Справа№ 938/1483/24
Судове провадження № 1-кп/938/31/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.03.2024 за №0000028, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яблуниця, Верховинського району Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючого, особи з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимого, зареєстроване та фактичне місце проживання, за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_3 вчинив безгосподарське використання земель, що спричинило зниження їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_3 в осінній період часу 2023 року, на території господарства, вирішив облаштувати штучну водойму (ставок) на земельній ділянці сільськогосподарського призначення (цільове призначення:01.03 для ведення особистого селянського господарства), що прилягає до його господарства та перебуває у власності ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_2 . Не отримавши відповідних дозвільних документів у територіальній громаді щодо надання у користування чи власність вказаної земельної ділянки, не ініціюючи питання зміни її цільового призначення, та не маючи в наявності готового та затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, ОСОБА_3 діючи умисно, в осінній період 2023 року, точний час та дата не встановлені, в порушення вимог ст.ст.20, 125, 126, 168 Земельного кодексу України, без отримання від спеціально уповноважених органів влади відповідних дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву земельної ділянки для створення штучної водойми, використовуючи техніку та послуги невстановлених досудовим розслідуванням осіб, незаконно облаштував на земельній ділянці сільськогосподарського призначення (цільове призначення:01.03 для ведення особистого селянського господарства), що знаходиться неподалік його господарства за адресою АДРЕСА_2 , та перебуває у власності ОСОБА_6 , штучні водойми (ставки) загальною площею 0,0140 га і 0,0238 га, внаслідок чого порушено цілісність поверхневого шару ґрунту, а утворені заглиблення на вказаній частині земельної ділянки підтоплено підземними та стічними водами, що не дає можливості для відтворення природних властивостей землі і використання з метою сільськогосподарського виробництва, тобто призвело до виведення частини зазначеної земельної ділянки із сільськогосподарського обороту.

В судовому засіданні 10.03.2025 сторони, у відповідності до вимог ст.ст.468,469,472 КПК України, подали на затвердження укладену 10.03.2025 між прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , угоду про визнання винуватості, яка була змінена сторонами в порядку передбаченому ч.8 ст. 474 КПК України.

За змістом даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.254 КК України, не заперечує обставин вчинення інкримінованого йому проступку, що викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється, активно сприяє розкриттю кримінального правопорушення (проступку) та зобов`язується:

- надати детальні покази щодо фактичних обставин кримінального правопорушення (проступку), які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні;

- беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні;

-сприяти розслідуванню і встановленню обставин вказаного кримінального провадження.

Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.254 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав угоду про визнання винуватості від 10.03.2025 (із внесеними змінами), укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором (із внесеними змінами) затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, в обсязі обвинувачення, надав суду згоду на призначення узгодженого покарання. Вказав, що він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.4 ст.474 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході судового засідання. У вчиненому щиро розкаюється.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала угоду про визнання винуватості від 10.03.2025 (із внесеними змінами), укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , просить суд таку затвердити.

У ч.3 ст.474 КПК України закріплено, що якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом (ч.4 ст.474 КПК України). Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх (ч.6 ст.474 КПК України).

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості (ч.7 ст.474 КПК України).

Перелік умов угоди про визнання винуватості, які становлять її зміст, передбачений у ст.472 КПК України.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 07.04.2020 року в справі № 761/13021/19, провадження № 51-409 км 20, на суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов?язки щодо перевірки можливості її затвердження, ніж ті, які прямо передбачені у ст.474 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно частини другої статті 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.254 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України є проступком, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам, та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Сторонами угоди дотримано вимог ч.5 ст.469 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення особі про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Також сторонами дотримано вимог положень ст.472 КПК України, оскільки в угоді зазначено її сторони, сформульовано підозру та її правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні злочину, узгоджене покарання та згоду обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін, а саме прокурором, обвинуваченим та його захисником.

Перевіривши угоду про визнання винуватості, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.254 КК України, є правильною.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Взяті обвинуваченим ОСОБА_3 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання, очевидно можливі для виконання.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, які виражаються в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

При узгодженні покарання сторонами враховано, як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, являється особою з інвалідністю ІІ групи.

Обвинувачений ОСОБА_3 перебуває на обліку у психіатричному кабінеті, однак згідно висновку судово-психіатричного експерта №386/2024 від 17.10.2024, на період часу, що відноситься до інкримінованого йому кримінального правопорушення та на даний час, перебував у стані при якому був здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру, не потребує.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, не встановлено.

Перевіряючи покарання, узгоджене сторонами угоди, на відповідність вимогам КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке є проступком, особу обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав повністю, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, являється особою з інвалідністю ІІ групи, має на утриманні двоє малолітніх дітей, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відтак, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання за ч.1 ст.254 КК України, із застосування ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00ривень.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження в судовому засіданні угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим за участю захисника, та призначення ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 10 березня 2025 року (із внесеними змінами), укладену між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво в кримінальному провадженні - прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання зі застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1