Провадження №1-кп/463/270/24
В И Р О К

іменем України

20 грудня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бірчиці, Самбірського району, Львівської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, працюючого ЛКП «Музей Личаківський цвинтар», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2023 року, приблизно о 14 годин 05 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Kia Soul» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, повертаючи ліворуч із вул. Пекарська на вул. Мечникова, що у м. Львові, грубо порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху», «перехрестя», «пішохідний перехід»); Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 12 п. 12.3; Розділу 16 п. 16.2; Розділу 18 п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху, повертаючи ліворуч не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , котра з права на ліво по ходу руху транспортного засобу переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками 5.38.1 додатку 1 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 додатку 2 ПДР України, з моменту, коли мав об`єктивну можливість виявити пішохода, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до зупинки, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_5 отримала закритий перелом латерального виростка лівої великогомілкової кістки, закритий перелом головки малогомілкової кістки, лігаментопатію, які відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Кримінальна відповідальність за дане кримінальне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся дав покази, що дійсно 21 листопада 2023 року, приблизно о 14 годин 05 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Kia Soul» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, повертаючи ліворуч із вул. Пекарська на вул. Мечникова, що у м. Львові, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , оскільки був стомлени після роботи і не побачив її. Після зіткнення він відвіз потерпілу у лікарню та повідомив правоохоронні органи. Також відшкодував потерпілій близько 30000 гривень за проведену операцію.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження на підставі ч.3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом встановлено, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідають фактичним обставинам справи, з`ясовано, що ОСОБА_7 правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає, сторонам роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікує його дії за за ч.1 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відносяться до не тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, суд не знаходить.

Також судом враховується факт, утримання неповнолітньої дитини обвинуваченим, позитивну характеристику з місця праці та міцні соціальні зв`язки,факт відшкодування матеріальних збитків на даному етапі провадження.

Що ж стосується цивільного позову, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб , а згідно частини 2 цієї ж норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 2 статті 1187 та частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, угода підряду, оренди і т. п.) володіє транспортним засобом чи механізмом, який створює підвищену небезпеку при зберіганні, використанні або утриманні, незалежно від вини такої особи, відшкодовує моральні збитки через смерть фізичної особи її найближчим родичам - чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також тим, хто проживав з нею однією родиною.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як встановлено судом володільцем джерела підвищеної небезпеки, автомобіля є відповідач ОСОБА_7 , який на момент виникнення вказаної ДТП перебував за кермом вказаного транспортного засобу.

Як встановлено судом з матеріалів кримінального провадження, наявні експертні висновки, які вказують на те, що саме в діях відповідача наявні порушення вимог ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП, а у позивача були відсутні можливості уникнути вказаної ДТП.

Суд бере до уваги факт визнання відповідачем моральної шкоди на суму 30000 гривень з заявленою позивачем 648 000 гривень, однак вважає, що вказана цивільним відповідачем сума є занадто малою для відшкодування моральних збитків. Крім того, цивільним позивачем не було залучено відповідачем страхову компанію, в якій була застрахована цивільна відповідальність власника транспортного засобу, і в судовому засіданні позивач не мав бажання залучати останню в якості відповідача, або ж співвідповідача.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Враховуючи зазначений факт, а також майновий стан обвинуваченого та його похилий вік, факт утримання неповнолітньої дитини 29.08.2011 року, докази останнього містяться в матеріалах вказаного кримінального провадження, вважає за необхідне задоволити цивільний позов частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, іншу ж частину суми слід стягнути із страхової компанії в якій був застрахований цивільний відповідач в межах ліміту визначеному полісом.

Слід також роз`яснити потерпілій її право звернутися в цивільному порядку в суд з позовом про стягнення шкоди із страхової компанії в якій був застрахований цивільний відповідач.

Також з ОСОБА_7 підлягають стягненню на користь потерпілої ОСОБА_5 і витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 16 900 гривень

Відповідно до ст. 100 КПК України слід вирішити питання про долю речових доказів та документів у кримінальному провадженні.

Слід також вирішити питання про розподіл процесуальних витрат відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369,370,373,374 КПК України суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов заявлений в межах кримінального провадження задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 100 000 гривень моральної шкоди.

Роз`яснити потерпілій її право звернутися в цивільному порядку в суд з позовом про стягнення шкоди із страхової компанії в якій був застрахований цивільний відповідач.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 і витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 16 900 гривень

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 4780 витрат пов`язаних з проведенням експертиз у даному кримінальному провадженні.

Міра запобіжного заходу не обиралася.

Речові докази по справі, а саме: автомобіль «Kia Soul», реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий на зберігання його власнику ОСОБА_7 залишити у даної особи.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1