Справа номер 145/1417/24 Провадження номер 1-кп/145/168/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні №0000228 від 09.10.2024, та додані до нього документи, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого 15.07.2024 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 100 годин,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000228 від 09.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, яке мотивував тим, що підставою застосування та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у вчиненні умисного тяжкого злочину, а також наявність ризиків, які на даний час не зменшились та які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин, оскільки у разі визнання його винним судом, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі до 10 років;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки частину викрадених коштів ОСОБА_4 відшукано не було, а частину приховано неподалік вчинення кримінального правопорушення.

- незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_4 проживає із ними в одному обласному центрі, йому відомі їхні контактні дані.

- вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше ОСОБА_4 вже був засуджений за майновий тяжкий злочин, за вчинення якого покарання повністю не відбув, а судимість не знята та не погашена.

Враховуючи викладене, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його матеріальний стан та стан здоров`я, вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не перешкоджатиме йому здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не гарантуватиме виконання покладених на нього обов`язків. Вважаючи неможливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів просив клопотання задоволити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Судом з`ясовано думки інших учасників судового провадження з приводу заявленого прокурором клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що в судовому засідані допитаний потерпілий ОСОБА_6 , на зміст його показів та показів свідка ОСОБА_7 , проти клопотання заперечив, оскільки ризики впливу на потерпілого та свідків відпали, грошові кошти потерпілому не належать, просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. У разі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою просив зменшити розмір застави до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення заявленого клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно також містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини справи виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обвинувального акта ОСОБА_4 09.10.2024 о 16:55 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

10.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

11.10.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.12.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.12.2024 продовжено ОСОБА_4 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання до 10.12.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.12.2024 продовжено ОСОБА_4 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання до 08.02.2025 включно.

Відповідно до формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_4 , викладеному в обвинувальному акті, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи обізнаним у тому, що Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє Законом України від 23 серпня 2024 року № 3684-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 23 липня 2024 року № 469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб (тобто до 09 листопада 2024 року), маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення майнового злочину, повторноучинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 07.10.2024 ОСОБА_6 , маючи на меті придбання зернових культур, а саме насіння соняшника, отримав від знайомих осіб абонентський номер телефону ОСОБА_4 , після чого зателефонував на його мобільний номер телефону. Під час спілкування ОСОБА_4 , маючи на меті ввести в оману ОСОБА_6 , повідомив останньому завідомо недостовірну інформацію щодо продажі насіння соняшника та представився вигаданим ім`я « ОСОБА_8 », після чого повідомив ОСОБА_6 , що він може продати останньому насіння соняшнику. В свою чергу ОСОБА_6 , не здогадуючись про дійсні шахрайські наміри ОСОБА_4 , погодився на запропоновані ним умови.

Надалі ОСОБА_4 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи, що у нього відсутні дані зернові культури, зателефонував 08.10.2024 ОСОБА_9 , який здійснює продаж зернових культур та домовився з ним про купівлю насіння соняшнику в м. Гнівань Гніванської територіальної громади Вінницького району Вінницької області на території агропідприємства на вул. Лісовій.

Таким чином, ОСОБА_4 виступив посередником між покупцем ОСОБА_6 та продавцем ОСОБА_9 , увійшовши до них в довіру, переслідуючи мету отримання доступу до майна, що перебувало у їхньому володінні.

Так, 08.10.2024 близько 10:00 год. ОСОБА_6 повторно зателефонував ОСОБА_4 та вони домовилися, що зустрінуться в м. Гнівань, куди ОСОБА_6 приїде разом з вантажними автомобілями для купівлі насіння соняшнику.

Цього ж дня, ОСОБА_4 приїхав до м. Гнівань та зателефонував продавцю ОСОБА_9 , після чого вони зустрілися біля продуктового магазину, що за адресою: вул. Промислова, 12, в м. Гнівань.

У подальшому, ОСОБА_4 сів до автомобіля ОСОБА_9 та вони разом поїхали до центру м. Гнівань зустрічати вантажні автомобілі, які відправив на завантаження насінням ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_4 зустрівши дані вантажні автомобілі по вул. Соборній в м. Гнівань та разом з ОСОБА_9 поїхали до території агропідприємства, де повинно було здійснюватися завантаження насіння. Маючи на меті доведення свого злочинного умислу, під час завантаження насіння соняшнику до вантажних автомобілів ОСОБА_4 поїхав до м. Вінниці, де зустрів покупця ОСОБА_6 .

Зустрівшись з покупцем в м. Вінниці біля магазину «Фуршет» неподалік «Західного Автовокзалу» ОСОБА_4 сів до автомобіля ОСОБА_6 , у якому перебувала також дружина ОСОБА_6 ОСОБА_7 , та вони разом попрямували до м. Гнівань, де мав пройти розрахунок за насіння між продавцем ОСОБА_9 та покупцем ОСОБА_6 . По прибуттю до території підприємства, де відбувалось завантаження насіння на вантажні автомобілі, ОСОБА_4 попросив ОСОБА_6 зупинити автомобіль на вул. Лісовій в м. Гнівань, біля лісосмуги.

Після цього, з метою реалізації свого злочинного умислу на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 провів ОСОБА_6 до території агропідприємства по вул. Лісовій, де здійснювалось завантаження насіння на автомобілі, тим самим переконуючи потерпілого у виконі взятих на себе зобов`язань у вигляді посередницьких послуг між продавцем та покупцем.

Надалі ОСОБА_6 , будучи введеним в оману, разом із ОСОБА_4 повернувся до свого автомобіля, куди за проханням ОСОБА_4 під`їхав продавець ОСОБА_9 з метою здійснення купівлі-продажу зернових культур.

Перебуваючи в салоні свого автомобіля, ОСОБА_6 , будучи введеним в оману ОСОБА_4 , добровільно передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 860 000 грн., вважаючи, що це є необхідним для купівлі ним зернових культур. В свою чергу, ОСОБА_4 , зловживаючи довірою ОСОБА_6 , використовуючи такі дії як спосіб отримання доступу до грошових коштів, під приводом передачі даних коштів продавцеві ОСОБА_9 , вийшов із автомобіля та направився до автомобіля ОСОБА_9 .

В цей час ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його дії є протиправними та відкритими для сторонніх осіб, діючи умисно, з корисливим мотивом та метою, заволодів наданими йому грошовими коштами в присутності ОСОБА_6 та інших осіб та зник з місця події, а саме побіг з грошовими коштами в руках в напрямку лісового масиву в м. Гнівань.

В свою чергу, покупець ОСОБА_6 та продавець ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_4 щодо заволодіння даними грошовими коштами, почали його переслідувати, при цьому висловлюючи вимогу про повернення грошових коштів, однак наздогнати останнього не змогли.

З викраденими грошовими коштами ОСОБА_4 з місця злочину зник та у подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 860 000 грн.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 08.10.2024 за місцем вчинення злочину, в ході якого було зафіксовано місце його вчинення та вилучено речові докази; протоколом обшуку від 10.10.2024 за місцем проживання ОСОБА_4 , в ході якого було виявлено частину викрадених грошових коштів в сумі 104 200 грн.; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання з за фотознімками з свідком ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання з за фотознімками з свідком ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання з за фотознімками з свідком ОСОБА_10 , та іншими зібраними доказами у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд приймає до уваги, що ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.10.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 07.12.2024 (справа № 145/1837/24, провадження № 1-кс/145/405/2024) та визначено розмір застави в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 03.12.2024 (справа № 145/1837/24, провадження № 1-кс/145/481/2024) продовжено ОСОБА_4 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання до 10.12.2024 включно та визначено заставу в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок..

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.12.2024 (справа № 145/1837/24, провадження № 1-кс/145/484/2024) ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 08.02.2025 та визначено заставу в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи наведене суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою в зв`язку з тим, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, обвинувачений може продовжити свою злочинну діяльність, що дає підстави вважати, що у подальшому він може переховуватись від суду, вчиняти нові злочини, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Клопотання прокурора узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

При цьому суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання ризикам та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

ВССУ у своєму листі № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначив, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (абз.5 п.18).

На думку суду, прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки досудове розслідування вказаного кримінального провадження завершено та обвинувальний акт щодо обвинуваченого скеровано до суду.

Водночас, на переконання суду, в клопотанні обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання у разі доведення вини за скоєний злочин, особу обвинуваченого, репутацію та соціальні зв`язки, суд під час розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може: переховуватися від суду, оскільки йому може загрожувати покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі терміном до 10 років; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення майнового тяжкого злочину, вчинив повторно тяжкий умисний корисливий злочин проти власності, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, може здійснювати незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинення кримінального правлпорушення, не надаючи жодних викривальних показів щодо себе та спільників, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, може спробувати переховуватись відсуду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення подібного характеру, оскільки ОСОБА_4 будучи раніше судимим на шлях виправлення не став, офіційно не працює, не має стійких соціальних зв`язків, тобто існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Підстав для застосування ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу судом не встановлено.

Водночас, суд не приймає посилання захисника на те, що в судовому засіданні допитані потерпілий та свідок та у звязку з цим ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, перестали існувати, оскільки в судовому засіданні не допитані інші свідки. Крім цього, суд не приймає посилання захисника на зміст допиту потерпілого та свідка, оскільки на даній стадії судового розгляду суд не надає оцінку окремим доказам.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є достатніми для переконання та не перестали існувати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним, і саме тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, а тому дане клопотання суд вважає обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Згідно з п. 2 частини 5 ст. 182 КПК України застава визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Таким чином, головним критерієм для визначення розміру застави є його достатність для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, у п. 25 рішення у справі «Істоміна проти України» Суд зазначив, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, характер та розмір завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, суд вважає за доцільне залишити раніше визначений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.12.2024 розмір застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме цей розмір застави, у разі її внесення, на переконання суду, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового і сімейного стану обвинуваченого, а також встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 31, 177, 183, 184, 197, 199, 314-316, 331, 369, 370, 372 КПК України, ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Вінниця Вінницької області, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимому 15.07.2024 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 100 годин, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, починаючи з 06 лютого 2025 року по 06 квітня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому виразі становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, після внесення якої обвинувачений звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому вона перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням ним застави, покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

1) прибувати до прокурора, суду із встановленою ними періодичністю;

2) не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

4) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками у кримінальному провадженні.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді застави, в разі її внесення, та обов`язків, покладених на обвинуваченого в разі його звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначити до 06 квітня 2025 року.

Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою діє з 06 лютого 2025 року по 06 квітня 2025 року включно.

Копію ухвали суду вручити прокурору та обвинуваченому.

Копію ухвали суду направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Судове засідання відкласти на 10:00 год. 04 березня 2025 року.

Ухвала суду в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду впродовж 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду проголошено о 09: 00 годині 07 лютого 2025.

Суддя ОСОБА_1