Справа № 131/1420/24
Провадження № 1-кп/131/97/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2025 року м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Іллінці кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 12 серпня 2024 року за обвинуваченням неповнолітнього:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Іллінці Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, студента Зозівського професійного аграрного ліцею Вінницької області, освіта загальна середня, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.119 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представника ювенальної превенції - ОСОБА_9 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_10 ,

представника центру пробації ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 11.08.2024 р. близько 20:00 години на прохання своєї сестри ОСОБА_12 прибув разом зі своїм товаришем ОСОБА_13 на беріг ставка, що знаходиться на відстані близько 1,5 км. від с. Паріївка, Іллінецької ТГ, Вінницького району Вінницької області для того, щоб забрати сестру додому.

В цей час один із присутніх, а саме ОСОБА_14 , почав публічно ображати свою дружину ОСОБА_15 і тому отримав зауваження від ОСОБА_13 , однак, ОСОБА_16 продовжував агресивно себе поводити та також ображати словами нецензурної лайки ОСОБА_13 .

В подальшому, ОСОБА_13 , будучи обуреним поведінкою ОСОБА_14 , з метою припинення конфлікту, долонями рук штовхнув останнього від себе, внаслідок чого потерпілий, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, втратив рівновагу і впав на сідниці, при цьому, обхопивши обома руками ноги ОСОБА_13 , утримував їх.

У цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_14 .. З цією метою ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, однак діючи з необережності, яка полягає у протиправній недбалості, не передбачаючи і свідомо не бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачати, маючи на меті припинення агресивної поведінки ОСОБА_14 , знаходячись в безпосередній близькості від потерпілого переважно позаду останнього, наніс один удар кулаком лівої руки в область лівої частини тулуба ОСОБА_17 та один удар кулаком правої руки в район лівого ока останнього.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , а саме удару кулаком в область тулуба потерпілого ОСОБА_14 , останній помер неподалік місця події.

Згідно висновку експерта № 139 від 11.09.2024 на тілі ОСОБА_16 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден в ділянці обличчя та грудної клітки; синців в ділянці правого передпліччя та лівого ліктьового суглобу; крововиливу в м`які тканини та м`язи лівої передньо-бокової поверхні живота; через капсулярного розриву селезінки з послідуючою кровотечою в черевну порожнину (1500 мл.)

Всі вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого -их твердого предмета-ів, які мали обмежену або відносно обмежену діючу поверхню.

Не виключено, що ушкодження в вигляді травматичного розриву селезінки могло утворитися внаслідок дії тупого твердого предмета, яким міг бути кулак, про це свідчить наявність крововиливу в м`які тканини та м`язи лівої бокової поверхні живота.

Не виключається можливість утворення всіх вищевказаних тілесних ушкоджень, окрім травматичного розриву селезінки і крововиливу в м`які тканини та м`язи живота, виникнути як при падінні з висоти власного зросту з послідуючим ударом об тверду поверхню, так і внаслідок співудару з деревом.

Смерть ОСОБА_14 настала від гострої масивної крововтрати з розвитком гіповолемічного шоку, яка виникла внаслідок розриву капсули селезінки. Між травмою живота та настанням смерті має місце прямий причинний зв`язок.

Пошкодження у вигляді травматичного розриву селезінки з послідуючою кровотечою та крововтратою має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 119 КК України - вбивство, вчинене через необережність.

У даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 80800 грн. та моральної шкоди у розмірі 1000000 грн., а також правової допомоги адвоката у розмірі 10000 грн.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав пред`явлене обвинувачення, просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, а цивільний позов - задовільнити у повному обсязі.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі та задовольнити цивільний позов.

В судовому засідання прокурор ОСОБА_4 висловила свою думку щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.119 КК України у виді 4 років позбавлення волі, зі звільненням останнього від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. 75,104 КК України та покладенням на нього обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому злочині, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Просив суворо його не карати, не позбавляти його волі. Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди та витрат на правничу допомогу визнав повністю, а в частині моральної шкоди не визнав, в силу того, що сума завелика і він не має можливості її відшкодувати, так як не має доходу, будь якої майна у власності та є неповнолітнім.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просив суд при визначенні покарання його підзахисному врахувати, що ОСОБА_3 вчинив злочин в неповнолітньому віці, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, не судимий, активно сприяв слідству та визнав позов про відшкодування матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу адвоката. Щодо заявленого цивільного позову в кримінальному провадження ОСОБА_6 позовні вимоги визнав частково в частині вимог про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди в сумі 80800 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 1000000 грн. ОСОБА_6 заперечив, посилаючись на недоведеність позивачем положень ст. 23 ЦК України, а також її розміру та відсутності будь-яких доказів, які свідчили б про його моральні страждання та в чому вони полягали. Також ОСОБА_6 звернув увагу на те, що ОСОБА_3 є неповнолітнім, не має доходу чи будь-якого майна, тому в задоволенні позову в цій частині просив відмовити.

Представник служби у справах дітей Іллінецької міської ради ОСОБА_10 , при призначенні покарання просить суд врахувати що обвинувачений є неповнолітнім та покладається на розсуд суду.

Представник ювенальної превенції Вінницького РУП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_9 вказав що з неповнолітнім постійно проводить профілактичну роботу, ОСОБА_3 щиро кається у вчиненому, став на шлях виправлення, інших кримінальних правопорушень не вчиняє, тому вважає що йому слід призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Представник центру пробації ОСОБА_11 подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, а при призначенні покарання врахувати досудову доповідь, згідно якої, зважаючи на характеристику обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також середню ймовірність вчинення ним повторного правопорушення вважає, виправлення неповнолітнього можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк.

В ході судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні судом досліджено докази відповідно до встановленого порядку їх дослідження, зокрема допитано обвинуваченого, свідків, потерпілого, а також досліджено письмові докази надані стороною обвинувачення на встановлення обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав суду покази, що о 19:30 йому подзвонила сестра ОСОБА_12 та попросила приїхати до неї в ліс, на місце де вони відпочивали, в якості «тверезого водія». Він з ОСОБА_13 приїхали на місце та побачили конфлікт між ОСОБА_14 , його сестрою- ОСОБА_12 та ОСОБА_18 . На місці перебували ще дружина ОСОБА_14 ОСОБА_15 , її брат ОСОБА_19 та його дружина з дітьми. ОСОБА_14 почав ображати свою дружину та сестру ОСОБА_3 . На це ОСОБА_13 зробив зауваження ОСОБА_14 , штовхнув його, що той впав. ОСОБА_3 побачив, що ОСОБА_14 хоче вдарити ОСОБА_13 , підбіг до нього та лівим кулаком один раз вдарив ОСОБА_14 в область селезінки, потім, після його спроби піднятися, вдарив його правою рукою в брову. Після цього син ОСОБА_14 запропонував йому піти додому, проте той висловлюючись нецензурними словами та пішов в сторону дороги до с. Паріївка. А вони сіли у дві машини та поїхали до дому. Пізніше йому повідомили, що ОСОБА_14 помер та вони з ОСОБА_13 поїхали до поліції, під час допиту розповів про події учасником яких він став, свою вину одразу визнав, покаявся, сприяв розкриттю злочину.

Свідок ОСОБА_19 надав суду пояснення, що 11.08.2024 року вони з дружиною ОСОБА_20 , дітьми та іншими відпочивали в лісі і близько 19-19:30 год. виник конфлікт між ОСОБА_14 і його дружиною ОСОБА_15 . Вони збирались їхати додому, приїхав тверезий водій і тоді він побачив, як ОСОБА_14 впав, бо його хтось штовхнув та вдарив по обличчю. Потім вони сіли в авто і поїхали додому і по дорозі бачили, як ОСОБА_14 з сином ішли по дорозі в напрямку місця свого проживання. Пізніше дізнався, що ОСОБА_14 помер.

Свідок ОСОБА_20 надала суду покази, що 11.08.2024 року вони з чоловіком ОСОБА_19 , дітьми та іншими відпочивали біля лісу. ОСОБА_14 з дружиною ОСОБА_15 періодично сварились, ОСОБА_14 вдарив свою дружину в обличчя, потім продовжили відпочивали. Через якісь час приїхали двоє хлопців на автомобілі з метою завезти відпочиваючих до місць свого проживання, після чого знову почалась сварка через те, хто буде керувати автомобілем. Бійки не бачила. Коли їхали додому бачила, як ОСОБА_14 з сином йшли по дорозі в напрямку місця свого проживання. Пізніше дізналась, що ОСОБА_14 помер.

Свідок ОСОБА_21 надав суду покази, що в с. Паріївка біля лісу відпочивали з друзями. Пізніше йому зателефонував ОСОБА_22 та сказав, що його татові після конфлікту біля місця відпочинку стало погано. Далі вони з дідом ОСОБА_7 знайшли ОСОБА_14 без ознак життя та викликали швидку, працівників поліції.

Свідок ОСОБА_15 надала суду покази, що 11.08.2024 року вона з чоловіком, дітьми та кумами відпочивали коло ставка і лісу в с. Паріївка, потім під`їхав ще її брат ОСОБА_19 з дружиною та дітьми. У неї з чоловіком стався конфлікт через ревнощі, він ударив її в обличчя, періодично знов сварились. Її чоловік хотів поїхати на авто з дітьми, а вона забрала ключі, щоб він не їхав в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 подзвонила своєму брату ОСОБА_3 , щоб той їх забрав додому. Коли хлопці приїхали, вона почала збирати речі до машини, а як повернулась, то чоловік з сином пішли до дому. А вони з ОСОБА_3 поїхали додому на машині. ОСОБА_15 не бачила ніякого конфлікту чи бійки, їй потім розповіли про події. Пізніше ОСОБА_23 подзвонив їй та повідомив про смерть чоловіка.

Свідок ОСОБА_24 надала суду покази, що на початку серпня вони відпочивали біля ставка. Коли вже смеркалось, увечері вони почули як плаче дитина, її син ОСОБА_21 привів ОСОБА_25 , який їй розповів, що мама забрала його сестру Злату, а він залишився з татом, якому стало зле після бійки з дядьком.

Свідок ОСОБА_13 надав суду покази, що йому зателефонувала ОСОБА_12 , щоб він її завіз в с. Паріївку до ОСОБА_15 , він завіз та повернувся додому. Потім близько 19-19:30 знову подзвонила ОСОБА_12 , щоб він їх забрав та порозвозив по домівках та взяв з собою тверезого водія. Він взяв ОСОБА_3 і вони разом поїхали до ставу біля лісу в с. Паріївка. Коли вони приїхали на місце, побачили конфлікт між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .. ОСОБА_13 з метою припинення конфлікту двічі зробив зауваження ОСОБА_14 , який почав рухатись в його сторону, він два рази його відштовхнув від себе, ОСОБА_26 схопив його за ноги, той впав на руки. Далі він побачив, як ОСОБА_3 наніс ОСОБА_14 удар по обличчю. ОСОБА_13 забрав ОСОБА_3 , сказав усім, що їм не потрібні конфлікти і вони всі поїхали по домівках. Пізніше подзвонила ОСОБА_15 та повідомила, що ОСОБА_14 помер, вони одразу поїхали до місця, де все відбулось та розповіли поліції все, як було.

Свідок ОСОБА_12 надала суду покази, що в серпні 2024 року вона близько 17:00 год приїхала за село Паріївка в сторону лісу, де побачила, що у ОСОБА_14 з дружиною ОСОБА_15 був конфлікт, вони бились, ОСОБА_20 їх розбороняла. ОСОБА_15 попросила її знайти тверезого водія, щоб він забрав їх з дітьми на автомобілі. ОСОБА_12 попросила ОСОБА_13 приїхати за ними. На місце приїхав ОСОБА_13 разом з ОСОБА_3 . Вона вказала, що бачила, як ОСОБА_14 продовжував сваритися та чіплятися до ОСОБА_13 . Далі бачила, як ОСОБА_3 наніс один удар в обличчя ОСОБА_14 , в цей час ОСОБА_13 стояв, а ОСОБА_14 тримав його за ноги. ОСОБА_14 був в стані алкогольного сп`яніння, пив пиво, вино. Потім самостійно пішов у сторону села, а вони поїхали додому. Пізніше ОСОБА_15 повідомила про смерть ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_18 надала суду покази, що в серпні 2024 року вони відпочивали біля ставу з друзями. ОСОБА_14 сварився та бився з дружиною ОСОБА_15 , один раз впав на стіл, 3-4 рази падав, бо був п`яний. Пізніше приїхали ОСОБА_3 і ОСОБА_13 , щоб забрати їх з дітьми додому. ОСОБА_14 почав конфлікт з ОСОБА_13 , впав, ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_14 в обличчя. Потім ОСОБА_14 з сином пішли додому, а решта сіли в машини та поїхали по домівках.

Свідок ОСОБА_27 надала суду покази, що в 11 серпня 2024 року до неї привезли онука ОСОБА_28 , який їй повідомив, що його батька били два дядька, а потім його забрала ОСОБА_18 . ОСОБА_29 сказав їй, що ОСОБА_30 бив у голову, а ОСОБА_31 у живіт. Про смерть ОСОБА_14 їй повідомив чоловік ОСОБА_7 . На 3-ій день їх повезли у Вінницю до ВП ГУНП. Дитину допитували у присутності психолога, без тиску, де він розповідав про події які відбувалися на березі ставка.

Неповнолітні свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 в судовому засіданні не допитувалися, враховуючи їхній вік та психологічний стан, внаслідок пережитих подій, а тому судом, узгодивши з усіма учасниками справи було прийнято рішення дослідити відеозаписи допиту дітей в «Зеленій кімнаті», що проводились у присутності законних представників та психолога.

Так, неповнолітній свідок ОСОБА_32 розповідала, що ОСОБА_14 запросив її батьків відпочити на ставку і близько 13:00 год вони виїхали на пікнік. Коли вони приїхали ОСОБА_14 вже перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_14 чіплявся до ОСОБА_18 , з чого й почався конфлікт. ОСОБА_15 приревнувала чоловіка, між ними почалася сварка, ОСОБА_14 ображав та вдарив жінку. ОСОБА_14 разом з ОСОБА_3 приїхала до них, щоб відвезти їх додому. ОСОБА_13 заступився за ОСОБА_15 , а ОСОБА_14 почав сваритися. ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_14 по обличчю. ОСОБА_14 штовхнув ОСОБА_14 , що той впав. Потім вони поїхали додому.

Неповнолітній свідок ОСОБА_33 розповідав, що вони поїхали на річку відпочивати. Його батьки сварилися, батько неодноразово бив маму. Дядько, той що вищий, спочатку штовхнув тата так, що той впав, а потім інший дядько нижчий вдарив його у бік кулаком один раз. Після цього всі посідали по машинах і поїхали додому, а він з батьком пішов пішки. Пройшовши недалеко батько впав, казав, що хоче спати, кричав. Ростислав побіг до батькового кума за допомогою в село.

Судом досліджено матеріали кримінального провадження надані стороною обвинувачення, зокрема:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.08.2024 року за №0000120, згідно якого внесено відомості про те, що 11.08.2024 року до чергової частини відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення від служби «102» про те, що 11.08.2024 р., близько 22 години, на березі ставка поблизу с. Паріївка Іллінецької ТГ Вінницького району Вінницької області, виявлено труп ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , над лівим оком якого виявлено синець та відділом поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП Вінницької області розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 121 КК України;

- протокол огляду місця події від 11 серпня 2024 року з фототаблицями трупа ОСОБА_14 ;

- протокол огляду місця події від 12 серпня 2024 року з фототаблицями;

- протокол огляду трупа від12.08.2024 року, згідно якого виявлено труп чоловічої статі, а саме ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з відео до протоколу огляду трупа;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.08.2024 року з DVD-R диском з відеофайлами до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_20 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.08.2024 року з DVD-R диском з відеофайлами до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_19 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.08.2024 року з DVD-R диском з відеофайлами до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.08.2024 року з DVD-R диском з відеофайлами до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_18 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.08.2024 року з DVD-R диском з відеофайлами до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 ;

- протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_34 від.13.08.2024 року;

- протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_28 від.13.08.2024 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 13.08.2024 року, згідно якого ОСОБА_28 впізнав чоловіка, який наніс його батьку один удар в бік тулуба з лівої сторони;

- протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 13.08.2024 року, згідно якого ОСОБА_28 впізнав чоловіка, який наніс його батьку один удар в голову;

- постанову про зміну попередньої правової кваліфікації, згідно якої змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, відомості щодо якої внесено до ЄДРДР за №0000120 від 14 серпня 2024 року з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.119 КК України;

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.08.2024 року з DVD-R диском з відеофайлами до протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 ;

- висновок експерта Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи № 139 за результатами, якого встановлено що:

1. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження в вигляді синців та саден в ділянці обличчя та грудної клітки; синців в ділянці правого передпліччя та лівого ліктьового суглобу; крововиливу в м`які тканини та м`язи лівої передньо-бокової поверхні живота; через капсулярного розриву селезінки з послідуючою кровотечею в черевну порожнину.

2. Всі вище вказані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого-их твердого-их предмета -ів, які мали обмежену або відносно обмежену діючу поверхню.

3. Не виключено, що ушкодження в вигляді травматичного розриву селезінки могло утворитися внаслідок дії тупого твердого предмета, яким міг бути кулак, про це свідчить наявність крововиливу в м`які тканини та м`язи лівої бокової поверхні живота.

4. Не виключається можливість утворення всіх вище вказаних тілесних ушкоджень, окрім травматичного розриву селезінки і крововиливу в м`які тканини та м`язи живота, виникнути як при падінні з висоти власного зросту з послідуючим ударом об тверду поверхню, так і внаслідок співудару з деревом.

5. Будь-яких захворювань внутрішніх органів черевної порожнини, які б могли сприяти настанню смерті не виявлено.

6. Смерть гр. ОСОБА_14 настала від гострої масивної крововтрати з розвитком гіповолемічного шоку, яка виникла внаслідок розриву капсули селезінки. Між травмою живота та настанням смерті має місце прямий причинний зв`язок.

7. Пошкодження в вигляді травматичного розриву селезінки з послідуючою кровотечею та крововтратою має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

8. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_35 , 1995р.н., методом газово-рідинної хроматографії виявлено наявність етилового спирту в концентрації - 1,5%, наявність метилового спирту, а також пропилового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. Така кількість етанолу в крові свідчить про те, що на момент смерті ОСОБА_14 перебував в середній ступені алкогольного сп`яніння.

Також, судом досліджено надані сторонами докази що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, згідно паспорта громадянина України ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Іллінці Іллінецького району Вінницької області.

Відповідно до характеристики виконавчого комітету Іллінецької міської ради №200 від 12 серпня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із сім`єю, склад якої: мати ОСОБА_5 , брат ОСОБА_36 , сестра ОСОБА_12 , брат ОСОБА_37 , брат ОСОБА_38 . Виховується в неповній сім`ї, ніде не навчається і не працює. Веде аморальний спосіб життя. Схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння різних крадіжок. Іншими компрометуючими матеріалами не володіють.

Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому будинку осіб за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 , брат ОСОБА_36 , сестра ОСОБА_12 , брат ОСОБА_37 , брат ОСОБА_38 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов неповнолітнього ОСОБА_3 в с. Хрінівка в житловому будинку прибрано, наявні продукти харчування, засоби особистої гігієни, присутні місця для відпочинку для всіх членів родини.

Згідно повідомлення Зозівського професійного аграрного ліцею Вінницької області №01-14/239 від 13 серпня 2024 року ОСОБА_3 був зарахований на навчання 01.09.2022 року по професії «Тракторист-машиніст с/г виробництва категорії А1,А2,В1; слюсар-ремонтник; водій автотранспортних засобів категорії С» з терміном навчання 3 роки. За період навчання зарекомендував себе тільки з негативної сторони, зацікавлення до навчання не виявляє, має велику кількість пропусків уроків без поважних причин. Схильний до протиправної поведінки, дрібних крадіжок, піддається чужому впливу. На зауваження педагогів реагує агресивно. Під час проживання в гуртожитку ліцею інколи знаходився в нетверезому стані.

Згідно довідки КНП «Іллінецька міська лікарня» № 01-35/1736 від 13.08.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, за амбулаторною психіатричною допомогою до лікаря психіатра на протязі 5 років не звертався.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 листопада 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно довідки інформаційного центру щодо судимості ОСОБА_3 раніше судимий 03.11.2022 року Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання строком 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. 20.11.2023 року знятий з обліку з Іллінецької ФДУ «Центр пробації» Вінницької області у зв`язку з закінченням іспитового строку. 07.12.2022 року поставлений на облік до Іллінецької ФДУ «Центр пробації» Вінницької області.

Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши покази сторін, дослідивши покази свідків та надані сторонами кримінального провадження докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду у відповідності зі ст. ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності приходить до висновку, що зазначені обставини, підтверджують обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 1ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

На підставі вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як нетяжкий злочин, та особливості й обставини його вчинення; особу винного, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, повністю усвідомив тяжкість злочину, осудив свої дії, визнав вину та щиро розкаявся, визнав цивільний позов в частині відшкодування матеріальних збитків завданих злочином, завданої шкоди не відшкодував. Суд також враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, вік.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, вчинення кримінального правопорушення через неналежні умови виховання.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання неповнолітнього ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді наданої Вінницьким районним сектором №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області відносно ОСОБА_3 , вказано, що зважаючи на інформацію, яка характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства з доцільністю проходження ним пробаційної програми «Зміна прокримінального мислення».

Згідно зі ст.103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

У керівних принципах ООН для попередження злочинності серед неповнолітніх (Ер-Ріядські керівні принципи) від 14.12.1990 р. зазначено, що попередження злочинності серед неповнолітніх є найважливішим аспектом попередження злочинності у суспільстві. Беручи участь у законній, соціально корисній діяльності та виробляючи гуманістичний погляд на суспільство та життя, молодь може бути вихована на принципах, які не допускають злочинну діяльність.

Згідно п. 23.2. Рекомендацій CM/Rec (2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу необхідно надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Відповідно до п. 42 Заключних зауважень Комітету ООН з прав дитини щодо об`єднаних п`ятого та шостого періодичних звітів України від 13.09.2022, на Україну покладено обов`язок привести свою систему правосуддя щодо дітей у повну відповідність з Конвенцією ООН про права дитини та іншими актуальними стандартами, у тому числі Керівними принципами Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей.

Також, Україну зобов`язано сприяти застосуванню до дітей, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, несудових заходів і, де це можливо, призначенню покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, таких як, пробація або громадські роботи.

Згідно зі ст. 37 Конвенції ООН про права дитини, тюремне ув`язнення дитини використовується лише як крайній захід.

У відповідності до ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила), заходи впливу повинні бути завжди співмірними не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, а й зі становищем і потребами неповнолітнього, а також із потребами суспільства.

Так, у справі № 133/3123/20 (постанова від 24.04.2024) Касаційний кримінальний суд висловив правову позицію про те, що особу обвинуваченого в контексті ст. 414 КПК України слід розуміти як сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на час прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Іншими проявами ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність або відсутність яких береться судом до уваги, є внутрішні переживання того, що сталося, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління (справа № 481/640/23).

Критерієм порівняння різних кримінально-правових заходів та/або способів їх реалізації з точки зору покращення/погіршення юридичного становища людини є ступінь втручання у її права і свободи залежно від характеру і тривалості зумовлених відповідними заходами обмежень, заборон та/або додаткових обов`язків і співвідношення їх з інтересами особи.

Призначення за вироком суду покарання завжди передбачає конкуренцію інтересів обвинуваченого щодо уникнення чи мінімізації негативних правових наслідків для себе й інтересу держави, який полягає у притягненні винної особи до кримінальної відповідальності в міру її вини. Зазначене зумовлюється юридичною природою покарання як передбаченого законом обмеження прав і свобод засудженого, що згідно зі ст. 50 КК застосовується за вироком суду з метою кари, виправлення особи і запобігання вчиненню нових злочинів.

Водночас основним критерієм градації видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, є місце прав людини, втручання в які передбачає кожний із заходів примусу, у загальновизнаній ієрархії людських цінностей. У цій ієрархії право особи на свободу й особисту недоторканість має вищу цінність порівняно з правом власності й іншими речовими правами. Виходячи із зазначеного ціннісного орієнтиру законодавчий перелік видів покарання, встановлений у ст. 51 КК України, побудований за принципом «сходів», де кожному виду покарання відведено відповідний щабель на шляху від менш до більш суворого.

При призначенні покарання суд враховує що згідно з положеннями ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 119 КК України є нетяжким злочином.

Згідно ч.3 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за нетяжкий злочин на строк не більше чотирьох років.

Суд вправі, за наявності до того підстав, звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Правові підстави і порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням унормовані статтями 75, 76 КК України.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень, передбачених статтею 104 КК України.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування заходу примусу, він може прийняти рішення про звільнення цієї особи від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, на підставі ч. 3 цієї ж статті суд наділений повноваженнями покласти на засудженого низку додаткових обов`язків, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, дотримуватися встановлених вироком вимог щодо вчинення певних дій обмеження спілкування, пересування і проведення дозвілля.

Таким чином, звільнення від відбування покарання з випробуванням має умовний характер: призначений захід примусу хоча й не застосовується, однак у перспективі особа звільняється від його відбування за умови виконання встановлених судом обов`язків протягом іспитового строку. Упродовж цього строку засуджений піддається заходам системного контролю за його поведінкою, які становлять втручання держави у сферу приватного життя людини і передбачають низку обмежень її особистих прав. Правовим наслідком невиконання відповідних обов`язків згідно із ч. 2 ст. 78 КК України є направлення особи судом для відбування призначеного покарання (справа № 617/775/20).

Відповідно до ст.69-1 КК України призначаючи покарання обвинуваченому за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, особу винного та його вік, негативні умови його життя та виховання, рівень розвитку неповнолітнього та інші встановлені і перелічені обставини справи, а також психологічні особливості неповнолітнього, зміст досудової доповіді органу пробації, позицію державного обвинувачення, законного представника неповнолітнього обвинуваченого, представника служби у справах дітей, представника ювенальної превенції, органу пробації щодо можливості виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, у відповідності до ст.75,104 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

При вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні суд зазначає наступне.

Під час кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 80800,00 грн. та моральної шкоди в сумі 1 000 000,00 грн., а також стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу адвоката визнав, а в частині моральної шкоди не визнав, оскільки сума, яку просить потерпілий є неспівмірною з його доходами, оскільки він ніде не працює.

Відповідно до частини 2 статті 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини.

При вирішенні цивільного позову потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди на суму 80800,00 грн., суд вважає, що на підставі частини 1 ст. 1166 ЦК України, в цій частині позов підлягає до задоволення повністю.

Внаслідок спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень - помер. Поховання ОСОБА_14 потягло матеріальні витрати, які підтверджені квитанціями, накладними і чеками, які позивач долучив в обґрунтування своїх вимог. Ці докази є належними і підтверджують матеріальні витрати потерпілого, які він поніс внаслідок необережного вбивства його сина. Таким чином, матеріальні збитки в повному обсязі слід стягнути з обвинуваченого, який винен у спричиненій матеріальній шкоді.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок злочину, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_7 була спричинена моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях, пов`язаних із втратою сина, сильному стресі, емоційному напруженні, погіршенні самопочуття і психологічного стану, у зв`язку з чим порушений звичайний уклад їх життя.

Такі обставини свідчать про завдання потерпілому моральної шкоди в розумінні положень ст. 23 ЦК України та згідно з вказаною нормою матеріального права і ст. 1168 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню в грошовому еквіваленті з обвинуваченого.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

З урахуванням засад розумності і справедливості, обставин справи, суд вважає, що заявлена представником в інтересах потерпілого позовна заява про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у сумі 1 млн гривень підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

В позовній заяві та в судовому засіданні, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, спричинену йому в результаті смерті сина потерпілий вказав на душевні страждання, зміну звичайного способу життя. Коштів саме в розмірі 1 млн гривень, на його думку, буде достатньою для відшкодування завданої йому шкоди так як у сина залишились діти яким потрібні будуть ці кошти.

Вказане є суб`єктивним припущенням потерпілої сторони, що всупереч п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не підтверджено доказами та визнається судом неспроможним.

При цьому, суд констатує, що потерпілий не виконав визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довів перед судом заявлений ним розмір моральної шкоди в повному обсязі.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілого який є особою похилого віку, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому в розмірі 500000,00 гривень та на переконання суду саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не буде становити надмірного тягаря для ОСОБА_3 , з урахуванням його матеріального стану та даних щодо його особи, який є неповнолітнім, росте у неповні сім`ї, на даний час немає заробітку, будь- якого майна та який не визнав цивільній позов в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З огляду на зазначене, вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 дані витрати в розмірі 10000,00 грн., що підтверджується квитанцією №26 від 26 вересня 2024 року на суму 10000 грн.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого залишити в силі до набрання вироком законної силі у виді домашнього арешту в певний період доби.

В кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_3 залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення та витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 у відшкодування майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 80800,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 500 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 понесені витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн..

Речові докази, а саме: зрізи нігтьових пластин, зразок крові, чоловічі сірі штани та дві шкарпетки чорного кольору - знищити. Арешт, накладений ухвалою Іллінецького районного суду від 14.08.2024 року на дане майно скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя