Справа № 157/1797/24 Провадження №11-кп/802/215/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Любешівського районного суду Волинської областівід 06 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Любешівського районного суду Волинської областізнаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.п.1, 5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Прокурор у кримінальному звернувся до Любешівського районного суду Волинської областіз клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської областівід 06.01.2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено дію запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 06.03.2025 року включно.

Також вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 .

В поданих апеляційних скаргах захисники вважають ухвалу суду необґрунтованою. Посилаються на те, що висновок суду про відсутність у ОСОБА_7 сталих соціальних зв`язків є помилковими та повністю спростовуються наявними у кримінальному провадженні документами. Вказують на те, що наявність жодних з передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків, є недоведеною. Також зазначає, що ОСОБА_7 має місце реєстрації і проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

Адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати і застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисників, які апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити ухвалу без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Так при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та що застосований до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а метою запобігання переховуванню від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворювати будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків і потерпілих у даному кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення, або перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання, щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не змінилися.

З урахуванням наведеного, в також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, п.п.1, 5 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, які згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, не має постійного джерела доходів та стабільного заробітку, проживає по сусідству з потерпілими, обвинувачується у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень в той час, коли він перебував під домашнім арештом в іншому кримінальному провадженні, суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і ухвалення нової ухвали, відповідно до викладеного в апеляційний скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить сторона захисту.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст.197, 199, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Любешівського районного суду Волинської областівід 06 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: