УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2025 Справа №607/16121/22 Провадження №1-кп/607/930/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 у м. Тернополі в залі суду у кримінальному провадженні № 0000096, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.4 ст. 407 КК України, розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . Для забезпечення участі обвинуваченого у розгляді вищевказаного клопотання враховуючи відсутність можливості забезпечення його явки за викликом, прокурор звернувся до суду із клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що судовий розгляд не можливо завершити уже понад 2 роки, так як обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово не з`являється у судові засідання. Зокрема до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовувався привід в судове засідання, який не виконано. ОСОБА_4 не з`являється у судові засідання, не надавши суду документів, які підтверджують поважність його відсутності. У зв`язку із викладеним виникла необхідність у обранні стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_4 не виконує свої службові обов`язки з 30 вересня 2020 року. Така поведінка обвинуваченого підриває обороноздатність військової частини НОМЕР_1 та країни в цілому в умовах відкритої агресії російської федерації. Санкція ч. 4 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Окрім цього, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою. Місце перебування обвинуваченого ОСОБА_4 невідоме, що свідчить про те, що останній ухиляється від участі у судовому розгляді та показує неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого, що свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 продовжуватиме переховуватися від суду, а тому виникла необхідність в отриманні дозволу на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що на даний час наявні підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак враховуючи те, що на даний час до обвинуваченого запобіжні заходи не застосовані та місцеперебування його невідоме, з метою забезпечення його безпосередньої участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу необхідно отримати дозвіл на його затримання з метою приводу.

Суд ознайомившись зі змістом клопотань сторони обвинувачення, оглянувши наявні матеріали судового провадження приходить до переконання про доцільність надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виходячи із наступних підстав.

На підставі статей 8,129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст.188 КПК України, прокурор, має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане: одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.

В свою чергу на підставі ст. 28, 318 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки; проведення судового розгляду у розумні строки забезпечує суд; судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 тривалий час систематично не з`являвся до суду, не повідомляючи про причини неявки, у зв`язку з чим до нього неодноразово застосовувався привід та накладалось грошове стягнення за неявку до суду. За таких обстави суд вважає, що ОСОБА_4 умисно не прибуває до суду та заздалегідь не повідомляє про причини, тобто порушує свої обов`язки передбачені ст.42 КПК України, про поважні причини не повідомляє і в такий спосіб перешкоджає здійсненню правосуддя.

Згідно ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що узгоджується із вимогами п.4 ч.2 ст. 183 КПК України.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Також доведено обставини котрі свідчать про існування ризиків визначених ст. 177 КПК України зокрема: ризику переховування від суду, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Пунктом 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови) передбачено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_4 узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де поміж іншого зазначено, що необхідність забезпечити належний хід провадження також була достатньою підставою для тримання особи під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Європейський Суд також визнає, що, враховуючи серйозність висунутих обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Однак слід врахувати, що метою надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 є саме забезпечення його явки для участі у вирішенні поданого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що безумовно не свідчить про вирішення вказаного клопотання на даному етапі а є рішенням суду, який створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від суду, суд зупиняє судове провадження щодо обвинуваченого до його розшуку.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу ухилявся від явки до суду, тим самим перешкоджав здійсненню судового розгляду, існує реальна загроза, що обвинувачений буде і надалі переховуватися від суду, що приведе до затягування судового розгляду кримінального провадження, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, відтак наявні достатні підстави для постановлення ухвали про дозвіл на його затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд приходить до переконання, що клопотання прокурора слід задовільнити та надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під вартою, оголосити його у розшук та зупинити судове провадження в даному кримінальному провадженні до його розшуку.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 22, 28, 94, 42, 177, 187, 189, 190, 318, 331, 335 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовільнити.

Надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Судове провадження на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000096, щодо ОСОБА_4 про обвинувачення за ч.4 ст. 407 КК України - зупинити до розшуку обвинуваченого.

Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту: 1) приводу обвинуваченого до суду; 2) закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії; 2-1) добровільного з`явлення, обвинуваченого до суду, про що суд повідомляє прокурора; 3) відкликання ухвали прокурором.

Контактні дані прокурора ОСОБА_3 , адреса: м. Тернопіль, проспект Злуки, 47в, номер телефону: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту приводу обвинуваченого до суду або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали (07 вересня 2025 року).

Копію ухвали направити прокурору Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1