Справа № 214/82/24
У Х В А Л А

29 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження № 0000292 від 27 березня 2019 року з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який 05.01.1990 року народився у місті Кривому Розі, громадянин України, здобув середню освіту, неодружений, раніше не судимий, місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України.

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), обвинувачений ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що, зокрема, в кінці червня 2017 року, ОСОБА_5 вступив в попередню змову з невстановленою слідством особою, продовжуючи реалізувати свої злочинні наміри, направлені на придбання права на майно шляхом обману - квартирою

АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно попередньої домовленості з невстановленою слідством особою, знаходячись в невстановленому слідством місці, шляхом заміни фотознімка в паспорті громадянина України НОМЕР_1 виданого 11.05.2006 року Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області громадянину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на фотознімок невстановленої особи, підробили вищевказаний паспорт, з метою його використання у придбані права на майно шляхом шахрайства. В подальшому використовуючи вищевказаний підроблений паспорт виготовили підроблені технічні документи квартиру АДРЕСА_3 , зазначивши власником квартири ОСОБА_8

01.07.2017, у денний час, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізувати свої злочинні наміри, згідно попередньої домовленості з невстановленою слідством особою, прибули до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 , де з метою виготовлення від імені ОСОБА_8 підробленої довіреності, невстановлена слідством особа надала приватному нотаріусу завідомо підроблений паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданого 11.05.2006 року Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_8 , зі вклеєною фотографією невстановленої особи, який переконав приватного нотаріуса ОСОБА_9 , що він дійсно є ОСОБА_8 , власником квартири розташованої за адресою АДРЕСА_4 . Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 , будучи переконаним в достовірності наданих йому документів, виготовив довіреність на право представляти інтереси ОСОБА_8 в будь-яких установах, підприємствах, організаціях з питань продажу квартири АДРЕСА_3 , та що він уповноважує ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно актового запису про смерть № 1002, представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах, організаціях з питань продажу вищезазначеної квартири, після чого невстановлена слідством особа, підписала вказану довіреність від імені ОСОБА_8 , тим самим виготовивши підроблений офіційний документ.

Продовжуючи реалізовувати свої злочині наміри, невстановлена слідством особа діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , передала останньому вищезазначену підроблену довіреність зареєстровану в реєстрі № 308 від 01.07.2017, тим самим збувши підроблений офіційний документ з метою подальшого використання співучасниками злочину.

Крім того, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, продовжуючи реалізувати свої злочинні наміри, направлені на придбання права на майно шляхом обману, - квартирою АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виготовлення підробленого документа, а саме внесення завідомо неправдивих відомостей до паспорту громадянина України, передав невстановленій слідством особі свій фотознімок. Невстановлена слідством особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , в невстановлений слідством час, знаходячись в невстановленому слідством місці, шляхом заміни фотознімка в паспорті громадянина України НОМЕР_2 , виданого 30.10.2008 року Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області громадянину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на фотознімок ОСОБА_5 , підробив вищевказаний паспорт, з метою його використання у придбані права на майно шляхом шахрайства.

11.07.2017 року, у денний час, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізувати свої злочинні наміри, направлені на придбання права на майно шляхом обману на вищезазначену квартиру, що належить ОСОБА_7 , за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, прибули до приміщення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_13 , за адресою АДРЕСА_5 , де з метою укладення від імені ОСОБА_8 підробленого договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_4 , невстановлена слідством особа надала приватному нотаріусу ОСОБА_13 завідомо підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 20.06.2006 року Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_11 , зі вклеєною фотографією невстановленої слідством особи, підроблену довіреність зареєстровану в реєстрі № 308, технічну документацію на квартиру

АДРЕСА_3 , підроблене свідоцтво № Ц-228 про право власності на житло від 18.04.2002, довідку КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 365/26 від 05.07.2017, ОСОБА_5 виконуючи роль покупця квартири надав приватному нотаріусу підроблений документ паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданого 30.10.2008 року Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області громадянину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з вклеєним фотознімком ОСОБА_5 , переконавши приватного нотаріуса в дійсності даних документів.

Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_13 , будучи переконаною в достовірності наданих їй документів, виготовила договір купівлі-продажу квартири розташовуваної за адресою АДРЕСА_4 , зареєструвавши в реєстрі за номером 526, куди ОСОБА_5 та невстановлена слідством особа внесли завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_5 є громадянином ОСОБА_12 (покупець), а невстановлена слідством особа громадянином ОСОБА_11 (продавець), який діє від імені ОСОБА_8 , згідно підробленої довіреності, після чого підписали вказаний договір купівлі-продажу квартири, тим самим виготовили підроблений офіційний документ.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за

ч. 3 ст. 358 КК України, а саме підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується установою, приватним нотаріусом, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, збут такого документа, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за

ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке обвинувачений ОСОБА_5 підтримав та просив задовольнити.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що інкриміновані ОСОБА_5 епізоди вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України датуються 2017 роком. Відповідно до ст. 12 КК України інкриміноване кримінальне правопорушення відносяться до проступків та з дня їх вчинення минуло більше семи років, що відповідно до ст.49 КК України є підставою для закриття кримінального провадження, а тому наявні законодавчі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 358 КК України.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

На виконання вимог ч.3 ст. 285 КПК України обвинуваченому судом роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Після вчинення зазначених процесуальних дій обвинувачений ОСОБА_5 клопотання захисника підтримав, просив суд його задовольнити.

Вислухавши думки учасників судового провадження, розглянувши матеріали кримінального провадження та надані прокурором матеріали, суд прийшов до висновку, що клопотання про закриття кримінального провадження в частині та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до норм п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. Таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі №192/3301/16-к).

Так, у даному кримінальному провадженні клопотання подане стороною кримінального провадження та обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к, згідно якої суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст.372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі №730/67/16-к).

Враховуючи викладене, при розгляді даного клопотання суд не пов`язує в цій справі таке звільнення із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, або ж з фактом його відсутності.

Відповідно розглядаючи вказане питання по суті лише щодо дійсності підстав для закриття провадження, без аналізу питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року.

Відповідно до вказаного Закону ч.2 ст.12 КК України визначає, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Як вбачається, з наданих прокурором постанов, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було зупинено постановою слідчого від 28.03.2019 року у зв`язку з розшуком підозрюваного ОСОБА_5 .. Постановою слідчого від 24.11.2023 року досудове розслідування у кримінальному провадженні було відновлено у зв`язку з встановленням місцезнаходження ОСОБА_5 .

Частиною першою статті 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Частина друга зазначеної статті містить нормативні приписи такого змісту: «Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років» (еталонний текст з Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів -https://www.reestrnpa.gov.ua/REESTR/RNAweb.nsf/wpage/RnaAbout?OpenDocument).

Друге речення наведеної вище частини статті не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення їх перебігу. Недостатня визначеність формулювання частини другої статті 49 КК України зумовлює суперечливе розуміння змісту правової норми і викликає питання - розглядати наведені у третьому реченні загальні строки як:

1) такі, що беззастережно застосовуються замість передбачених у частині першій статті 49 КК диференційованих строків в усіх випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного з`явлення її з зізнанням або затримання;

2) альтернативні, тобто такі, що не виключають застосування диференційованих строків і замінюють їх лише в окремих випадках.

Наведені два можливі підходи до співвідношення диференційованих і загальних строків давності зумовлюють два варіанти конкретизації кримінально-правового змісту частини другої статті 49 КК України.

У першому варіанті терміни, передбачені частиною першою цієї статті, безумовно нівелюються в разі ухилення підозрюваного, обвинуваченого від суду або розслідування, і така особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності виключно після спливу п`яти років з дня вчинення кримінального проступку і п`ятнадцяти років - злочину.

Другий варіант передбачає пріоритетність вибору того різновиду строків, який є сприятливішим для особи під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Реалізація принципу гуманізму під час тлумачення і застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності і вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватись за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Формально-логічний і лексичний аналіз змісту частини другої статті 49 КК України дає підстави для висновку, що використані в першому і другому реченнях слова «зупиняється» і «відновлюється» стосуються строків, зазначених у частині першій, тобто диференційованих.

Нормативні приписи про зупинення і відновлення строків у випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду мають логічний і практичний сенс лише тоді, коли після з`явлення або затримання особи продовжується перебіг строку, який у кінцевому підсумку обчислюється шляхом складання відповідного диференційованого терміну, встановленого частиною першою статті 49 КК України, і часу ухилення особи від розслідування, суду.

Адже за умови, якби наміром законодавця передбачалося анулювання встановлених частиною першою статті 49 КК України строків з огляду на сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від розслідування або суду, не було б жодної необхідності включати в частину другу цієї статті положення про зупинення та відновлення строку. В означеному випадку від законодавця логічно було би очікувати таке формулювання норми: в разі ухилення особи від досудового розслідування або суду вона звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального проступку минуло п`ять років, а з часу вчинення злочину - п`ятнадцять років.

З наведеного слідує, що в суміжних ситуаціях, коли законодавець вважає за необхідне в разі недобросовісної поведінки особи замінити один строк давності іншим у бік погіршення її становища, про це прямо зазначається у відповідній правовій нормі.

Встановлені частиною другою статті 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Разом із тим підхід, за якого сам лише факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від досудового розслідування або суду повністю нівелює диференційовані строки давності, означає, що продовження злочинної діяльності тягне кращі правові наслідки, ніж перебування в розшуку.

Так, перебіг давності згідно з частиною третьою статті 49 КК України переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. Тобто скоєння впродовж строку давності нового кримінального проступку чи нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років або менш суворі за видом заходи примусу, не впливає на перебіг диференційованих строків давності.

Більш того, вчинення особою в межах передбаченого частиною першою статті 49 КК України строку нового злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк і понад два роки, також не нівелює диференційованого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за попередній злочин. У цьому разі термін, передбачений частиною першою статті 49 КК, переривається і починає відраховуватися з моменту вчинення нового злочину. Тобто диференційований строк не замінюється на загальний, більш обтяжливий для особи, а лише відтерміновується його початок.

Водночас сам по собі факт ухилення від розслідування та суду не є кримінально караним діянням. Однак у разі беззастережної заміни передбачених частиною першою статті 49 КК України строків загальними з огляду на сам лише факт такого ухилення, незалежно від тривалості, особа в усякому разі опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків вчинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їх соціальній небезпечності.

Крім цього, засоби забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків і відповідальність за дії, спрямовані на перешкоджання досудовому розслідуванню й суду, передбачені нормами КПК. Так, неприбуття за викликом слідчого, прокурора чи судовим викликом без поважних причин тягне накладення грошового стягнення на підставі частини першої статті 139 цього Кодексу, а ухилення від досудового розслідування і суду може зумовлювати зміну запобіжного заходу на більш суворий згідно зі статтею 200 КПК України. Відповідні заходи забезпечення кримінального провадження, а також продовження диференційованих строків давності на час перебування особи у розшуку, покликані стимулювати її добросовісну поведінку. Водночас застосування щодо винного таких кримінально-правових наслідків переховування від правоохоронних органів, як нівелювання визначених у частині першій статті 49 КК України строків, не є необхідним і пропорційним зазначеній меті.

Більш того, відповідний підхід не заохочуватиме особу, котра переховується від правоохоронних органів, з`являтися з зізнанням. Адже якщо сам лише факт ухилення від розслідування або суду, незалежно від тривалості і причин припинення, неминуче призведе до заміни диференційованих строків давності загальними, особа не буде заінтересована швидше прибути до компетентних органів добровільно. Водночас застосування диференційованих термінів, подовжених на час ухилення, стимулюватиме таку поведінку підозрюваного, обвинуваченого, особливо якщо йому інкримінується кримінальний проступок чи нетяжкий злочин. Заохочення особи з`являтися з зізнанням повинно сприяти оперативності й ефективності кримінального провадження.

У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/20).

Відповідно до ч.ч.5-6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до обвинувального акту, вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст. 358 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 здійснювалось в 2017 році, навіть якщо враховувати період ухилення, сплив строк давності.

При цьому суд враховує, що визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Враховуючи викладене, а також думку учасників судового провадження, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити в цій частині.

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.284, 286, 288, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України на підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене в ЄРДР № 0000292 від 27 березня 2019 року, в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнивши особу від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно з ч.1 ст. 49 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000292 від 27 березня 2019 року, в частині обвинувачення ОСОБА_3 , передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України продовжити на загальних підставах, визначених КПК України.

На ухвалу суду може бути апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Повний текст ухвали складено 31.01.2025 року.

Суддя ОСОБА_1