Справа № 715/1062/25
Провадження № 1-кс/715/80/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2025 селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні в селищі Глибока в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області майора поліції ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні №0001219 від 06 квітня 2025 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В:

Старша слідча в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області майор поліції ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді із клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В клопотанні слідча посилається на те, що 05.04.2025 року у період часу з 15 год. 00 хв. по 23 годин 00 хвилин ОСОБА_5 разом із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проводили дозвілля у м. Чернівці, а саме перебували в різних розважальних та відпочинкових закладах, де вживали алкогольні напої. Після спільного відпочинку, приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_5 разом із потерпілою ОСОБА_8 поїхали з м. Чернівці до селища Глибока Чернівецького району Чернівецької області на легковому автомобілі служби таксі «Bolt», при цьому пасажири перебували на задньому сидінні. Прибувши у селище Глибока, на вимогу ОСОБА_5 водій таксі зупинив автомобіль поблизу АЗС по вул. Героїв Небесної Сотні поруч із з`їздом на вулицю Вишневу. Після зупинки автомобіля ОСОБА_5 вийшов з нього, а потерпіла ОСОБА_8 , не маючи наміру покидати салон автомобіля, пересіла із заднього на переднє пасажирське сидіння. ОСОБА_5 , наполягаючи, щоб ОСОБА_8 пішла із ним, взяв її за руку і вивів із автомобіля.

В подальшому, у період часу з 23 год. 30 хв. 05.04.2025 року по 01 год. 00 хв. 06.04.2025 року, в ході руху по вулиці Вишневій селища Глибока ОСОБА_5 , переслідуючи умисел, направлений на протиправне заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи кримінально каране значення своїх дій та реалізовуючи свій злочинний умисел, наніс потерпілій ОСОБА_8 ряд ударів руками та ногами з достатньою силою по голові, обличчю та різних частинах тіла потерпілої, внаслідок чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості.

06.04.2025 року о 01 год. 15 хв. потерпілу ОСОБА_8 з отриманими тілесними ушкодженнями у стані без свідомості госпіталізована до КНП «Глибоцька БПЛ» та у зв`язку із критичним станом у подальшому транспортована до ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги». В період із 06.04.2025 року по 10.04.2025 року потерпіла ОСОБА_8 перебувала на лікуванні з діагнозом мозкова кома та ІНФОРМАЦІЯ_4 , не приходячи до свідомості, померла у реанімаційному відділенні ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги».

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №352 від 11.04.2025 року причиною смерті ОСОБА_8 є набряк та набухання речовини головного мозку, закрита внутрішньо-черепна травма із забоєм речовини головного мозку та розвитком субдуральної гематоми, отриманих внаслідок нападу із застосуванням фізичної сили з метою нанесення тілесних ушкоджень.

Так, пунктом 1.5. Наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 року «Про правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (далі - Наказу), зазначено, що Кримінальним кодексом України розрізняють тілесні ушкодження трьох ступенів: тяжке, середньої тяжкості та легке.

Відповідно до п. 2.1.1. Наказу зазначено ознаки тяжкого тілесного ушкодження, зокрема:

а) небезпека для життя;

б) втрата будь-якого органу або втрата органом його функцій.

Також, п. 2.1.2. Наказу встановлено, що небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища (див. п. 2.1.3.о) і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Зокрема, згідно п. 2.1.3. Наказу, до ушкоджень, що небезпечні для життя, належать:

а) ті, що проникають у черепну порожнину, у тому числі й без ушкодження мозку;

в) забій головного мозку тяжкого ступеня як зі здавленням, так і без здавлення головного мозку; забій головного мозку середньої тяжкості за наявності симптомів ураження стовбурної ділянки;

г) ізольовані внутрішньочерепні крововиливи за наявності загрозливих для життя явищ.

06.04.2025 року відомості про вказану подію внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001219.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення на даний час - ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

На підставі зібраних доказів 11.04.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який відповідно до санкції ч.2 ст. 121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме:

- підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість передбаченого законом покарання, у разі визнання судом останнього винуватим у його вчиненні), оскільки ОСОБА_5 , з огляду на тяжкий наслідок злочину смерть потерпілої, усвідомлює серйозність пред`явленого обвинувачення та реальну можливість призначення йому максимального строку позбавлення волі, що згідно з ч. 2 ст. 121 КК України становить від 7 до 10 років. Такий розвиток подій створює об`єктивний мотив для спроби втечі з місця проживання, переховування від слідства, або залишення території України;

- з метою уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може знищити або спотворити предмет (предмети), який (які) міг (могли) зберегти на собі сліди вчинення вказаного кримінального правопорушення);

- з метою уникнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може незаконно впливати на дачу показів свідків та інших осіб, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення та на даний час не встановлені, що може негативно вплинути на досудове розслідування кримінального провадження;

- в разі перебування на волі ОСОБА_5 згідно покладених на нього обов`язків будь-якого іншого більш м`якшого запобіжного заходу у останнього існуватиме реальна можливість вчиняти нові злочини, оскільки встановлено, що раніше підозрюваний виявляв неодноразову агресію, у тому числі щодо потерпілої. У зв`язку з цим існує реальна загроза повторного вчинення насильницьких дій, у тому числі щодо свідків, членів родини потерпілої або нових осіб, із якими підозрюваний може вступити у конфлікт.

Зважаючи на вищевикладене, просить суд обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Прокурори Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, просили суд відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обравши менш суворий запобіжний захід.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання з додатками, суд приходить до наступних висновків.

Ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.

Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах: «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

З огляду на це критерій доведеності обґрунтованості підозри при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу є нижчим від критерію доведеності «поза розумним сумнівом», який є основою для ухвалення судового вироку за результатами розгляду справи по суті.

Обґрунтованість оголошеної ОСОБА_5 підозри на даному етапі досудового розслідування підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, зокрема витягом з ЄРДР №0001219, заявою про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події, показами свідків у вказаному кримінальному провадженні; протоколом пред`явлення особи для впізнання, проведеного за участі свідків; протоколами проведення слідчих експериментів зі свідками, лікарським свідоцтвом про смерть №352 від 11.04.2025 року із зазначеними в ньому попередньо встановленими причинами смерті та іншими доказами кримінального провадження, дослідженими та оціненими слідчим суддею у своїй сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Дослідивши надані докази, вважаю, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. У разі доведення його вини йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Під час з`ясування анкетних даних підозрюваного встановлено, що він є жителем прикордонного району та обізнаний з місцевістю, де розміщена лінія Державного кордону України, а тому може використати дану обізнаність для того, щоб покинути територію України. Крім того, при оцінці доведеності даного ризику слідчий суддя бере до уваги обставини поведінки підозрюваного в період з 6 квітня 2025 року по даний час, зокрема перебуванням не за місцем постійного місця проживання в селищі Глибока.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень прокурора, досудовим розслідуванням на даний час не встановлені та не допитані всі свідки кримінального правопорушення, у зв`язку із чим ОСОБА_5 зможе впливати на даних осіб для уникнення відповідальності та може знищити або спотворити предмет (предмети), який (які) міг (могли) зберегти на собі сліди вчинення вказаного кримінального правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Так, на даний час органом досудового розслідування не вилучені всі речі та предмети, які можуть мати доказове значення в даному кримінальному провадженні, зокрема мобільний телефон підозрюваного.

Також слідчим суддею встановлено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 раніше вже оголошувалася письмова підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, щодо потерпілої ОСОБА_8 , а дане кримінальне провадження було закрите судом 12 лютого 2025 року у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні в стані алкогольного сп`яніння кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, беручи до уваги сукупність характеризуючих даних щодо особи підозрюваного, в тому числі і притягнення його до відповідальності за вчинення фізичного насильства щодо потерпілої, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та доведеним в ході судового розгляду, вважаю за доцільне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки наслідком злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 , є загибель людини.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 192-194, 196-199, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернівецькій області майора поліції ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні №0001219 від 06 квітня 2025 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 09 червня 2025 року, взявши під варту його із зали суду негайно.

Ухвалу для виконання направити начальнику Чернівецької установи виконання покарань №33.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя