Провадження № 1-кп/127/1071/18

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0007683 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Слободо-Петрівка, Гребінківського району Полтавської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, пенсіонера за віком, раніше судимого, а саме: 08.10.1997 вироком Полтавського обласного суду за вчинення злочинів, передбачених ст. 17, 94, п.п. «а», «з» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 222 КК України (в ред. 1960 року) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, з відбуванням перших 5 років в тюрмі, а решту строку у виправній колонії посиленого режиму. 18.12.2000 постановою Староміського районного суду м. Вінниці невідбута частина тюремного ув`язнення замінена на посилений режим. 28.12.2009 звільненого з Державної установи «Дергачівська виправна колонія (№109)» відповідно до постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 18.12.2009 на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково з невідбутою частиною строку 1 рік 6 місяців 2 дні,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 11.11.2015 близько 19:00 год, перебуваючи на території станції технічного обслуговування автомобілів, що по вул. Сабарівське шосе, 7А, в м. Вінниці, помітив автомобіль марки «OPEL Omega», д.н.з. НОМЕР_2 , 2001 року випуску, належний ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_4 виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна із вищевказаного авто.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, умисно, повторно, з корисливих спонукань, у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлювали факту викрадення чужого майна, розуміючи протиправність своїх дій, за допомогою автомобільних ключів викрав з автомобіля марки «OPEL Omega» д.н.з. НОМЕР_2 , 2001 року випуску: п?ять титанових коліс з шинами; передню радіаторну решітку; п?ять автомобільних ковпаків на місця кріплення дисків; держателі капоту в кількості 2 штуки; два скла до дзеркал заднього виду та один електродвигун до дзеркала; автомобільний вимикач фар; важіль перемикача поворотів; блок кнопок регулювання дзеркал та частину передньої автомобільної панелі. В подальшому, викрадені речі ОСОБА_4 заховав у невстановленому місці та розпорядився ними на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду, яка згідно з висновком судово-автотоварознавчої експертизи від 25.12.2015 № 255 складає 8459 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 60 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Зауважив, що пройшло багато часу, тому всіх обставин детально повідомити не може. Також повідомив, що про вчинене щиро шкодує та просив його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, попередньо подав суду письмову заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

В ході судового розгляду судом всебічно та ретельно досліджено наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази.

Висновок експерта № 255 від 25.12.2015, яким встановлено розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки «OPEL Omega», д.н.з. НОМЕР_2 , 2001 року випуску, в результаті його пошкодження, який з ПДВ складає 8459 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 60 коп.

Протокол огляду предмета від 13.11.2015, відповідно до якого оглядались викрадені деталі та частини автомобіля OPEL Omega, д.н.з. НОМЕР_2 .

Постанова слідчого від 13.11.2015 про визнання оглянутих та вилучених 13.11.2015 деталей та частин автомобіля OPEL Omega, д.н.з. НОМЕР_2 , речовими доказами в даному кримінальному провадженні, які в подальшому, відповідно до наявної в матеріалах справи письмової розписки, були передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протокол пред`явлення особи до впізнання від 21.12.2015, відповідно до якого, у присутності двох понятих, свідок ОСОБА_6 на фото №4 упізнала обвинуваченого ОСОБА_4 .

За змістом ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

За ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК України.

Відтак, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення з точки зору достатності та взаємозв`язку, аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено. Тому, на переконання суду, вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обставиною, передбаченою статтею 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За вищевикладених обставин, проаналізувавши поведінку обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття, стаж його злочинної діяльності востаннє був засуджений ще в 1997 році, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини та обтяжуючої покарання обставини, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_4 необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції частини статті обвинуваченння, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк дії якого наразі закінчився. Об`єктивних підстав для обрання обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу, до набрання вироком суду законної сили, суд не вбачає.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи, а саме: № 255 від 25.12.2015 в розмірі 921,60 грн, оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину.

Арешти в даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 65-67, 75, 76, 185 КК України, ст. 100, 124, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи в розмірі 921 (дев`ятсот двадцять одна) грн 60 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме вилучені 13.11.2015 деталі та частини автомобіля марки «OPEL Omega», д.н.з. НОМЕР_2 , які передані на відповідальне зберігання власнику залишити у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: