УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 465/9405/23

провадження № 51-4914 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарженнявироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року,

встановив:

Із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Вироком Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2024 року скасовано в частині призначеного покарання та постановлено в цій частині новий вирок. Призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. В решті вирок залишено без змін.

Засуджений звернувся із касаційною скаргою та клопотанням про поновлення йому строку касаційного оскарження вироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року.

Клопотання засудженого мотивовано тим, що він є юридично необізнаним, копію вироку апеляційного суду не отримував та про строк на його касаційне оскарження дізнався тільки після звернення до адвоката 25 вересня 2024 року. При цьому лише 17 жовтня 2024 року його захисником було отримані копії рішень судів першої та апеляційної інстанцій на його заяву. Крім того, після ухвалення вироку апеляційним судом у вересні 2024 року ОСОБА_4 за власним бажанням був мобілізований до лав ЗСУ та на даний час проходить службу у військовій частині. Також вказує, що відповідно до змін до ст. 401 КК України від 20 серпня 2024 року, які набули чинності 07 вересня 2024 року, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності, тому необхідно переглянути вирок апеляційного суду. Враховуючи вищенаведене, засуджений вважає, що строк на касаційне оскарження вироку апеляційного суду пропущений ним з поважних причин та підлягає поновленню.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає поверненню засудженому, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК Україникасаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Проте, доводи клопотання про поважність причин пропуску строку касаційного оскарження, які, на думку засудженого, перешкодили йому оскаржити судове рішення у визначений законом строк, є непереконливими та не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Згідно із ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Під поважними причинами потрібно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає особі, наділеній правом касаційного оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, який є достатньо тривалим для прийняття учасником провадження виваженого і обґрунтованого рішення щодо звернення із касаційною скаргою та її написання, після закінчення якого контрольна функція Суду не здійснюється.

Як убачається із копій судових рішень, оскаржуваний вирок апеляційного суду ухвалений 13 травня 2024 року за участю засудженого ОСОБА_4 , який під вартою не перебував, та йому було відомо про строки та порядок оскарження вказаного вироку згідно вимог ст. 426 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК України, останнім днем строку на подання касаційної скарги є 14 серпня 2024 року.

Із матеріалів касаційного провадження слідує, що ОСОБА_4 16 грудня 2024 року звертався з касаційною скаргою та клопотанням про поновлення строку та ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2024 року йому відмовлено у поновленні строку на касаційне оскарження вироку апеляційного суду та повернуто його касаційну скаргу.

Згідно відмітки штемпелю на поштовому конверті засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою 29 січня 2025 року, тобто після спливу тримісячного строку на касаційне оскарження вироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року.

При цьому, доводи клопотання про поважність причин пропуску строку касаційного оскарження, які, на думку засудженого, перешкодили оскаржити судове рішення у визначений законом строк, знову є непереконливими та не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Верховний Суд бере до уваги, що установлений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. Водночас особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право.

Водночас доводи засудженого в обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження вироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, які пов`язані із посиланням на те, що він не отримував його копію та судові засідання були проведенні без захисника, вже були предметом розгляду попереднього, аналогічного за змістом клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. До того ж, як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 30 грудня 2024 року, це не є поважною причиною пропуску засудженим строку на касаційне оскарження, враховуючи те, що останній не вказує, які об`єктивні обставини унеможливили його звернутись із касаційною скаргою протягом тримісячного строку після винесення вироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року.

Крім того, як наголошувалось Верховним Судом, засуджений та захисник є окремими самостійними суб`єктами права на касаційне оскарження, тому наведені засудженим обставини не можуть братися до уваги як непереборні і такі, що є об`єктивними та не залежать від особи, при вирішенні питання про наявність поважних причини пропуску ним процесуального строку.

Водночас, у разі зацікавленості засуджений не був позбавлений можливості ознайомитись із повним текстом вироку апеляційного суду щодо нього в Єдиному державному реєстрі судових рішень, загальний доступ до якого забезпечено 16 травня 2024 року. Засуджений також не спростовує того факту, що в межах тримісячного строку ним не вчинялось жодних дій для отримання копії оспорюваного рішення.

При цьому посилання засудженого на його юридичну необізнаність та проходження служби у військовій частині з вересня 2024 року також не є безумовними і поважними причинами поновлення строку на касаційне оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 426 КПК України, який сплив 14 серпня 2024 року.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежали від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах установленого законом або судом строку.

Тому повторне клопотання засудженого не містить жодних нових аргументів щодо причин, які перешкодили йому оскаржити судове рішення у передбачений законом тримісячний строк, та які відповідно до вимог кримінального процесуального закону були б поважними, а тому воно задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, підстав для поновлення відповідного строку не вбачається, а тому, касаційна скарга засудженогопідлягає поверненню особі, яка її подала.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Львівського апеляційного суду від 13 травня 2024 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3