Провадження № 1-в/646/511/2024
У Х В А Л А

іменем України

16.12.2024 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_3 про приведення відносно нього вироків Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2015 року та від 19.01.2022 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року,

ВСТАНОВИВ :

Засуджений ОСОБА_3 , звернувся до суду із клопотанням про вирішення питання щодо приведення відносно нього вироків Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2015 року та від 19.01.2022 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, в обґрунтування якого зазначив, що він 18.02.2015 року засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 рокі позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, а також 19.01.2022 року ОСОБА_3 засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

09.08.2024 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Представник установи виконання покарань та засуджений в судове засідання не з`явились, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Надали суду заяви, в яких вимоги клопотання підтримали в повному обсязі, розгляд справи просили проводити без їх участі.

Прокурор вважав звільнити засудженого ОСОБА_3 , від покарання призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.01.2022 року, за епізодом від 20.06.2015 року, у зв`язку з усуненням караності діяння, про що надав суду відповідну заяву.

Суд, дослідивши матеріали клопотання та перевіривши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Як встановлено під час судового розгляду, 18.02.2015 року Харківським районним судом Харківської області ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Крім того в період іспитового строку за вироком Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2015 року, ОСОБА_3 20.06.2015 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України та завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму 1046 грн. 00 коп., у зв`язку з чим 19.01.2022 року Харківським районним судом Харківської області ОСОБА_3 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2015 року встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, а саме за епізодом 22.03.2014 року та завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_4 на суму 1869 грн. 78 коп.

Крім того вказаним вирок встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 304 КК України.

Засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання в Державній установі «Диканівська виправна колонія (№ 12)».

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, до ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» були внесені зміни та передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян за ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 5 під. 1 роз. ХХ Перехідних положень ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. 00 коп., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1п. 169.1 ст. 169 роз. IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п.169.1.1 п. 169.1 ст. 169 ПК України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 01.01.2014 року становить 1218 грн. 00 коп. та станом на 01.01.2015 року становить 1218 грн. 00 коп.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідних правопорушень.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведені норми закону, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_3 злочинів, за які він був засуджений, слід дійти висновку, що особа, яка викрала чуже майно, може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума матеріальної шкоди станом на момент вчинення правопорушень перевищує 1218 грн. 00 коп. ( у 2014 році) та 1218 грн. 00 коп. ( у 2015 році).

В даному випадку сума матеріальної шкоди станом на момент вчинення правопорушення, а саме 22.03.2014 року становить 1869 грн. 78 коп., що перевищує 1218 грн. 00 коп. та свідчить про підстави притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, тобто кримінальна караність цього діяння наразі не усунута.

Крім того на момент вчинення ОСОБА_3 злочину, а саме 20.06.2015 року сума матеріальної шкоди станом на момент вчинення правопорушення, становить 1046 грн. 00 коп., що не перевищує 1218 грн. 00 коп., тобто в даному випадку є нижчою та свідчить про відсутність підстав притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності.

Отже ОСОБА_3 не звільняється від відбування покарання призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2015 року за вчення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.01.2022 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Таким чином клопотання засудженого ОСОБА_3 про приведення відносно нього вироків Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2015 року та від 19.01.2022 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, ст. ст. 4, 5, 74 КК України, ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання засудженого ОСОБА_3 про приведення відносно нього вироків Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2015 року та від 19.01.2022 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,від покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 19.01.2022 року, за ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Харківського районного суду Харківської області від 18.02.2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Копії ухвали направити до ДУ «Диканівська виправна колонія (№ 12)».

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Головуючий - суддя