Справа №751/2055/25
Провадження №1-кп/751/187/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000002 від 02 січня 2025 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , такого, що на підставі ст. 89 КК України, судимості не має, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 27 вересня 2024 року незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та запал ручних гранат УЗРГМ, що у конструктивному поєднанні являються наступальною осколковою гранатою РГД-5, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії бойових припасів, які у подальшому переніс до місця свого проживання за адресою:

АДРЕСА_1 , де залишив незаконно зберігати в кімнаті.

27 вересня 2024 року у період часу з 10 години 45 хвилин по 14 годину

27 хвилин під час проведення санкціонованого обшуку помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено зазначені корпус наступальної осколкової ручної гранати РГД-5 та запал ручних гранат УЗРГМ, що у конструктивному поєднанні являються наступальною осколковою гранатою РГД-5, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії бойових припасів, які ОСОБА_4 незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю та беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, зокрема надав показання про те, що після початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України, він у складі територіальної оборони чергував на блокпостах у районні свого проживання. В один із днів на пості чергування він знайшов гранату, яку забрав та приніс додому, зберігав її у себе в кімнаті в коробці на комп`ютерному столі. Зазначив, що вказану гранату було виявлено та вилучено працівниками поліції під час проведення обшуку за місцем його проживання. Указав на те, що він усвідомлював незаконність зберігання гранати за місцем проживання, проте він просто забув про неї.

Визнавши свою вину, ОСОБА_4 указав на те, що розкаюється у вчиненому і в майбутньому стане на шлях виправлення, більше не буде вчиняти протиправних дій.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини кримінального провадження і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останнього, за згодою всіх учасників процесу, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних документів щодо руху кримінального провадження, доказів на підтвердження наявності у кримінальному провадженні процесуальних витрат і речових доказів, а також матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд кримінального провадження проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_4 в межах пред`явленого йому обвинувачення. За встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення та відсутність негативних наслідків для інших осіб, дані про особу ОСОБА_4 , який на підставі ст. 89 КК України судимості не має, неодружений, має на триманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштований, до затримання за домовленістю працював у ТОВ «Сіріус» водієм-експедитором, відповідно до довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу № 7 Чернігівської міської ради Чернігівської області зарекомендував себе як уважний, турботливий батько, приймав активну участь у вихованні дітей, доставлявся до кабінету медичних оглядів в диспансерне наркологічне відділення ЧОПНЛ, виписка амбулаторної карти від 10 квітня 2020 року № 594, встановлено діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація неускладнена.

Згідно з висновком судового-психіатричного експерта від 05 листопада 2024 року № 472 ОСОБА_4 за своїм психічним станом на теперішній час здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати по них правильні показання, ознак психічного захворювання чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявлено.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою провину і розкаявся і вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці, що в свою чергу свідчить про бажання виправити наслідки вчиненого.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За таких обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною першої ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Таким чином, враховуючи всі зазначені вище обставини кримінального провадження в сукупності з тим, що ОСОБА_4 визнав повністю свою вину та розкаявся у вчиненому, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та відсутність негативних наслідків для інших осіб, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який на підставі ст. 89 КК України судимості не має, позитивно характеризується, його молодий вік та наявність на утриманні двох малолітніх дітей, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Застосування судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у даному конкретному випадку, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами вчинених кримінальних правопорушень і даними про особу винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 377 КПК України обвинуваченого ОСОБА_4 слід звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 вересня 2024 року, скасувати.

Зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_4 до моменту його звільнення з-під варти в залі суду слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Водночас, враховуючи положення статей 176, 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду, з покладенням обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 75, 263 КК України, статтями 2, 94, 100, 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382, 394-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю

2 роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29 вересня 2024 року, скасувати.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду.

До набрання вироком законної сили обрати запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальний обов`язок, визначений ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме не відлучатися за межі

м. Чернігова без дозволу суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_4 зарахувати попереднє ув`язнення з 27 вересня 2024 року по 28 березня

2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових вибухово-технічних експертиз від 28 вересня 2024 року № СЕ-19/125-24/12417-ВТХ у сумі 1 591 гривня 80 копійок та від 04 жовтня 2024 року № СЕ-19/125-24/12643-ВТХ у сумі 1 193 гривні 85 копійок.

Речові докази, а саме предмет, схожий на гранату типу РГД-5 з маркуванням «133-76», «Т», та предмет, схожий на запал типу УЗРГМ з маркуванням «96-76», «УЗРГМ 583» знищити (акт знищення вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують від 03 жовтня 2024 року № 200).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду від 30 вересня 2024 року, на тканеву балаклаву з прорізами для очей та роту, чорного кольору, з флісу та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A6+» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з абонентськими номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , та повернути вказані речі власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1