної ділянки.

Згідно отриманої інформації відносно Малого підприємства «РУБІН» ТОВ, які залучили до своєї протиправної діяльності третіх осіб встановлено, що вказані суб`єкти господарювання в порушенні вимог чинного законодавства шляхом прикриття своєї злочинної діяльності отриманим спецдозволом на Геологічне вивчення надр, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин загальнодержавного значення фактично здійснюють діяльність із промислового видобутку, перевезення, а також реалізації корисних копалин поза межами наданого підприємству спецдозволу № 5224. Видобута копалина реалізується за готівкові грошові кошти у розмірі 25 грн за 1 одиницю обтесаної цегли вапняку.

Видобуток корисної копалини (вапняк) проводиться за допомогою спеціалізованої техніки шахтним способом із облаштуванням місця входу до шахти металевими воротами.

В подальшому, видобута корисна копалина із залученням спеціальної техніки вивантажується на відкриту земельну ділянку із вищевказаними координатами, де перевантажується на транспортні засоби для її подальшої реалізації.

У ході проведення досудового розслідування було встановлено, що незаконний видобуток корисних копалин здійснюється на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0281 у родовище за наступними координатами: 5175737,21., 6318041,32 та 5175536,24., 6318269,96, 6318269,96 та 5175536,24, 6318269,96, яка розташована в адміністративних межах Усатівської сільської громади Одеського району Одеської області за межами населеного пункту Іллінка шахтним промислом суб`єктами господарювання Малого підприємства «РУБІН» ТОВ ().

В ході досудового розслідування, 15.01.2025 під час затримання в порядкуст. 615 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, перебуваючи у службовому кабінеті № 209 приміщення слідчого управління ГУНП в Одеській області за адресою: м. Одеса, просп. Шевченка, 8г останній добровільно видав свій мобільний телефон, який у подальшому вилучено, а саме: мобільний телефон Redmi 10C, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, із чохлом чорного кольору, із захисним паролем 2110, який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.01.2025 вилучений телефон визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження постановою слідчого.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, застосування яких не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України). До таких ризиків віднесено можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Також, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна, зокрема для третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, визначених підстав накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов таких висновків.

1) Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такої тяжкості, що дозволяє застосування арешту майна.

Під час розгляду клопотання слідчим доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень. Обставини, що підтверджують підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та вагомість наявних доказів про їх вчинення підтверджуються долученими до клопотання матеріалами.

Факти та обставини, які були озвучені та досліджені під час судового засідання, з розумною достатністю та вірогідністю, могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, на даному етапі досудового розслідування, що події кримінальних правопорушень відбулись та до них може бути причетний ОСОБА_5 .

У майбутньому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Викладене узгоджується з позицією, яка викладена Європейським судом з прав людини у п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13, «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

2) Правові підстави накладення арешту майна

Арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

За змістом ст. 98 КПК України речовими доказами, зокрема, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також документи, якщо вони містять зазначені вище ознаки.

Тимчасове вилучення у власника електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі. При цьому, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту (абз. 2, 3 ч. 2 ст. 168 КПК України).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складеного слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 15 січня 2025 року, ОСОБА_5 затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, в ході якого виявлено та вилучено належний останньому мобільний телефон.

В даному випадку слідчий суддя вважає, що вилучений мобільний телефон може містити на собі відомості на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-протиправних дій за обставинами даного кримінального провадження, (дзвінки, листування, фото, номери телефонів осіб пов`язаних з вчиненням дій щодо видобутку корисних копалин) в зв`язку з чим таке майно відповідає категорії, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від, а отже, воно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Більш того, слідчий суддя не може виключати, що перед стороною обвинувачення постане питання експертного дослідження вилученого мобільного телефону, а обов`язковою умовою їх проведення є безпосереднє надання для дослідження електронного пристрою, що додатково підтверджує наявність підстав для арешту майна.

При цьому, норми КПК України не визначають чітких термінів для призначення експертного дослідження вилученого майна, а також не передбачають такої підстави для відмови у накладенні арешту, як відсутність станом на час розгляду клопотання постанови про призначення експертизи.

Аналізуючи викладені вище обставини, слідчий суддя вважає, що у даному випадку наявні достатні підстави вважати, що вилучений у ході затримання ОСОБА_5 мобільний телефон, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та у органу досудового розслідування існує можливість використання відомостей, які у ньому містяться, як доказ фактів чи обставин, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні.

3) Речі є тим видом майна, на яке може бути накладено арешт

Арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку, зокрема, на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України). Слідчий у своєму клопотанні просить накласти арешт на мобільний телефон. Таке майно відповідає положенням ч. 2 ст. 181 ЦК України (оскільки є рухомим) та положенням ч. 10 ст. 170 КПК України, відтак, на нього може бути накладено арешт.

4) Завдання, для виконання яких слідчий звертається із клопотанням про арешт майна

Завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України). Зважаючи на обставини, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, можливість приховування, пошкодження, псування або знищення технічного пристрою, вилученого у ході затримання ОСОБА_5 та інформації, яка в ньому міститься, є обґрунтованою.

5) Наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. При цьому, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Положення КПК України узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, який дійшов висновку, згідно з яким ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви № 19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08).

Отже, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Частина четверта статті 173 КПК України визначає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

На думку слідчого судді, враховуючи, серед іншого, суспільну небезпеку можливих кримінальних правопорушень, їх специфіку, ступінь тяжкості, накладення арешту у цьому випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, оскільки не має на меті позбавити ОСОБА_5 належного йому майна, а лише тимчасово обмежити його право користування, розпорядження та відчуження вказаним майном, зокрема, до завершення експертного дослідження або завершення кримінального провадження.

У ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено негативних наслідків арешту майна. Що стосується прав та законних інтересів власника майна слідчий суддя вважає, що такі обмеження не є занадто обтяжливими для нього.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні від 01.08.2024 за № 0000971 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 240, ч. 1 ст. 209 КК України - задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження майном, вилученим під час затримання в порядку 615 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, у службовому кабінеті № 209 приміщення слідчого управління ГУНП в Одеській області за адресою: м. Одеса, просп. Шевченка, 8г, а саме на :

- мобільний телефон Redmi 10C, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, із чохлом чорного кольору, із захисним паролем 2110, який належить ОСОБА_7 .

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1