Справа № 592/1324/25
Провадження № 1-кс/592/757/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду міста Суми ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

установив:

28.01.2025 до Ковпаківського районного суду міста Суми надійшла вказана скарга, яка згідно Протоколу автоматичного визначення слідчого судді 28.01.2025 передана для розгляду слідчому судді Ковпаківського районного суду м. Суми.

Дослідивши скаргу та долучені до неї матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно статті 306 Кримінального процесуального кодексу України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган дії або бездіяльність якого оскаржуються, з урахуванням вимог статей 32, 33 Кримінального процесуального кодексу України щодо територіальної та інстанційної підсудності.

Звертаючись до слідчого судді Ковпаківського районного суду міста Суми, ОСОБА_2 у поданій скарзі порушує питання про бездіяльність Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи з аналізу статті 32 КПК України щодо територіальної підсудності, приходжу до висновку про те, що дана скарга не підлягає розгляду слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми, оскільки місцезнаходженням Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР у м. Полтаві є адреса: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 98А, яке відноситься до територіальної підсудності слідчих суддів Зарічного районного суду м. Суми.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України скарга повертається у разі якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

За наведеного на підставі пункту 2 частини 2 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України скарга підлягає поверненню ОСОБА_2 як така, що не підлягає розгляду в Ковпаківському районному суді міста Суми.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган дії або бездіяльність якого оскаржуються.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу особи, яка подала скаргу, що ч. 2 ст. 1 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Конституцією України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Крім цього, частина 1 статті 29 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Статтею 6 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» встановлено, що кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою. Держава забезпечує кожному громадянинові України можливості для опанування державної мови через систему закладів дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної),фахової передвищої, вищої освіти, освіти дорослих, а також через підтримку неформальної та інформальної освіти ,спрямованої на вивчення державної мови. Держава організовує безкоштовні курси української мови для дорослих та забезпечує можливість вільно опанувати державну мову громадянам України, які не мали такої змоги.

Поряд із цим, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Отже, гарантоване право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених законом механізмів (процедур).

Відповідно до статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України.

В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.

Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування.

Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким" державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Отже, мовою актів, роботи, діловодства та документації в судах України є виключно Українська мова.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації. Державний статус української мови є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави. Статус української мови як єдиної державної мови в Україні визначається виключно Конституцією України. Порядок функціонування і застосування державної мови визначається виключно законом. Навмисне спотворення української мови в офіційних документах і текстах, зокрема навмисне застосування її з порушенням вимог українського правопису і стандартів державної мови, а також створення перешкод та обмежень у застосуванні української мови тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначені цим Законом. Українська мова як єдина державна мова виконує функції мови міжетнічного спілкування, є гарантією захисту прав людини для кожного українського громадянина незалежно від його етнічного походження, а також є фактором єдності і національної безпеки України.

Відповідно до статті 14 цього Закону у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

З матеріалів скарги вбачається, що вона виконана російською мовою, мовою країни-агресора.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У постанові від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду відступила від висновків судових палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду, які зазначали про те, що повернення апеляційної скарги, складеної недержавною мовою, є порушенням принципу доступу до правосуддя, та зазначила нову правову позицію, згідно з якою скарги, в тому числі апеляційні скарги, мають бути викладені державною мовою або в перекладі на державну мову.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання документів (у тому числі апеляційних і касаційних скарг) українською мовою не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Відповідно, реалізуючи своє право на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою володіють, а також право на оскарження судових рішень в апеляційній (касаційній) інстанції, підозрюваний, обвинувачений чи засуджений вправі звертатися до перекладачів по допомогу для перекладу документів, які готуються на розгляд суду. Тоді як процесуальним законодавством не передбачено залучення перекладача для перекладу саме суду процесуальних документів, переданих на їх розгляд, складених недержавною мовою.

До того ж, до прийняття скарги до розгляду, слідчий суддя, суд позбавлені можливості постановляти процесуальні рішення, у тому числі щодо залучення перекладача. Тоді як учасники провадження, які потребують послуг перекладача, якщо він не був залучений, можуть порушити питання про таке залучення відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги» від 24 червня 2016 року № 401.

Дотримання учасниками кримінального провадження вимог до мови, якою здійснюється кримінальне провадження, що включає необхідність подання процесуальних документів (заяв, клопотань, скарг) державною мовою, є однією з загальних засад кримінального провадження, які визначені у частині першій статті 7 КПК України.

Відтак, звернення до суду з процесуальними документами (клопотаннями, заявами, скаргами) на будь-якій іноземній мові, зокрема російській, без подання їх перекладу державною мовою, є неприпустимим.

Вимоги щодо викладення документа процесуального характеру державною (українською) мовою викладені також в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 9901/98/19 та від 12 лютого 2020 року у справі № 9901/12/20.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повернути особі, яка подала скаргу.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє її права повторного звернення до слідчого судді у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1