Справа № 308/966/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород кримінальне провадження №0001718, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2022 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Концово Ужгородського району Закарпатської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.185 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001718, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2022 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2024 року вказане кримінальне провадження прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 10.03.2025 призначено до судового розгляду.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06 грудня 2022 року, близько 12 години 45 хвилини зайшов до магазину «Єва» який розташований за адресою: м.Ужгород, вул. Минайська, буд. 37.

Знаходячись у приміщенні магазину «Єва» який розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 37 , ОСОБА_3 , підійшов до стелажу з торговою продукцією, який розташований по середині торгового залу, побачив косметичні товари та шоколадні вироби на вказаному стелажі, після чого у останнього виник протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, ОСОБА_3 , 06 грудня 2022 року, в період часу з 12 години 45 хвилини по 12 годину 53 хвилину, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, дістав з стелажу: одну помаду для губ «Flormar» тон 07 вартістю 133,44 грн., одну помаду для губ рідку матову стійку 06 «Flormar» вартістю 133,44 грн., один батончик молочний «Рошен» вартістю 8.67 грн., одну шоколадну фігурку «Рошен» вартістю 19,15 грн., поставив перелічені товари у куртку та після чого, не здійснивши оплати їх вартості, о 12 годині 53 хвилині направився до виходу з приміщення магазину «Єва» тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але воно не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки він був зупинений з викраденим товаром співробітником магазину при виході з нього.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 , заподіяв ТОВ «РУШ» матеріальних збитків на загальну суму 294,62 гривень.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

12.03.2025 року від обвинуваченого ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття даного кримінального провадження. Вказано, що згідно обвинувального акту даним кримінальним правопорушенням потерпілому ТОВ «РУШ» завдано матеріальні збитки на суму 294,62 грн.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набрав чинності закон України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (№3886-ІХ), яким декриміналізована кримінальна караність діяння яке він вчинив. На підставі вищенаведеного, керуючись п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, просить закрити вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив закрити дане кримінальне провадження, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв"язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Потерпілий ТОВ "РУШ" в судове засідання не забезпечив явку повноважного представника, хоча про дату, час та місце даного засідання повідомлявся належним чином. При цьому, в матеріалах справи наявна заява представника потерпілого ТОВ "РУШ" - ОСОБА_5 від 19.01.2023, в якій просить проводити судовий розгляд без її участі.

За наведеного, враховуючи відсутність заперечень учасників судового провадження, та враховуючи положення ст.325 КПК України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд без потерпілого.

Заслухавши думку учасників судового засідання, розглянувши клопотання, дослідивши матеріали справи що стосуються його вирішення, суд приходить до наступних висновків.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів". Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Так, згідно з ч.1 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 Розділу ХХ Податкового Кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,00 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV ПКУ передбачено, що така пільга становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня звітного податкового року. У 2022 році податкова пільга становила 1342 грн.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2022 рік становить 2684 грн.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У той же час Суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподаткованим мінімумам, здійснюється виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Як слідує з обвинувального акту ОСОБА_3 інкримінується закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, на суму 294,62 грн, такі його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України. Відтак розмір викраденого обвинуваченим майна згідно обвинувальному акту становить 294,62 грн., та є меншим двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановлених законом на 1 січня звітного податкового року (у якому вчинене це кримінальне правопорушення), тому вказані дії обвинуваченого не тягнуть за собою кримінальну відповідальність і можуть бути лише підставою для адміністративної відповідальності.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені частиною першою статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 року в справі № 591/6379/16-ц).

У відповідності до п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Згідно абзацу 4 частини 7 ст.284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 479-2 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. В даному випадку, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 витрат на залучення експерта у справі.

Керуючись ст. ст. 349, 373-374, 381-382 КПК України, ст. ст.12, 50, 185 КК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого задовольнити.

Кримінальне провадження №0001718, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2022 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України, - закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1