Справа № 466/1000/25
Провадження № 1-кп/466/519/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження №0000514 від 29.07.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого Яворівським районним судом Львівської обл. за ч.1 ст.289 КК України до позбавлення волі строком 3 роки із застосуванням ст.75 КК України та іспитовим терміном 1 рік.,

-за ч.1 ст.309 КК України,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_4 28.07.2023 р. біля 14 год., перебуваючи біля будинку №5 на вул. Щурата у м.Львові , маючи умисел на незаконне придбання наркотичних засобів без мети збуту, незаконно придбав для власного вживання два фольгові згортки із наркотичним засобом - діацетилморфін /героїн/, що відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,0154 грама.

У судовому засіданні обвинувачений вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та суду пояснив, що дійсно 28.07.2023 р. біля 14 год., перебував біля будинку №5 на вул. Щурата у м.Львові, зауважив у сховку два фольгові згортки, у яких був наркотичний засіб героїн, які взяв собі для власного вживання. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю. Кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає вірною за ч.1 ст.309, оскільки ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб без мети збуту.

Обставини, які відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття .

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, щире каяття, наявні дані про пройдений обвинуваченим курс лікування, та вважає, що йому слід призначити покарання у вигляді штрафу.

Оскільки вироком Яворівського районного суду Львівської області від 29.08.2023 р. ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.289 КК України на три роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України- іспитового терміну на 1 рік., вказаний вирок слід виконувати окремо.

Запобіжний захід слід у даному провадженні не обирався.

Речовий доказ - наркотичний засіб слід знищити.

Окрім цього з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути витрати на проведення судової хімічної експертизи № СЕ 19/114-23/14511-НЗПРАП від 28.09.2023 в сумі 1912,00 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України та обрати йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 ( сімнадцять тисяч ) грн.

Вирок Яворівського районного суду Львівської області від 29.08.2023 р., яким ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.289 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати окремо.

Речовий доказ: діацетилморфін /героїн/, ацетил кодеїн та 6 -моноацетилморфін, які згідно постанови дізнавача від29.09.2023 року визнано речовим доказом та здано на зберігання в камеру схову ВП №1 ЛРУП № ГУНП у Львівській області- знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати на проведення судової хімічної експертизи № СЕ 19/114-23/14511-НЗПРАП від 28.09.2023 в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень) 00 коп. в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Суддя ОСОБА_1