ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000152 від 29.09.2022, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Буда Чернівецького (колишнього Герцаївського) району Чернівецької області, з повною середньою освітою, громадянина України, одруженого, маючий на утриманні одну малолітню дитину, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2024 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Строк покарання обчислено з дня прибуття ОСОБА_6 у виправний центр і постановки його на облік.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати повністю чи частково та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання не пов`язане з обмеженням волі.

Уважає, що районним судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальну.

На думку апелянта, злісність ухилення ним від сплати аліментів не встановлено, оскільки не може визнаватись злісним ухилення від сплати аліментів, яке хоча і тривало значний проміжок часу чи мало систематичний характер, але було вимушеним з боку особи, на яку такий обов`язок покладено законом чи рішенням суду.

ЄУНСС:714/692/23 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_7

НП:11-кп/822/89/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.1 ст. 164 КК України

Стверджує, що він частково сплачував на користь потерпілої аліменти, передавав продукти, залишив сім`ї будинок.

Зазначає, що покази свідків є викривленими, оскільки всі вони підтвердили, що не були присутніми при будь-яких розрахунках зі мною.

Звертає увагу на те, що покарання у виді обмеження волі позбавить його можливості виконувати свої батьківські обов`язки та стане підставою для повторного притягнення його до кримінальної відповідальності за несплату аліментів.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що з 2021 р. в Україні оголошено карантин, а з 2022р. повномасштабне вторгнення РФ на територію України, що обмежило його можливість заробляти.

Зазначає і те, що планував укласти мирову угоду з потерпілою та виконав свої зобов`язання перед нею.

На вказану апеляційну скаргу від прокурора ОСОБА_8 надійшли заперечення, у яких вона просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим, а призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, є законним, справедливим, достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи відповідно до судового наказу Герцаївського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2018 року зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі по 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.10.2018 року і до повноліття дітей, знаючи про обов`язок виплачувати аліменти, будучи працездатним так як будь-яких обмежень за станом здоров`я не має, жодних заходів щодо свого працевлаштування не вживає, на обліку як безробітний у Державній службі зайнятості не перебуває, та маючи тимчасові заробітки у добровільному порядку аліменти не сплачує, тобто злісно ухиляється від сплати аліментів, чим допустив заборгованість за період 01.06.2021 року по 01.05.2023 року у сумі 122 312 грн.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, міркування прокурора, яка заперечила проти поданої апеляційної скарги та просила вирок районного суду залишити без змін, надавши прокурору слово в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), є правильним та підтверджується показаннями потерпілої та свідків, а також письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції та покладениими в основу обвинувального вироку.

Так, потерпіла ОСОБА_13 у суді першої інстанції підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_6 після притягнення його до кримінальної відповідальності у 2022 році за ухилення від сплати аліментів, не сплатив ніяких коштів ні у добровільному, ані у примусовому порядку на утримання дітей.

Свідок ОСОБА_14 , будучи допитана у суді першої інстанції, показала, що ОСОБА_6 звертався до неї як працівника сільської ради за довідкою для працевлаштування. Щодо його подальшого працевлаштування їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_15 , будучи допитаний у суді першої інстанції, показав, що у 2021-2023 роках неофіційно працював разом з ОСОБА_16 на будівництві в межах Чернівецької та у Івано-Франківської тей, за що вони отримували відповідну грошову плату.

Такі ж покази свідка ОСОБА_15 підтвердила свідок ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_18 у суді першої інстанції показав, що він працює на посаді начальника Герцаївської ДВС. Після засудження ОСОБА_19 у 2022 році за ухилення від сплати аліментів, він будь-яких платежів до цього часу не здійснив, у зв`язку з чим заборгованість зросла ще більше.

У колегії суддів немає підстав сумніватись у показаннях потерпілої та свідків, оскільки усі вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Крім того, їх показання є чіткими, послідовними та взаємоузгодженими, як між собою, так і з письмовими доказами, покладеними в основу вироку, які не заперечуються апелянтом у поданій апеляційній скарзі.

Щодо посилань обвинуваченого на те, що показання свідків є викривленими, то такі є безпідставними та не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції. Також доводи ОСОБА_6 про те, що свідки не були присутні при фінансових розрахунках, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки свідки підтвердили існування неофіційних підробітків обвинуваченого протягом 2021-2023 років на будівництві, та про отриману відповідну грошову винагороду.

Отже, дослідивши вказані докази у порядку, передбаченому ст.94 КПК України, районний суд дійшов правильного висновку про те, що вони підтверджують вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Доводи ОСОБА_6 , зазначені у його апеляційній скарзі, про те, що він був не працевлаштований і заробітної плати не мав, однак мав мізерний заробіток по найму, що свідчить про відсутність у його діях злісного ухилення від сплати аліментів, апеляційний суд до уваги не бере та вважає їх помилковими, зважаючи на те, що для встановлення ознаки злісності не має значення, чи такі дії винної особи виражались у прямій відмові від виконання покладених на неї обов`язків, чи мали форму пасивного ігнорування, уявної неспроможності, оскільки всі ці обставини у будь-якому випадку призводять до ухилення від сплати коштів на утримання дітей.

Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити: тривалість ухилення (приміткою до ст. 164 КК України передбачено, виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів), продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.

Як було встановлено в ході судового розгляду обвинувачений не намагався працевлаштуватися, без поважних причин офіційно не працював, не перебував на обліку в центрі зайнятості та на лікуванні, що підтверджується доказами.

Що стосується часткової сплати обвинуваченим аліментів у сумі 3000 грн., то такі були сплачені у листопаді 2021 року, у період, коли на розгляді Герцаївського районного суду Чернівецької області перебував інший обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 164 КК України.

Тобто ОСОБА_6 , достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання дітей шляхом виплати аліментів, а також про можливі негативні наслідки з огляду на вирок щодо нього від 17.06.2022, належних висновків для себе не зробив та жодних спроб до виконання своїх обов`язків не вжив.

Таким чином, жодними об`єктивними даними не підтверджена поважність причин чи вимушеність несплати ОСОБА_6 аліментів. Натомість, з установлених у цьому кримінальному провадженні обставин вбачається, що умисні дії обвинуваченого фактично полягали у тривалому пасивному ігноруванні виконання покладених на нього обов`язків зі сплати коштів на утримання дітей. І це свідчить саме про злісний характер ухилення від сплати аліментів.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи вирок районного суду у частині призначеного покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно зі ст.50 КК України рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Вказаних вимог районним судом було дотримано повністю.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання районним судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії проступків, особу винного, який є особою молодого віку, раніше не судимий, водночас притягувався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів, має на утриманні одну малолітню дитину, при цьому обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

З урахуванням усіх встановлених обставин у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції належним чином мотивувавши своє рішення, навів переконливі доводи, які перешкоджають призначити обвинуваченому покарання, менш суворе, ніж обмеження волі на певний строк.

Колегія суддів вважає, що підстав для пом`якшення ОСОБА_6 призначеного покарання в даному випадку немає, оскільки він знав про свій обов`язок щодо утримання дітей шляхом виплати аліментів, а також про можливі негативні наслідки, однак жодних належних висновків не зробив та ніяких спроб по виконанню своїх обов`язків не вчиняв.

Отже, призначене покарання відповідає принципам справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання немає.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а вирок районного суду, як законний, обґрунтований та вмотивований без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2024 року щодо нього без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3