1-кп/205/1067/24
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

23 грудня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003068 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0003068 від 05.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому прокурор зазначив, що на його думку наявні ризики, передбачені п. п 1 та 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність зазначених ризиків прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років. У сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_3 усвідомлює невідворотність покарання за вчинене ним кримінального правопорушення тому з метою уникнення покарання може переховуватись від суду.

На підтвердження п.5 ч. 1 ст.177 КПК посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_3 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, а також не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя обвинуваченого, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 у разі застосування до нього більш м?якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. В обґрунтування своєї позиції захисник зазначив, що ризики переховування ОСОБА_3 від суду та вчинення ним нових кримінальних правопорушень не доведені і зведені до припущень. Зазначив, що на думку сторони захисту запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого у повній мірі забезпечить виконання ним покладених обов`язків. Звернув увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 має сім`ю, має на утриманні малолітню дитину, а також у разі звільнення його з під варти має наміри та реальні можливості працевлаштуватися.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав позицію захисника та подав клопотання про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, в якому просив змінити йому обраний запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з утриманням під вартою. В обґрунтування клопотання посилався на тривале перебування під вартою, зокрема на те, що він перебуває в умовах слідчого ізолятора з 22 березня 2019 року, а також на недоведеність того, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання ним процесуальних повноважень.

Суд, дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думку обвинуваченого та захисника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд, за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня його застосування.

Так, відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини визначені в зазначеній статті.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України ,за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, віднесеного до тяжкого злочину (ст.12 КК України), за який передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, отже суд виходить з того, що без застосування до нього запобіжного заходу в виді тримання під вартою існує висока вірогідність переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у разі доведення його вини в інкримінованому злочині. На думку суду, обвинувачений цілком усвідомлює суворість можливого покарання у разі визнання його винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, що слід визнати вагомим чинником існування ризиків порушення ним процесуальної поведінки під час судового розгляду.

Вирішуючи клопотання, суд враховує те, що ОСОБА_3 раніше судимий, не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатний забезпечити достатній рівень життя обвинуваченого, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші, в тому числі корисливі, кримінальні правопорушення.

При цьому, як додаткову обставину на підтвердження ризику переховування, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_3 не має у місті Дніпрі постійного місця проживання, зареєстрований за межами міста Дніпро і за місцем реєстрації не проживає тривалий час.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_3 має реальні можливості працевлаштуватися судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки стороною захисту не було надано суду на підтвердження жодних доказів цих тверджень.

Вказане свідчить про наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Окрім того, суд не бере до уваги доводи клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо перебування його під вартою з березня 2019 року, оскільки дані твердження суперечать матеріалам кримінального провадження, адже згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення 05.09.2024 року, а згідно матеріалів кримінального провадження його затримано з обранням запобіжного заходу на підставі ухвали слідчого судді 06.09.2024 року.

Враховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 183, 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 24.00 години 21 лютого 2025 року включно.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_6