03.03.25 Справа №469/179/25
1-кс/469/37/25
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2025 року с-ще Березанка
Слідчий суддя Березанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
встановила:
Прокурор просить накласти арешт на майно, вилучене при огляді місця події 20 лютого 2025 року, а саме 127 частин стовбурів дерев виду "акація" (точні розміри, а саме довжина та діаметр кожної частини вказано в протоколі огляду транспортного засобу, п.п.1 -127), із залишенням вказаного майна на зберіганні на території відділення поліції №8 МРУП ГУНП в Миколаївській області, з забороною користування та розпорядження вказаним майном ОСОБА_4 .
У ході огляду місця події 20 лютого 2025 року всередині автомобіля "MERCEDES-BENZ" моделі 408D, державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлені зрізи стовбурів дерев виду акація різної довжини та діаметру, які є свіжоспиляними та мають ознаки спилу механічним способом.
Таким чином, в ході огляду зафіксовано незаконне перевезення деревини без будь-яких дозвільних документів.
21 лютого 2025 року вказаний транспортний засіб оглянуто та здійснено заміри частин стовбурів дерев, які виявлено в багажному відділенні автомобіля, та визнано їх речовими доказами.
Прокурор посилається на те, що зазначене у клопотанні майно необхідне для розрахунку завданої шкоди, встановленими постановою КМУ від 23 липня 2008 року №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу та встановити шкоду стане можливим після додаткового огляду зрізаних стовбурів дерев за участі спеціаліста Державної екологічної інспекції Південно-західного округу "Миколаївська та Одеська область"; виявлені та вилучені стовбури дерев є предметом кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди у вигляді відбитків пальців рук та інші об"єкти, які потребують додаткової фіксації за участі криміналістичної лабораторії та якісного фіксування обставин вчинення злочину, а також використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, оскільки за допомогою вказаного автомобіля здійснювалась незаконна порубка, перевезення та зберігання оглядуваних зрізуваних стовбурів. Таким чином, спиляні стовбури дерев, які зафіксовані у протоколі огляду, необхідні для проведення експертного дослідження.
Прокурор вважає, що існують ризики конструктивних змін та заміни стовбурів дерев у ході їх подальшої експлуатації, що є підставою для застосування арешту майна.
У судове засідання прокурор не з"явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений.
Володілець майна у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений.
На підставі ч.1 ст.172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до змісту ст.170 КПК України, підставою для арешту майна є існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів мають існувати достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Клопотання про арешт майна розглядається за участю, зокрема, власника майна (ч.1 ст.172 КПК України).
Ухвалою слідчого судді від 24 лютого 2025 року первісне клопотання про арешт майна повернуте прокурору у зв"язку з невідповідністю вимогам ст.171 КПК України, так як наявне у ньому обгрунтування арешту майна являє собою цитування норм КПК, невідомої ухвали слідчого судді та припущення з викладом юридичних термінів, понять і фактів, які не відносяться до обставин кримінального правопорушення і обставин, що підлягають доказуванню під час вирішення питання про арешт майна; у клопотанні відсутні будь-які відомості про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а зафіксованого у ЄРДР факту незаконного перевезення деревини без будь-яких дозвільних документів без чіткого зазначення таких дозвільних документів, які передбачені певними нормами закону, недостатньо для висновку про незаконність такого перевезення.
Крім того, клопотання не містить чіткого викладу мети арешту майна, а зазначена у ньому мета розрахунку вказаної шкоди не передбачена нормами ст.170 КПК України; фактично у клопотанні відсутнє посилання на ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України, та на обставини, якими такі ризики обгрунтовуються.
28 лютого 2025 року до суду надано "виправлене клопотання", яке фактично є дослівним повторенням клопотання, повернутого ухвалою слідчого судді від 24 лютого 2025 року.
Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
На підставі п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, застосування яких, відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч.5 ст.132 КПК України).
На підставі ч.3 ст.22 КПК України під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України.
Виходячи із загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя не має повноважень виходити за межі наданого клопотання та самостійно визначати обставини, не зазначені у клопотанні.
Стороною обвинувачення не обгрунтовано належність вилученого майна до речових доказів, про що свідчить посилання у клопотанні на одночасну належність майна до предмету, знарядь та засобів вчинення кримінального правопорушення та можливість виявлення на ньому слідів пальців рук, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, є необгрунтованим припущенням; не викладені обставини, що свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, а не адміністративних правопорушень, не викладені норми законодавства, які передбачають необхідність дозвільних документів для перевезення деревини, що могло б сприяти встановленню ознак кримінального правопорушення у такому діянні; зазначена прокурором мета арешту майна - розрахунок завданої шкоди за таксами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", не передбачена ст.170 КПК України та виходячи зі змісту зазначеної постанови, не може бути досягнута шляхом арешту майна, оскільки відповідно до цієї постанови для обчислення шкоди необхідні лише виміри діаметрів дерев у корі біля шийки кореня, тобто виміри дерева (пня) на місці зрубу, а не зрубаних стволів дерева; якісне фіксування обставин вчинення кримінального правопорушення не є метою арешту майна і може бути досягнуте за допомогою інших передбачених законом слідчих (процесуальних) дій, зокрема, оглядом майна/місця події; посилання прокурора на існуючі ризики конструктивних змін під час подальшої експлуатації стволів дерев внаслідок їх зміни та заміни є припущенням та не містить викладу обставин, якими обгрунтовуються такі ризики.
Крім того, неявка прокурора у судове засідання для розгляду клопотання про арешт майна свідчить про непідтримання прокурором зазначеного клопотання.
Оскільки прокурором не доведено необхідності арешту майна та наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, на підставі ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и л а :
У задоволенні клопотання відмовити.
Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та володільцю майна.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: