Справа № 308/735/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане в кримінальному провадженні №000027 від 11.01.2025, про арешт майна,

встановив:

Зі змісту клопотання з`ясовано, що 10.01.2025 о 15:40 годині в чергову частину Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника сервісного центру, про те, що під час реєстрації транспортного засобу марки «Фольцваген Гольф» іноземної реєстрації, який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де під час перевірки він-коду двигуна виявлено, шо двигун перебуває у розшуку Інтерполу. Під час проведення огляду місця події виявлено та вилучено транспортний засіб «Volkswagen Golf Plus» Чеської реєстрації AFOZLE номер двигуна НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 .

Клопотання обґрунтоване тим, що У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені під час огляду місця події речі, а саме: транспортний засіб «Volkswagen Golf Plus» Чеської реєстрації AFOZLE номер двигуна НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та містить на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а відтак наявна потреба у збереженні вказаного шляхом накладення арешту на такий.

В судове засіданні прокурор не з`явився, просив розглянути клопотання за його відсутності, накласти арешт на вищевказане майно.

Адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 просив розглянути клопотання без їх участі й відровими у накладенні арешту шляхом заборони володіння автомобілем, надав висновок Закарпатського НДЕКЦ від 31.12.2024, за яким номер кузова т/з не змінювалися.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З витягу з ЄРДР видно, що сектором дізнання Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 11.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугувало повідомлення працівника сервісного центру, про те, що під час реєстрації транспортного засобу марки «Фольцваген Гольф» іноземної реєстрації, який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де під час перевірки він-коду двигуна виявлено, шо двигун перебуває у розшуку Інтерполу.

З протоколу огляду місця події від 10.01.2025 з`ясовано, що під час проведення означеної слідчої дії було виявлено та вилучено транспортний засіб «Volkswagen Golf Plus» Чеської реєстрації AFOZLE номер двигуна НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 . Вилучене за постановою дізнавача від 15.02.2023 визнано речовими доказами.

ОСОБА_6 в поясненнях від 10.01.2025 вказала, що придбала авто 30.12.2024 у ТзОВ «Картел Транс», під час постановки на облік автівки працівники сервісного центру повідомили, що номерний знак двигуна перебуває в розшуку.

З висновку Закарпатського НДЕКЦ від 31.12.2024, наданого адвокатом ОСОБА_5 , видно, що за номер кузова т/з не змінювалися.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

З системного аналізу вищевказаної норми можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом.

Слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи, та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, зокрема проведення експертного дослідження, вважає наявними підстави для накладення арешту на транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію до такого з метою збереження вказаного як речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Практика Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

В цьому контексті слідчий суддя зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, невиправдане втручання та обмеження будь-якого із зазначених елементів, які становлять зміст права власності, призведе до свавільного порушення захищеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на мирне володіння своїм майном.

На переконання слідчого судді даний захід кримінального провадження в частині заборони володіння транспортним засобом несе в собі надмірний тягар для власника такого та є непропорційним завданню арешту у конкретному випадку.

Враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб «Volkswagen Golf Plus» Чеської реєстрації AFOZLE номер двигуна НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 без заборони володіння вказаним.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1