В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 року Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю покурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000013 від 21.02.2023, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мощаниця, Острозької МТГ Рівненської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має троє малолітніх дітей, непрацюючого, раніше несудимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 13.08.2020, перебуваючи в приміщенні, в якому здійснює свою діяльність приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 , вчинив підроблення офіційного документа, зокрема, вніс до акту прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020 неправдиві відомості щодо факту належності на праві власності нежитлового приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі якого до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» перейшло нежитлового приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України.

Окрім того, ОСОБА_4 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, зокрема, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 03.06.2020, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) завідомо підроблений документ, зокрема: сертифікат відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010 виданий інспекцією ДАБК у Львівській області з метою використання вказаного підробленого документа на заволодіння чужим майном шляхом обману та для здійснення правочину з нерухомим майном.

Зокрема, що 03.06.2020, маючи та реалізовуючи свій злочинний умисел на протиправне заволодіння нерухомим майном, переслідуючи корисливу мету, спрямовану на заволодіння чужим майном, а саме: нежитловим приміщенням площею 61.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , прибув до виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області, що за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, м. Бібрка, вул. Тарнавського, 22. Перебуваючи у згаданому приміщенні, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та володіючи інформацією про те, що нежитлове приміщення у АДРЕСА_4 (цокольний поверх) - ніколи не перебувало у його власності, а є об`єктом комунальної власності Львівської міської ради, подав державному реєстратору виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_8 заяву від 03.06.2020 про передачу в приватну власність нежитлового приміщення площею 61.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , квитанцію про оплату №2 від 03.06.2020 на суму 210 грн., призначення якої - адміністративний збір за державну реєстрацію, технічний паспорт на нежитлові приміщення АДРЕСА_5 , до яких долучив заздалегідь підготовлений завідомо підроблений документ, а саме: сертифікат відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010, виданий інспекцією ДАБК у Львівській області, на підставі яких, 03.06.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_8 (який не був обізнаний у механізмі вчинення кримінального правопорушення) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на нежитлові приміщення №21 площею 61.9 кв.м. реєстраційний номер 101 за адресою: АДРЕСА_4 за ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) в особливо велоиких розмірах , зокрема, що діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, та знаючи, що нежитлове приміщення у АДРЕСА_4 (цокольний поверх) - ніколи не перебувало у його власності, а також усвідомлюючи, що в останнього відсутні будь-які законні підстави на отримання у приватну власність вказаного об`єкту нерухомого майна Львівської міської ради, використавши завідомо підроблений документи, а саме: сертифікат відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010 виданий інспекцією ДАБК у Львівській області, шляхом введення в оману особи, уповноваженої на вчинення юридично значущих дій, а саме: державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_8 (який не був обізнаний у механізмі вчинення кримінального правопорушення), використавши завідомо підроблені документи та шляхом вчинення дій спрямованих на державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна, всупереч Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шахрайським способом заволодів об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 , та заподіяв майнову шкоду в особливо великих розмірах законному власнику об`єкту нерухомого майна - територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на загальну суму 1 532 142 гривні, що відповідно до примітки ст.185 КК України є майновою шкодою в особливо великих розмірах.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення сусвільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації ( відмиванню) доходів, зокрема, що керуючись злочинним умислом, з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно - небезпечних наслідків, 13.08.2020 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, у якому приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 у м.Львові по вул.Коперника, 47 засвідчено справжність підписів ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , передав до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРТУНА СИСТЕМ ІНВЕСТ», нежитлове приміщення №21 площею 61.9 кв.м., реєстраційний номер 101 за адресою: АДРЕСА_4, чим реалізував набуте ним внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння право на розпорядження вищезазначеним об`єктом нерухомості, та відчужив вказане майно на загальну суму 1 532 142 гривні.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив наступне. У 2020 році він працював різноробочим на будовах міста Львова, зокрема, на одному із об`єктів по вулиці Січових Стрільців робили ремонт кафе. На будові з ним працював мужчина, який називався ОСОБА_10 , якого вважали прорабом. Останній запропонував ОСОБА_4 зареєструватись приватним підприємцем, щоб самостійно займатись ремонтами. Він (обвинувачений) подумав і вирішив погодитись, оскільки вирішив, що це йому буде вигідніше і прибутковіше, хоча для цього не мав ні відповідної освіти, ні знань, ні навиків підприємництва, оскільки був просто різноробочим і наймався на будь-які будівельно-ремонтні роботи. Через якийсь час ОСОБА_10 прийшов на роботу, попросив у нього копію паспорта та ідентифікаційного коду для реєстрації ОСОБА_4 приватним підприємцем, які згодом передав останньому. Через якийсь час його завели до нотаріуса підписати документи, щоб провести реєстрацію ФОП. Жодних документів ОСОБА_4 на руки ніхто не давав і про те, що він був власником нерухомого майна, останній довідався під час проведення досудового розслідування. Зі свідком Фортуною він незнайомий, з ТЗОВ «Фортуна Систем Інвест» ніяких господарських відносин не мав. Вважає, що його ввели в оману, обшахрували, скориставшись його нерозумінням ситуації, наївністю та відсутністю елементарних знань і навиків у підприємницькій діяльності.

В подальшому, ОСОБА_10 звільнився з робочої бригади, а ОСОБА_4 ще якийсь час працював з іншими працівниками, доки була робота, однак за це їм не заплатили за три тижні. Нотаріуса в судовому засіданні ОСОБА_4 вперше побачив. Факт підписання договору в нотаріуса йому невідомий. Де знаходиться місто Бібрка, йому невідомо, до реєстратора в місті Бібрка ніколи не звертався. Реєстратори йому невідомі. Ознайомившись з журналом реєстрації нотаріальних дій, ОСОБА_4 заперечив свій підпис у цьому документі.

Представник потерпілого - ЛМР в судовому засіданні підтримав позицію прокурора щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень. Приміщення за адресою АДРЕСА_4 на підставі судового рішення повернуто у власність територіальної громади міста Львова.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 за клопотанням сторони обвинувачення, судом було допитано свідків, які, на думку прокурора, вказують на обставини вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Зокрема, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , яка на час означених подій працювала державним реєстратором у виконавчому комітеті Бібрської міської ради, ствердила, що з ОСОБА_4 особисто не знайома, ніколи його не бачила. В силу своїх обов`язків вона приймає громадян, розглядає документи на предмет їх достовірності та наповненості. Свідок визнала, що оформляла заяву на реєстрацію об`єкта нерухомості - АДРЕСА_4 , підписала та зареєструвала її. Оглянувши заяву на реєстрацію права власності, свідок підтвердила суду свій підпис на цій заяві. Право власності на об`єкт реєстрував державний реєстратор ОСОБА_8 , оскільки саме він мав право реєстрації об`єктів нерухомості з іншого регіону, зокрема, міста Львова, і це визначає начальник. Чому немає підпису заявника, тобто ОСОБА_4 на цій заяві, свідок пояснити не змогла. Зазначила, що вона лише сформувала заяву, відсканувала всі документи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який працював на посаді начальника відділу державної реєстрації Бібрської міської ради, зазначив, що ОСОБА_4 він не знає, в суді бачить вперше. Деталі реєстрації приміщення за адресою АДРЕСА_4 не пригадує. Визнає, що розглядав таку заяву та приймав рішення щодо реєстрації права власності. Хто безпосередньо в приміщені виконкому Бібрської міської ради Перемишлянського району приймав заяву від імені ОСОБА_4 про передачу у приватну власність спірного нежитлового приміщення, не пригадує. Також свідок повідомив, що міг розглядати заяву за відсутності на ній підпису ОСОБА_4 , як власника майна, оскільки це людський фактор і такі помилки є можливими. До заяви повинні додаватись всі документи на майно і квитанція про сплату адміністративного збору. Зазначив, що сертифікат відповідності являється правовстановлюючим документом. Документи на земельну ділянку подавати було не потрібно, оскільки це не є індивідуальна забудова.

Свідок ОСОБА_12 ствердив, що працював на посаді начальника інспекції ДАБІ в 2010 році. Замовником будівництва може бути лише власник приміщення. Оскільки ОСОБА_4 не був власником приміщення за адресою АДРЕСА_4 , то не міг бути замовником будівництва. Хто і коли видавав сертифікат відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010, йому невідомо; допускає, що цей документ підроблений.

Свідок ОСОБА_7 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу, в судовому засіданні повідомила, що особисто з ОСОБА_4 не знайома, таку особу не пригадує. Ствердила, що посвідчувала справжність підпису на документах щодо внесення майна в статутний капітал ТОВ «Фортуна». Пригадати в деталях цю нотаріальну дію не змогла за спливом часу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив, що таку особу, як ОСОБА_4 не пам`ятає. Років чотири назад, з травня по серпень 2020 року, був засновником фірми «Фортуна систем інвест». Про приміщення на вулиці Ужгородська нічого пригадати не може. Щодо передачі цього приміщення ОСОБА_4 його фірмі не пам`ятає, зокрема, не може згадати чи взагалі знайомий з ОСОБА_4 , і щодо передачі приміщення жодні обставини йому невідомі. Ознайомившись із журналом реєстрації вчинення нотаріальних дій, свідок зазначив, що підпис, який там наявний, схожий на його підпис, однак, він не може про це стверджувати однозначно. Чи був у нотаріуса ОСОБА_7 - не пригадує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який працював на посаді директора ЛКП «Старий Львів», повідомив, що з ОСОБА_4 ніколи знайомий не був. ЛКП орендувало приміщення за адресою АДРЕСА_4. В червні 2021 року йому повідомили, що невідомі особи проводять в цьому приміщенні ремонтні роботи. На даний час приміщення закрите. А договір оренди закінчився в 2021 році.

Також судом було прослухано в судовому засіданні диск із допитом свідка ОСОБА_14 , який допитувався під час досудового слідства слідчим суддею Личаківського районного суду міста Львова в порядку статті 225 КПК України. Свідок працював на посаді 1-го заступника начальника інспекції ДАБК. Свідкові пред`являлась для огляду копія Сертифікату відповідності серії НОМЕР_1, та свідок заперечив можливість видачі такого сертифікату.

Проаналізувавши показання допитанихх свідків, суд констатує, що жоден з них не вказує на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила інкриміновані кримінальні правопорушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 прокурором надано наступні докази.

Зокрема, із відповіді інспекції ДАБК ЛМР за №2274-23 від 28.03.2023 вбачається, що дозвільні документи за адресою АДРЕСА_6 , до інспекції не передавались.

Із відповіді Галицької районної адміністрації ЛМР за № 2351-23 від 30.03.2023 вбачається, що інформація щодо належності ОСОБА_4 житлових або нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_4 в районній адміністрації відсутня. Інформація про те, чи погоджувався районною адміністрацією акт готовності об`єкта до експлуатації від 27.12.2010, про який зазначено в сертифікаті відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010, у районній адміністрації відсутня.

Згідно відповіді Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування ЛМР за №2432-23 від 03.04.2023, відповідно до інформації, взятої з реєстраційної бази ЛМР LOTUS, звернень від громадянина ОСОБА_4 про отримання вихідних даних на виконання будівельних робіт (будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт) приміщення № 21 або будь-яких інших приміщень у будинку АДРЕСА_4 в Львівську міську раду не надходило. Вихідні дані ОСОБА_4 на будівництво, реконструкцію, реставрацію та капітальний ремонт приміщення № 21 або будь-яких інших приміщень у будинку АДРЕСА_4 не видавались. Акт готовності об`єкта до експлуатації від 27.12.2010, про який зазначено в сертифікаті відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010, виконавчими органами міської ради не погоджувався.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 57 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , 19.10.2017 було зареєстроване за Львівською міською радою на праві комунальної власності.

Згідно копії Сертифікату відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010, виданого Інспекцією ДАБК у Львівській області, відповідно до якого засвідчується відповідність закінченого будівництвом об`єкта - нежитлових приміщень після реконструкції загальною площею 61,9 кв.м. по АДРЕСА_4 , замовником будівництва зазначений ОСОБА_4 .

Згідно заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої від імені ОСОБА_4 , видом реєстрації зазначено виникнення права власності. В заяві зазначено, що додано Сертифікат ДАБІ номер НОМЕР_1 від 31.12.2010 року. Інших документів, які є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, в заяві не зазначено. При цьому, дана заява не містить підпису заявника, не містить його адреси, номера телефону, чи електронної пошти. До заяви також не додано копію документа, що посвідчує особу ОСОБА_4 .

Згідно протоколу огляду місця події від 03.05.2023, проведено огляд зовнішньої частини приміщення за адресою: АДРЕСА_4 . В протоколі огляду зазначено, що вхід всередину здійснюється через металеві двері коричневого кольору, які на момент огляду були зачинені.

Згідно протоколу обшуку від 25.05.2023 проведено обшук у приміщенні № 21 за адресою: АДРЕСА_4. Під час обшуку нічого не вилучалось.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 30 травня 2023 року (справа № 463/2221/23) накладено арешт на приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4, та приміщення за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно протоколу тимчасового доступу до речей та їх вилучення від 21.09.2023, проведено вилучення документів у приватного нотаріуса ОСОБА_7 та вилучено копії з реєстру нотаріальних дій № 02-33, реєстровий номер нотаріальної дії 857-862, з відміткою «згідно з оригіналом» в прошитому стані, а також письмові пояснення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .

Згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій (справа №02-33, том №1) 13.08.2020 під номером нотаріальної дії 857-862 зареєстровано нотаріальну дію щодо внесення ОСОБА_4 до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» нежитлового приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно письмових пояснень приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , 13 серпня 2020 року нею вчинено нотаріальну дію - засвідчення справжності підписів ОСОБА_4 та директора ТОВ «Фортуна Систем Інвест» ОСОБА_9 на трьох примірниках акту прийому-передачі нерухомого майна у зв`язку з внесенням вкладу ОСОБА_4 до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест», а саме: нежитлового приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4. Оригінали вказаних документів у справі відсутні, оскільки Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Міністерством юстиції України 20.02.2012 зберігання примірників актів приймання-передачі нерухомого майна, та документів, на підставі яких засвідчуються підписи на актах приймання-передачі нерухомого майна, не передбачено.

До матеріалів кримінального провадження долучено копію акту прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020 у зв`язку з внесенням вкладу ОСОБА_4 до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест», а саме: нежитлового приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4.

Згідно заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.08.2020 ТОВ «Фортуна Систем Інвест» звернулось до державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_7 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4, приміщення 21.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 53634811 від 17 серпня 2020 року державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус ОСОБА_7 вирішила провести державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 101 за адресою АДРЕСА_4, приміщення 21, за суб`єктом ТОВ «Фортуна Систем Інвест», податковий номер 43628994.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення №21 загальною площею 61,9 кв.м. по АДРЕСА_4 зареєстроване на праві власності за ТОВ «Фортуна Систем Інвест».

В подальшому, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус ОСОБА_15 вирішила провести державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 101 за адресою АДРЕСА_4, приміщення 21, за суб`єктом ТОВ «Неро-Продмаркет», податковий номер 40371182.

Згідно Постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у справі №914/2736/21 було залишено без змін постанову Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2023 та рішення Господарського суду Львівської області від 17.07.2023 в частині витребування майна з чужого незаконного володіння з припиненням права власності.

Зокрема, як вбачається з цієї постанови, Львівська міська рада звернулась до господарського суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння з припиненням права власності щодо нерухомого майна за адресою АДРЕСА_4, приміщення 21. Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.07.2023, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2023, було витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ «Бонус Плюс Інвест» нежитлові приміщення площею 61,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_4, з припиненням права власності ТОВ «Бонус Плюс Інвест» на ці приміщення. В цій частині судове рішення було залишене без змін судом касаційної інстанції.

Згідно постанови прокурора про об`єднання матеріалів кримінального провадження від 18 жовтня 2023 року матеріали кримінального провадження №0000013 від 21.02.2023, яке розслідувалось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, було об`єднано з матеріалами кримінального провадження №0000110 від 17.10.2023, яке розслідувалось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України. Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно №0000013.

Згідно постанови прокурора про об`єднання матеріалів кримінального провадження від 18 січня 2024 року матеріали кримінального провадження №0000013 від 21.02.2023, яке розслідувалось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України та ч.3 ст.191 КК України, було об`єднано з матеріалами кримінального провадження №0000293 від 18.01.2024, яке розслідувалось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України. Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно №0000013.

Постановою від 19 січня 2024 року начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ ЛРУП № 1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_16 постановлено перекваліфікувати у кримінальному провадженні №0000013 від 21.02.2023 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.367, ч.3 ст.191, ч.1 ст.209 КК України, на кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України.

Згідно Висновку експерта №90/23 від 05.01.2024 за результатами судової оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість нежитлового приміщення площею 61,9 кв.м., реєстраційний номер 101 за адресою: АДРЕСА_6 , станом на 03.06.2020 з визначенням технічного стану як задовільний, становить 1 532 143,00 грн., без урахування ПДВ.

Згідно матеріалів камеральної перевірки щодо законності дій державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_8 , ініційованої Галицькою окружною прокуратурою міста Львова та проведеної на підставі наказу Міністерства юстиції України №2850/7 від 07.12.2023, встановлено порушення державним реєстратором ОСОБА_8 вимог статей 3, 10, 18, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 2, 12, 14, 40, 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, оскільки проведено державну реєстрацію без документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції, та без направлення відповідного запиту до органу, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав, про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013.

Незважаючи на встановлення порушень в діях державного реєстратора при реєстрації речових прав на нерухоме майно, органом досудового розслідування та прокурором не надано оцінки щодо наявності в діях державного реєстратора ознак кримінально-караного діяння.

Постановою слідчого від 22 січня 2024 року про відібрання зразків для експертиз постановлено відібрати у ОСОБА_4 експериментальні зразки підпису для проведення експертизи.

Протоколом відібрання зразків для експертиз від 22 січня 2024 року у ОСОБА_4 відібрано експериментальні зразки підпису для проведення експертизи, які останній добровільно надав.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 заперечував підписання ним ряду документів, які наявні у матеріалах даного кримінального провадження, почеркознавча експертиза органом досудового розслідування проведена не була.

У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

ОСОБА_4 обвинувачується y використанні завідомо підробленого документа, а саме, Сертифіката відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010 року, шляхом подачі такого документа 03.06.2020 державному реєстратору виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_8 .

Згідно примітки до статті 358 КК України, під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Відповідно до частини 3 статті 99 КПК України сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

В матеріалах кримінального провадження міститься копія Сертифікату відповідності НОМЕР_1 від 31.12.2010 року. Встановити, чи державному реєстратору надавався оригінал цього документа, не виявилось можливим.

Таким чином, сторона обвинувачення не довела, що наявна у матеріалах кримінального провадження копія сертифікату відповідності відповідає критерію «офіційний документ» відповідно до вимог примітки до статті 358 КК України та може бути предметом цього злочину.

За змістом офіційний документ підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру.

Сторона обвинувачення стверджує, що копія Сертифікату могла бути підставою для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_4 .

Проте, суд з таким твердженням не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 03.06.2020) однією із загальних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно п.п.1, 2 ч.3 ст.10 зазначеного закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно п.3 ч.3 ст.10 цього закону під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Згідно ч.8 ст.18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно п.2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, реконструкція - це реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єкта містобудування.

Згідно п.40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Згідно п.43 Порядку для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у результаті реконструкції такого об`єкта подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 3) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалася в результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор з використанням наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в зазначеному Реєстрі.

Таким чином, державному реєстратору ОСОБА_8 не було подано документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції. В свою чергу, державний реєстратор повинен був витребувати такий документ або направити відповідний запит до органу, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав, про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013.

З наведеного вище вбачається, що подана державному реєстратору копія Сертифікату відповідності не могла бути підставою для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_4 .

Оскільки предметом розглядуваного злочину не являються документи, які хоч і мають певне юридичне значення, але не надають конкретних прав, а відтак, з врахуванням вищевикладеного, копія сертифікату відповідності, яка надавалася державному реєстратору, не може бути предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.4 ст.358 КК України, виражається у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності, коли документ передається уповноваженим особам, або пред`явленні їх, наприклад, для ознайомлення з його змістом, але сам підроблений документ залишається у володінні винного. Злочин вважається закінченим з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети.

Суб`єктивна сторона даного складу злочину характеризується прямим умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є мета - використання підробленого документа, як самим підроблювачем, так і іншими особами.

Метою використання підробленого документа з числа зазначених диспозиції статті 358 КК України - є прагнення отримати певні права або звільнитись від певних обов`язків.

Стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведено, що саме ОСОБА_4 використав підроблений сертифікат (підроблення сертифікату невідомою особою не оспорюєтьтся) шляхом подання його державному реєстратору ОСОБА_8 . Зокрема, досудовим слідством не встановлено, що обвинувачений особисто подавав вказаний сертифікат державному реєстратору, оскільки відсутні докази підписання останнім відповідної заяви, яка надавалась реєстратору (заява взагалі не містить підпису ОСОБА_4 ), оплати за реєстрацію (що саме ОСОБА_4 здійснював таку), подання такої заяви реєстратору особисто ОСОБА_4 , а сам обвинувачений категорично заперечує такі обставини.

Як пояснив суду ОСОБА_4 , він став об`єктом шахрайської схеми із заволодіння майном комунальної власності. Достеменно невідомі йому особи ввели його в оману, скориставшись недостатньою обізнаністю у процедурах набуття статусу ФОП, під виглядом реєстрації фізичної особи підприємця, отримали від нього копію паспорту та ідентифікаційного коду, завезли його до нотаріуса, де він підписав документи, не читаючи їх змісту.

За встановленими обставинами та поданими прокурором доказами суб`єктивна сторона (внутрішня сторона) злочину, тобто психічна діяльність обвинуваченого, що відображає ставлення його свідомості та волі до суспільного небезпечного діяння і до його наслідків, не свідчить про наявність в ОСОБА_4 прямого умислу на використання підробленого документа.

Таким чином, суд приходить до висновку про невинуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.358 КК України за недоведеністю.

Відповідно до ч.4 cт.190 КК України, по якій обвинувачується ОСОБА_4 , відповідальність настає за фактом заволодіння чужим майном або придбанням права на майно шляхом обману чи зловживання довірою в особливо великих розмірах.

Обманом, за визначенням законодавця, є повідомлення неправдивих відомостей з метою заволодіння чужим майном, в тому числі, шляхом використання підроблених документів.

Із суб`єктивної сторони шахрайство передбачає прямий умисел, корисний мотив і мету. Винний бажає настання результату - звернення певного майна на свою користь, усвідомлюючи, що на майно, яким він заволодіває, він жодних прав немає. Суб`єкт розуміє, що вчинює суспільне небезпечне протиправне діяння і передбачає розвиток причинного зв`язку й настання суспільно небезпечних наслідків.

Корисливий мотив та мета - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна самому або збагатити інших.

З огляду на це, сторона обвинувачення, інкримінуючи цей злочин, та викладаючи його об`єктивну сторону в обвинувальному акті, повинна довести належними і допустимими доказами факт умисного повідомлення ОСОБА_4 державному реєстратору ОСОБА_8 неправдивих відомостей, зокрема, подання державному реєстратору підробленого документа, на підставі якого у ОСОБА_4 , могло виникнути право власності на нерухоме майно.

Автор обвинувального акту, викладаючи диспозицію частини четвертої статті 190 КК України, зазначає, що ОСОБА_4 володів інформацією щодо приватної власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 (цокольний поверх), яке йому не належало, діючи умисно, використав підроблений сертифікат відповідності, вчинивши дії, спрямовані на державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна на свою користь.

Проте такі обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 03.06.2020 не перебував у приміщенні Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області, не підписував та не подавав державному реєстратору заяви про передачу у приватну власність спірного нежитлового приміщення.

До заяви, яка була подана державному реєстратору, не було долучено документ, який посвідчував особу заявника, зокрема, копію паспорта ОСОБА_4 . Сам обвинувачений заперечив факт звернення до державного реєстратора Бібрської міської ради 03.06.2020, та повідомив, що ніколи в місті Бібрка не був; де знаходиться це місто, йому не відомо. Окрім того, ОСОБА_4 повідомив, що йому не було відомо про реєстрацію за ним права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_4 , а також не було відомо про сертифікат відповідності, на підставі якого було зареєстроване право власності.

При цьому, слід врахувати, що копія Сертифікату відповідності та відсутність документів щодо права власності не є законною підставою для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Допитані судом свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_8 (державні реєстратори) не підтвердили факту подання 03.06.2020 заяви на реєстрацію права власності на нежитлове приміщення саме ОСОБА_4 . Відсутність підпису останнього на вказаній заяві ОСОБА_8 пояснив «людським фактором», «можливо недодивились».

При цьому, також слід врахувати, що відповідно до матеріалів камеральної перевірки щодо законності дій державного реєстратора виконавчого комітету Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області ОСОБА_8 , встановлено порушення ним вимог статей 3, 10, 18, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 2, 12, 14, 40, 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, оскільки проведено державну реєстрацію без документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції.

Фактичного жодного іншого доказу винуватості обвинуваченого по ч.4 ст.190 КК України, окрім заяви від імені ОСОБА_4 , особисто ним не підписаної, при відсутності даних її подання ним особисто, прокурором суду не надано.

Таким чином, стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_4 отримав від невстановленої слідством особи завідомо підроблений документ та 03.06.2020 подав державному реєстратору для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно копію Сертифікату відповідності № НОМЕР_1 від 31.12.2010 року, заволодівши в такий спосіб об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 .

Відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення за ч.4 ст.358 КК України, фактично виключає вчинення за таких самих інкримінованих органом досудового розслідування обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Відтак, ОСОБА_4 за ч.4 ст.190 КК України слід виправдати.

Також, ОСОБА_4 обвинувачується y вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 cт.209 KK України.

Об`єктивна сторона цього злочину характеризується такими діяннями: набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Відповідальність за статтею 209 КК України настає лише у випадку, якщо діяння, що становлять об`єктивну сторону злочину, вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що майно, яке є предметом цього злочину, прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Суб`єктивна сторона злочину характеризуєтться прямим умислом, який характеризується усвідомленням винною особою того, що певні кошти чи інше майно одерждані внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння. Таке усвідомлення може бути повязане з винесенням обвинувального вироку за первинний злочин, про що знає особа або базуватись на знаннях фактичних даних про походження коштів чи майна від суспільно небезпечного протиправного діяння.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторонни цього злочину є мета легалізації - надання правомірного вигляду володінню, користуванню чи розпорядженню предметами, зазначеними у ст.209 КК України або приховання чи маскування їх злочинного походження, володіння ними, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення або прав на них.

Як вбачається із Реєстру реєстрації нотаріальних дій 13.08.2020 (справа № 02-33, т.1) під номером нотаріальної дії 857-862 зареєстровано нотаріальну дію щодо внесення ОСОБА_4 до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» нежитлового приміщення №21 по АДРЕСА_4.

В матеріалах справи міститься копія Акта приймання-передачі вказаного нерухомого майна ОСОБА_4 до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест».

Справжність свого підпису на вказаному акті обвинувачений не заперечує, однак, пояснив, що не усвідомлював змісту та наслідків своїх дій, оскільки не вважав, що підписує документи, які повязані із нерухомим майном.

Як встановив суд, обвинувачений не використовував завідомо підробленого документу та не заволодів чужим майном шляхом обману, відтак, не може бути визнаний винним у вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільного небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Його дії в цій частині містять містять ознаки іншого кримінального правопорушення.

Прокурор, як на доказ винуватості ОСОБА_4 за ст.209 КК України, покликається на заяву ОСОБА_17 , дружини обвинуваченого, якою надано згоду на вчинення обвинуваченим правочинів та інших юридично значимих дій щодо спільного майна подружжя, зокрема і нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що його дружина подібної заяви не писала, в нотаріуса не була, і з цього приводу йому нічого невідомо.

Суд вважає, що не може брати до уваги такий доказ як належний та допустимий, оскільки ОСОБА_17 в якості свідка з наведених обставин не допитувалась, вчинених нею дій не пояснювала, свій підпис не підтвердила, експертиза її підпису не проводилась.

У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Норма ст. 92 КПК України , обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 373 Кримінального процесуального кодексу України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Тоді як всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у тому разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 94 КПК України при ухваленні вироку суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази вимогам належності, достатності та переконливості не відповідають та не підтверджують існування обставин, на які вказує сторона обвинувачення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За таких обставин, оцінивши надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до переконання про недоведеність наявності вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 Кримінального кодексу України, відтак, за означеними статтями ОСОБА_4 слід визнати невинуватим та виправдати.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_4 підписав в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 акт прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020, на підставі якого до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» перейшло нежитлове приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4.

Обвинувачений визнає, що підписував у нотаріуса якісь документи, не виключає, що це міг бути акт прийому-передачі, про який йдеться в обвинуваченні, однак, нічого не читав, вважаючи, що підписує документи про реєстрацію його фізичною особою-підприємцем, оскільки необізнаний у таких справах, ніколи підприємницькою чи іншою господарською діяльністю не займався, є простим різноробочим на будівництві.

Проте, підписавши в приватного нотаріуса зазначений вище акт прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020, ОСОБА_4 не переконався в тому, що цей документ містить правдиві дані щодо його змісту.

Як убачається із акту прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020, на підставі якого до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» перейшло нежитлове приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4, в акт було внесено неправдиві дані в графі «Документ, на підставі якого майно належить ОСОБА_4 ». Зокрема, в цій графі документом, на підставі якого майно належить ОСОБА_4 , зазначено Сертифікат Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, серія та номер НОМЕР_1, виданий 31.12.2010. хоча, як вказував сам ОСОБА_4 , даний сертифікат він ніколи не бачив, його не отримував та державному реєстратору не подавав.

На підставі акту прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020 державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус ОСОБА_7 вирішила провести державну реєстрацію права приватної власності на нежитлові приміщення з реєстраційним номером 101 за адресою АДРЕСА_4, приміщення 21, за суб`єктом ТОВ «Фортуна Систем Інвест».

Згідно примітки до статті 358 Кримінального кодексу України під офіційним документом в цій статті слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форм власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, в тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Отже, акт прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020, на підставі якого до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» перейшло нежитлове приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4, є офіційним документом, який був складений посадовою особою ТОВ «Фортуна Систем Інвест» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом, який містить зафіксовану інформацію про факт належності нерухомого майна на праві власності певній особі на підставі відповідного правовстановлюючого документа.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, передбачає підроблення офіційного документа, який, зокрема, надає права, з метою його використання, в тому числі іншою особою.

Під підробленням документа слід розуміти, як повне виготовлення сфальсифікованого документа, так і часткову фальсифікацію змісту справжнього документа, тобто, перекручення істини шляхом внесення у документ неправдивих відомостей.

Акт прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020 був використаний посадовою особою ТОВ «Фортуна Систем Інвест» шляхом його подачі державному реєстратору - приватному нотаріусу ОСОБА_7 для реєстрації за ТОВ «Фортуна Систем Інвест» права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4.

В судовому засіданні приватний нотаріус ОСОБА_7 підтвердила, що засвідчила справжність підпису ОСОБА_4 на документах, зокрема, на акті прийому-передачі нерухомого майна від 13.08.2020, на підставі якого до статутного капіталу ТОВ «Фортуна Систем Інвест» перейшло нежитлове приміщення № 21 за адресою: АДРЕСА_4.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_4 вчинив підроблення документа, оскільки вніс до офіційного документу неправдиві відомості, відтак його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.358 КК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Межі повноваження суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема, шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства.

Судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення №21 по АДРЕСА_4. на певний період часу вибуло із володіння Львівської міської ради. На підставі рішення Господарського суду Львівської області було витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ «Бонус Плюс Інвест» з припиненням права власності вказаної юридичної особи на це майно.

Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності в її діях ознак іншого кримінально-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, встановленою у постанові від 03липня 2019 (справа №288/1158/16к, провадження №13-28кс19).

Відтак, суд вважає за можливе у даній справі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.1 ст.358 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України є кримінальним проступком, є менш тяжким, ніж те, у якому ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до приписів ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Характеризуючи особу ОСОБА_4 , встановлено, що він раніше не судимий; одружений, на утриманні має трьох малолітніх дітей; характеризується позитивно; на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває.

Майно - нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 (цокольний поверх) повернуто у комунальну власність, відтак, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів - в межах санкції статей особливої частини Кримінального кодексу України у виді штрафу.

Відповідно до ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Санкція ч.1 ст.358 КК України передбачає штраф до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Згідно ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , вчинене 13.08.2020, відтак, на даний час, минули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відтак, ОСОБА_4 слід звільнити від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України.

Керуючись ст.ст. 349, 371, 373, 374, 376 КПК України, на підставі ст.49 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 гривень в дохід держави.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358, ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України та виправдати на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1