490/661/21 22.04.2025
н/п 1-в/490/77/2025
Центральний районний суд міста Миколаєва
Справа № 490/661/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Центрального районного Відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Начальник Центрального районного Відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 звернулась до суду з поданням про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Подання обґрунтовано тим, що строк виконання вироку суду сплив, факт ухилення від відбування покарання вироком суду не встановлено, нового злочину до закінчення строків давності вчинено не було, що в сукупності дає підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України.

Представник органу пробації надала заяву про розгляд подання у її відсутність, подання підтримує в повному обсязі.

Прокурор надав для дослідження у судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000687 від 04.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, стосовно ОСОБА_4 ; крім того, надав заяву про розгляд подання у його відсутність, подання просить задовольнити.

ОСОБА_4 був викликаний в судове засідання належним чином, в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив.

Дослідивши надані подання, матеріали особової справи та матеріали кримінальних проваджень №0001675 та №0000687, суд приходить до таких висновків.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.02.2021 ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин; вирок набрав законної сили 25.03.2021; на час розгляду подання вирок не виконано.

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 22.03.2024 кримінальне провадження №0000687 від 04.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, стосовно ОСОБА_4 щодо ухилення від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.02.2021 за ч.1 ст.186 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до довідки, сформованої станом на 20.03.2025, ОСОБА_4 нового злочину до закінчення строку давності виконання вироку не вчиняв.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях засудженого ухилення від виконання вироку суду, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строки два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Громадські роботи, відповідно до ст. 56 КК України, є менш суворим видом покарання ніж обмеження волі.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Указані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, є кримінальним правопорушенням.

Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особою такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Наявність лише факту невиконання засудженим громадських робіт сам по собі не свідчить про ухилення від відбування цього покарання.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 5-324кс15 від 24.12.2015.

Про сталість такої правової позиції свідчить постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 229/207/24 від 10.02.2025.

Матеріали провадження не містять відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, отже не містять даних про ухилення засудженим від відбування покарання, а відтак, немає підстав для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України.

Крім того, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_4 нового злочину до закінчення строку давності виконання обвинувального вироку не вчинив, що виключає підстави для застосування частини четвертої статті 80 КК України.

Зазначене у сукупності дає підстави дійти висновку, що строк виконання вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.02.2021, який набрав законної сили 25.03.2021, визначений п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, закінчився.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України, закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Ураховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

За таких обставин подання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. 372, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

- подання начальника Центрального районного Відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку задовольнити;

- звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді громадських робіт, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.02.2021, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1