ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/5422/24

Провадження № 1-в/210/818/24

13 грудня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, немаючого неповнолітніх дітей, до арешту не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80»)

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду. До суду надійшла заява від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Прокурор надав суду клопотання, в якому просить розглядати заяву про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства стосовно засудженого ОСОБА_4 без технічної фіксації судового засідання, не заперечує проти задоволення заяви.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши заяву та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частиною 2 статті 74 КК передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

Згідно із усталеною практикою Європейського суду поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

У примітці до статті 185 КК України, визначено, що:

"2. У статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3. У статтях 185-191, 194 цього Кодексу у великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення.

4. У статтях 185-187 та 189-191, 194 цього Кодексу в особливо великих розмірах визнається кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення."

Таким чином, Кримінальний кодекс України диференціює кваліфікуючі ознаки таємного викрадення чужого майна та шахрайства за розміром завданої матеріальної шкоди, закріплюючи при цьому поріг відповідальності для кваліфікації цих кримінальних правопорушень за ознаками: "значна шкода", "великий розмір", "особливо великий розмір".

Натомість Кимінальний кодекс України не містить мінімального порогу - розміру матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжки) чи шахрайства.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною. Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

При визначенні, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, діючий на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Згідно з пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

Судом встановлено, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року за ст.ст. 185 ч.2, 75, 76 КК України засуджено до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, злочин вчинено 08.05.2017 року, сума збитків 1062,38 грн.

З урахуваннням вищезазначених положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2017 році становила 1600 (одна тисяча шістсот ) гривень.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Відповідно до ст.71 КК України до покарання, частково приєднано покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року та остаточно до відбування призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності становить, відповідно:

- 07 жовтня 2018 року (ч. 3 ст. 185 КК України) 331,95грн.;

- 28 березня 2019 року (ч. 2 ст. 185 КК України) 920,63 грн;

- 17 травня 2019 року (ч. 2 ст. 185 КК України) 1062,38 грн.

З урахуваннням вищезазначених положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2018 році становила 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві ) гривні, у 2019 році 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області 09 листопада 2020 року за:

- ч.2 ст.185 до покарання у виді 3 років позбавлення волі,

- ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів за вироком від 12.02.2020 року та епізодами викрадення майна потерпілих, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, а саме покарання за цими епізодами злочинів поглинути покарання за вироком від 12.02.2020 року, остаточно визначити покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком по епізодам викрадення майна передбаченого ч.3 ст. 185 КК України невідбутої частини покарання за вироком від 12.02.2020 року, остаточно призначити покарання за сукупністю вироків 5 років позбавлення волі.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності становить, відповідно:

- 27 липня 2019 року (ч. 2 ст. 185 КК України) 674,53грн.;

- 20 грудня 2019 року (ч. 2 ст. 185 КК України) 3147,19 грн;

- 25 січня 2020 року (ч. 2 ст. 185 КК України) 1562,72 грн;

- 01 березня 2020 року (ч. 3 ст. 185 КК України) 519 грн.

З урахуваннням вищезазначених положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2019 році становила 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня, у 2020 році 2102 (дві тисячі сто дві) гривні.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироками Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року, та 09 листопада 2020 року, а також за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2020 року.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вартість викраденого майна не перевищує 1600 (одна тисяча шістсот ) гривень, оскільки караність діяння, за яке він засуджений (крадіжки на суму 1062,38 грн.) усунена, з урахуванням змін до ст. 51 КУпАП.

Щодо вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2020 року, ОСОБА_3 був засуджений за крадіжку, вчинену повторно, та крадіжку, вчинену повторно, поєднану з проникненням в інше приміщення.

Тобто, ОСОБА_3 засуджений за вчинення кваліфікованого складу крадіжки (таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням). Незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи тягне за собою кримінальну відповідальність за ст. 162 КК України.

Крім того стаття 51 КУпАП містить лише кваліфікуючу ознаку повторності, і не передбачає адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна, вчинене з проникненням до приміщення, житла чи сховища. Однак, на стадії виконання вироку, суд не вбачає підстав здійснювати перекваліфікацію дій ОСОБА_3 з ч. 3 ст. 185 КК України на відповідну частину статті 162 КК України, оскільки не здійснює оцінку обставинам справи.

Тому враховуючи, що за вартністним показником (розмір матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням), за епізодами крадіжок від 07 жовтня 2018 року (ч. 3 ст. 185 КК України) становить 331,95грн.; від 28 березня 2019 року (ч. 2 ст. 185 КК України) 920,63 грн; та від 17 травня 2019 року (ч. 2 ст. 185 КК України) 1062,38 грн., що не перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 2018 та 2019 року, кримінальна караність таких діянь усунена законом, тому за вироком від 02 лютого 2020 року ОСОБА_5 також слід звільнити від призначеного покарання.

Також суд вважає що кримінальна караність діянь (викрадення чужого майна) за Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України за епізодами від 27 липня 2019 року на суму 674,53грн., від 20 грудня 2019 року - на суму 647,53 грн, від 25 січня 2020 року на суму 1562,72 грн; від 01 березня 2020 року на суму 519 грн. усунена, тому ОСОБА_3 підлягає негайному звільненню від покарання за цими епізодами.

Оскільки розмір викраденого майна за епізодом від 20 грудня 2019 року перевищує поріг, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2019 році, а саме 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня, підстав для звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України невбачається, оскільки кримінальна караність цього діяння не усунена.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання у місцях позбавлення волі з 17 червня 2020 року, тобто, фактично останній відбув покарання призначене вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року за епізодом від 20 грудня 2019 року (за ч. 2 ст. 185 КК УКраїни у виді 3 (трьох) років позбавлення волі), тому підлягає негайному звільненню з місць позбавлення волі.

Керуючись ст.5, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України та вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України за епізодами від 27 липня 2019 року, від 20 грудня 2019 року, від 25 січня 2020 року, від 01 березня 2020 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року за ч.2 ст. 185 КК України за епізодом від 20 грудня 2019 року до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» негайно, як такого, що фактично відбув призначене судом покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року за ч.2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1