справа № 235/4922/24
№ провадження 1-кп/208/844/24
ВИРОК

Іменем України

06 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

в режимі відео конференції:

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 ,

у відкритому підготовчому судовому засіданні, згідно угоди про визнання винуватості розглянувши справу кримінального провадження № 0004317 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, громадянина України, освіта середньотехнічна, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, солдат резерву 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , старший солдат, зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 402 ч.4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону ОСОБА_4 якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_6 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено угоду про визнання винуватості у наступному сформульованому обвинуваченні.

Старший солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді солдата резерву 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, о 11.47 годині 23.05.2024 року, перебуваючи на території подвір`я приватного домоволодіння у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_2 окремої єгерської бригади (військова частина НОМЕР_1 ) ОСОБА_8 № 583 ОКП-Селидове від 23.05.2024 року, доведене т.в.о заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення - начальником відділення морально-психологічного забезпечення капітаном ОСОБА_9 , згідно якого, старшому солдату Домбровському, необхідно було до 15.00 годин 23.05.2024 року прибути в район зосередження 3-го єгерського батальйону по маршруту «Лозове-Залізничне-Покровськ-Селидове», та перейти в оперативне підпорядкування командира 3-го єгерського батальйону для виконання бойового завдання по обороні позицій, в батальйонний рубіж оборони 3 єгерського батальйону, щодо виконання завдань оборонного бою, недопущення подальшого просування противника, створення умов для подальших дій.

Домбровському пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачений, під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

Між обвинуваченим та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України, замінити призначене покарання на службове обмеження строком на 2 роки, з відрахуванням у дохід держави 20% від суми грошового забезпечення.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченому роз`яснені та є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Домбровський зобов`язується під час судового засідання беззастережно визнати свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення.

Ця угода, суть якої обвинуваченому зрозуміла, укладена ним добровільно і усвідомлено, і у нього було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 повністю визнав свою вину за обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинуваченні. Зазначив, що проходить службу в ЗСУ. Отримавши бойове розпорядження відмовився його виконувати, оскільки був морально не готовий.

Він щиро розкаюється у скоєному. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ним добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченого наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочинів за ч.4 ст. 402КК України - відкрита відмова виконати наказ начальника (непокора), вчинена в умовах воєнного стану, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд вважає повне визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Статус солдата-військовослужбовця, тобто особи яка захищає незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, особи яка брала безпосередню участь в бойових діях пов`язаних з військовою агресією проти України, безперечно є обставиною яка викликає повагу в суспільстві.

Солдат ОСОБА_10 раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем служби, нагороджений знаком Головнокомандувача ЗСУ «Золотий хрест», вчинив злочин внаслідок збігу інших тяжких особистих обставин, що викликало у нього психоемоційний стрес. Зазначені обставини, визнаються судом як окремо пом`якшуючи його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Юридичним змістом кримінального провадження на підставі угод є сукупність прав і обов`язків, реалізовуючи які, сторони кримінального провадження можуть досягати правового компромісу.

Угода є процесуальним засобом, застосовуючи який, сторони з урахуванням рівноваги публічних та приватних інтересів у кримінальному провадженні, задовольняють їх в кримінальному процесі.

В провадженні на підставі угод, нормами КПК України вимагається від сторін і суду прийняття узгодженого рішення, і саме рішення суду про винуватість особи, ґрунтується на умовах укладеної сторонами угоди.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.4 ст. 402 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Вирішуючи питання щодо міри покарання Домбровському, суд відзначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання, яке є по суті другорядним.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду надані державою та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю та сукупності декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самим обвинуваченим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, призначення ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.4 ст. 402 КК України, є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого пока¬рання виду покарання ніж зазначене в цій санкції, та яке передбачене угодою яка розглядається, здатне забезпечити його виправлення.

На думку суду, призначення військовослужбовцю Домбровському передбаченого угодою покарання за ч.4 ст. 402 КК України, з застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, у виді 2 років позбавлення волі, з заміною його відповідно до ст. 58 КК України на службове обмеження строком на 2 роки, з відрахуванням у дохід держави 20% від суми грошового забезпечення, є законним, справедливим та достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд дійшов до наступного висновку:

- Домбровським дійсно вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 402 КК України, та він у ньому винен;

- угода про визнання винуватості, яка укладена 31.10.2024 року між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_11 , відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченому, відповідає загальним правилам призначення кримінального покарання, встановлених КК України.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого застосовано у виді тримання під вартою, в умовах гауптвахти, про продовження якого до набрання вироком законної сили, прокурором заявлено відповідне клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374, 474-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 31.10.2024 року на підставі ст.ст. 468,469,472 КПК України, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , та притягнутим в якості обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 402 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідності до ст. 58 КК України, замінити призначене військовослужбовцю ОСОБА_5 покарання у виді 2 років позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки, з відрахуванням у дохід держави 20 % від суми грошового забезпечення.

Згідно п. п. в) п.1 ч.1 ст. 72 КК України, в строк призначеного ОСОБА_5 покарання, зарахувати строк його перебування під вартою з 23.05.2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення за три дня службового обмеження для військовослужбовців.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити раніше обраний тримання під вартою в умовах гауптвахти.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1