справа № 462/7642/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002442 від 23.07.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінграда (російська федерація), росіянина, громадянина російської федерації, освіта вища, ФОП, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 22.07.2014 року близько 13.30 год., знаходячись у приймальні орендованого ПАТ «ЕКТІавтопром» приміщення, що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові, в ході словесного конфлікту із потерпілою ОСОБА_7 , умисно схопив лівою рукою потерпілу за праве передпліччя та, стиснувши, штовхнув останню від себе в сторону дверей, від чого потерпіла ОСОБА_7 вдарилась об двері приймальні. Після цього, виражаючись нецензурною лайкою, ОСОБА_5 наніс їй один удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя, в результаті чого спричинив потерпілій синці на обличчі і на правій руці, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав, пояснив, що між ним та ОСОБА_7 , як радник генерального директора ПАТ «ЕКТІавтопром», впродовж липня 2014 року дійсно виник конфлікт з виробничих питань. Кульмінація цього конфлікту мала місце 22.07.2014 року близько 13.30 год. у приймальні орендованого ПАТ «ЕКТІавтопром» приміщення, що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові, коли він попросив ОСОБА_7 підписати документи, однак остання відмовилась це зробити. Почувши це, він вийшов із свого робочого кабінету у приміщення приймальні, зупинився у дверному прорізі та застосував до потерпілої нецензурну лексику. Однак до ОСОБА_7 він не підходив та жодних тілесних ушкоджень останній він не заподіював, а постійно знаходився на одному місці. Звідки у потерпілої виникли тілесні ушкодження у виді синців на обличчі та на правій руці, йому не відомо. Вважає, що потерпіла викликала працівників поліції з метою чинення тиску на нього для вирішення своїх комерційних питань. Просив ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_5 своєї вини, його винуватість у скоєному стверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомила, що у 2014 році працювала на посаді радника генерального директора ПАТ «ЕКТІавтопром», у приміщенні що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові. Їх діяльність полягала у здачі в оренду приміщень ПАТ «ЕКТІавтопром». Їй належало право підпису документів та проставлення печаток від імені товариства. Один із кабінетів, двері якого виходили у приймальню, орендував ОСОБА_5 22.07.2014 року близько 13.30 год. вона знаходилась на робочому місці у приймальні ПАТ «ЕКТІавтопром». Разом із нею у приміщенні приймальні також перебувала ОСОБА_9 , яка сиділа за столом біля вікна та опрацьовувала документи. В цей час із кабінету вийшов ОСОБА_5 та попросив її підписати документи про здачу в оренду приміщення кафе, на що вона не погодилась. У відповідь на це ОСОБА_5 лівою рукою почав розкидати речі на її столі, викинув у коридор її сумку, а папери викинув через вікно. Після цього лівою рукою обвинувачений схопив її за праве передпліччя та штовхнув від себе в сторону дверей, в наслідок чого вона вдарилась об двері приймальні. Після цього, виражаючись нецензурною лайкою, ОСОБА_5 наніс їй один удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя, в результаті чого спричинив синці на обличчі і на правій руці. Надалі генеральний директор ПАТ «ЕКТІавтопром» ОСОБА_10 почув сварку і викликав працівників поліції. Вона написала заяву та поїхала у лікарню. Вважає, що протиправними діями обвинуваченого їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінює у 60000 грн, а тому заявила цивільний позов та уточнення до нього (а.с. 192-196 т. 5) про стягнення із обвинуваченого на її користь вказаної суми на відшкодування моральної шкоди, який просить задовольнити у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що у 2014 році він працював на посаді заступника головного електрика ПАТ «ЕКТІавтопром», у приміщенні що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові. Його кабінет знаходився на 5 поверсі вказаної споруди. 22.07.2014 року близько 13.30 год. він знаходився на робочому місці і йому зателефонувала ОСОБА_12 та попросила спуститись в приміщення приймальні ПАТ «ЕКТІавтопром». У вказаному приміщенні були розміщені столи, за якими працювали ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а також через вказану приймальню був вхід у приміщення бухгалтерії та в кабінет ОСОБА_5 . Коли він зайшов у приймальню, він побачив, що на землі лежать папери, а ОСОБА_9 повідомила, що відбувся конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Разом із ОСОБА_9 вони вийшли у коридор, де покурили і він повернувся на робоче місце.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що у 2014 році працювала прибиральницею у ПАТ «ЕКТІавтопром», у приміщенні що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові. 22.07.2014 року близько 12.00 год. вона завершила свою роботу і пішла додому, а наступного дня від ОСОБА_7 дізналась, що та має намір переїхати у інше приміщення та допомагала їй перенести свої речі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомила, що у 2014 році працювала бухгалтером у ПАТ «ЕКТІавтопром», у приміщенні що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові. Вихід із її кабінету проходить через приймальню ПАТ «ЕКТІавтопром», у якій знаходились робочі місця ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Також у приймальню виходили двері кабінету ОСОБА_5 22.07.2014 року вона перебувала на своєму робочому місці за столом, що знаходився на відстані 5 м від дверей у сусіднє приміщення, двері були привідкриті, а тому чула, що у приймальні відбувається якась сварка, зокрема чула розмову на підвищених тонах, однак суті такої не пригадує. Під час конфлікту вона не виходила із свого кабінету, конфлікт тривав близько 10 хв. Коли вийшла з кабінету, побачила, що ОСОБА_7 знаходилась у коридорі із працівниками поліції. Надалі про конфлікт більше нічого не чула.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 дала свідчення, згідно із якими у 2014 році вона працювала на посаді секретаря-референта ПАТ «ЕКТІатопром», у приміщенні що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові. У цей день вона дізналась, що ОСОБА_7 має намір її звільнити, тому була дуже пригнічена почутим. Близько обіду вона сиділа за власним робочим столом і на комп`ютері друкувала текст угоди. Надалі вона почула, як між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу того, що ОСОБА_7 без згоди ОСОБА_5 зняла грошові кошти на потреби директора ПАТ «ЕКТІатопром» ОСОБА_10 . Конфлікт тривав 5-10 хв. До сварки вона не прислухалась, оскільки шум їй заважав, а вона намагалась сконцентруватись на власній роботі. Надалі ОСОБА_7 встала з-за столу і вийшла у коридор, а ОСОБА_5 залишився у приймальні. Безладу у приміщенні приймальні не бачила, факту заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень чи побоїв також. Надалі дізналась, що ОСОБА_15 викликала працівників поліції.

З заяви ОСОБА_7 від 22.07.2014 року вбачається, що остання звернулась до Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області з приводу того, що 22.07.2014 року близько 13.30 год. в приміщенні приймальні ПАТ «ЕКТІавтопром», що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові ОСОБА_5 наніс їй тілесні ушкодження, а саме удар в обличчя, штовхнув до дверей, викинув її особисті речі та накази через вікно.

З протоколу огляду місця події від 11.08.2014 року вбачається, що слідчим Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_16 , у присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 за участю власника приміщення ОСОБА_5 проведено огляд приміщення офісу, що на 3 поверсі будівлі на АДРЕСА_2 . Вхід у приміщення здійснюється через пластикові двері із затемненими вікнами. У кімнаті розміром 7х6 м. Зліва направо знаходиться шафа з умивальником, двері дерев`яні 1,5мх1м, диван чорного кольору, стіл дерев`яний чорного кольору. В лівому дальньому куті знаходиться столик, на якому знаходяться чашки, кава в банці та чай у пакеті. Прямо навпроти входу знаходяться пластикові вікна розміром на всю стіну з двома секціями, що відкриваються. Навпроти входу знаходиться дерев`яний стіл з комп`ютером на ньому та крісло, в правому дальньому куті знаходиться дерев`яний стіл з комп`ютером. Далі, у правій стін знаходяться безкаркасні дерев`яні двері розміром 1м.на1,5м. В правому ближньому куті знаходиться вентилятор чорного кольору. Огляд проведено у денну пору доби при природному освітленні. Зауважень та доповнень в учасників немає.

Висновком експерта № 1269 від 23.07.2014 року та фотографіями, на яких зафіксовано тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , згідно із якими у ОСОБА_7 при судово-медичній експертизі виявлено синці на обличчі і на правій руці. Ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли бути спричинені 22.07.2014 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Висновком експерта № 371/14 від 20.08.2014 року, згідно із яким за даними медичних документів у ОСОБА_7 був забій м`яких тканин правої виличної ділянки та правого плеча, які могли бути заподіяні 22.07.2014 року від ударів тупим предметом та мали ознаки легкого тілесного ушкодження. Судово-медичних даних про те, що дані ушкодження у ОСОБА_7 утворились при самовільному падінні - немає.

Протоколом слідчого експерименту від 16.10.2014 року, що проведений на вул. Пекарській, 61 за участі потерпілої ОСОБА_7 , спеціаліста ЛОБСМЕ ОСОБА_19 , статиста ОСОБА_20 , у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , та фіксувався за допомогою цифрового фотоапарата марки «Sony», під час чого потерпіла ОСОБА_7 повідомила та показала, як саме ОСОБА_5 22.07.2014 року спричинив їй тілесні ушкодження. Так, ОСОБА_7 повідомила, що 22.07.2014 року близько 13.00 год. у приміщенні приймальні ПАТ «ЕКТІавтопром», що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові, після того, як вона відмовилась підписувати документи, які надала на підпис співробітниця ОСОБА_23 , ОСОБА_5 вибіг із сусіднього кабінету, без жодних пояснень підбіг до неї, схопив лівою рукою за передпліччя правої руки та силою штовхнув в сторону відчинених дверей. Свою розповідь ОСОБА_7 супроводжувала діями, а саме показувала, як це відбувалось. Надалі ОСОБА_7 повідомила, що від поштовху вдарилась правим передпліччям об кант дверей та відлетіла на кілька метрів. Після цього вона підійшла до столу, щоб забрати свою сумочку, однак ОСОБА_5 наніс їй удар кулаком лівої руки в праву сторону обличчя, від чого вона відчула різкий біль і в подальшому у неї утворилась гематома. Переживаючи за своє здоров`я, вона одразу залишила приміщення приймальні, а директор ОСОБА_10 викликав працівників поліції. Зауваження до даного протоколу відсутні.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи № 207 від 20.11.2014 року, згідно із яким у ОСОБА_7 при проведенні первинної експертизи № 1269 від 23.07.2014 року було виявлено синець на зовнішній поверхні правого плеча у середній третині його, садно на ділянці лівого променево-зап`ястного суглобу спереду та садно в нижній третині правого передпліччя по зовнішній поверхні його, синець на обличчі у щічно-підочній ділянці справа, синець на передньо-зовнішній поверхні правого плеча у середній та нижній третині, синець в ділянці внутрішньої поверхні ділянки правого ліктьового суглобу. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета. Враховуючи дані матеріалів кримінального провадження комісія вважає, що механізм виникнення тілесних ушкоджень може відповідати поясненням і показам потерпілої, а саме садно в ділянці нижньої третини правого передпліччя могли виникнути у ОСОБА_7 внаслідок стиснення вказаних анатомічних ділянок верхніх кінцівок пальцями руки. Синці на правому передпліччі могли виникнути у ОСОБА_7 внаслідок стиснення вказаної ділянки пальцями руки та від удару плечем до краю дверного полотна, що було зафіксовано на зображенні № 1-4 фототаблиці до протоколу слідчого експерименту. Синець на правій половині обличчя ОСОБА_7 міг виникнути внаслідок удару кулаком, що продемонструвала потерпіла на зображенні 5, 6 фототаблиці до протоколу слідчого експерименту від 16.10.2014 року.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 20.11.2014 року, що проведений у приміщенні приймальні ФОП ОСОБА_5 на АДРЕСА_2 за участі потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_25 та фіксувався за допомогою цифрового фотоапарата марки «Canon», та фототаблицею до нього, під час чого потерпіла ОСОБА_7 за участю свідків розповіла та показала, як ОСОБА_5 22.07.2014 року, перебуваючи у даному приміщенні, заподіяв їй тілесні ушкодження . Так, ОСОБА_7 повідомила, що 22.07.2014 року близько 13.00 год. у приміщенні приймальні ПАТ «ЕКТІавтопром», що на вул. Зелена, 115 Б у м. Львові, після того, як вона відмовилась підписувати документи, які надала на підпис співробітниця ОСОБА_23 , ОСОБА_5 , почувши її відмову, вибіг із сусіднього кабінету, без жодних пояснень підбіг до неї, схопив лівою рукою за передпліччя правої руки та силою штовхнув в сторону відчинених вхідних дверей. Надалі ОСОБА_7 повідомила, що від поштовху вдарилась правим передпліччям об кант дверей, які були відчиненими. Надалі вона пішла у напрямку до столу, щоб забрати свою жіночу сумочку, однак ОСОБА_5 наніс їй удар кулаком лівої руки в праву сторону обличчя, від чого вона відчула різкий біль і в подальшому у неї утворилась гематома. Після цього вона одразу залишила приміщення приймальні, передзвонила директору ОСОБА_26 та повідомила про інцидент, на що останній викликав працівників поліції. На запитання до ОСОБА_5 останній повідомив, що підтримує показання ОСОБА_27 частково та ствердив, що у цей день між ним та потерпілою у приміщенні даної приймальні дійсно виник конфлікт із робочих запитань, однак він тривав недовго і жодних тілесних ушкоджень потерпілій він не наносив. На запитання до свідка ОСОБА_9 остання повідомила, що цього дня дійсно мав місце конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , однак того, щоб ОСОБА_5 наносив ОСОБА_7 удари чи штовхав, вона не бачила, оскільки на її столі знаходився монітор, який заважав їй спостерігати за подіями. Свідок ОСОБА_14 повідомила, що цього дня дійсно мав місце конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , однак того, щоб ОСОБА_5 наносив ОСОБА_7 удари чи штовхав, вона не бачила, оскільки у цей час перебувала у сусідньому кабінеті. На прохання представника потерпілої ОСОБА_8 стажист сів за стіл ОСОБА_9 і повідомив, що ОСОБА_9 могла бачити події за виключенням, якщо впритул впертись обличчям у даний монітор. Підписуючи вказаний протокол, ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_7 інсценувала вказаний конфлікт.

Заявою ОСОБА_5 , якою він надав дозвіл на проведення слідчого експерименту у належних йому приміщеннях.

Протоколом огляду місця події від 20.11.2014 року та фототаблицею до нього, згідно із якими предметом огляду є приміщення приймальні ФОП ОСОБА_5 що на 3-му поверсі будівлі на АДРЕСА_2 . Так, вхід в дане приміщення здійснюється через пластикові двері із затемненим склом. Двері зачиняються на 1 внутрішній замок, який на момент огляду не пошкоджений. При вході у дане приміщення, розміри якого 7х6 м, зліва в куті знаходиться дерев`яна шафа коричневого кольору. Зліва від шафи розташований вхід у інший кабінет, що здійснюється через дерев`яні двері. Зліва від входу знаходиться скляна стійка із квітковими вазами, на підлозі дерев`яна підставка з принтером, а перед ним розташований журнальний столик. В дальньому лівому куті розташовується ще одна скляна підставка з квітковими вазами. Вздовж паралельної до входу стіни простягаються пластикові вікна, перед якими на підлозі розташований диван чорного кольору, стіл дерев`яний чорного кольору з монітором бежевого кольору на правому куті стола. На відстані 20 см від даного стола розміщений ще 1 дерев`яний стіл бежевого кольору. Справа від нього знаходиться вхід в сусідню кімнату через дерев`яні двері. Відстань від стола, який розміщений перед шкіряним диваном до вхідних дверей в приміщення приймальні становить 3,5 м.

Таким чином, аналізуючи докази, які знаходяться у своєму взаємозв`язку та доповнюють один одного, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження доведена повністю та вірною є кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 125 КК України.

Невизнання обвинуваченими своєї винуватості суд розцінює, як позицію захисту, обрану ними з метою уникнення відповідальності за вчинені діяння, яка спростовується наведеними вище доказами, які є послідовними, логічними, узгоджуються між собою і сумніву в їх достовірності, не викликають.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії проступків, особу обвинуваченого, який раніше несудимий, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, ФОП, досяг пенсійного віку, одружений, утриманців не має.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , як і обтяжуючих покарання обставин судом не виявлено.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи наведене, покарання обвинуваченому слід визначити в межах санкцій статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, а саме у виді штрафу.

Разом з тим, пунктом 1 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минул о два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Водночас згідно із ч 8 вказаної статті закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 79 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 373 КПК, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Частина 4 статті 374 КПК передбачає, що якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині вироку.

Аналогічна позиція викладена у постанові ВС від 17.08.2022 у справі №274/4366/18 (провадження № 51-6109км21) .

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає максимальне покарання у виді виправних робіт.

Як встановлено в судовому засіданні, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, вчинено ОСОБА_5 у 2014 році та в силу дії ст. 12 КК України належать до категорії проступку,за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 від суду не ухилявся, водночас, минули строки притягнення його до кримінальної відповідальності, однак останній заперечив щодо закриття кримінального провадження щодо нього, а тому на підставі п. 1 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України він підлягає звільненню від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України.

Що стосується цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

З ч. 2 ст. 127 КПК України вбачається, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З ч. 2 ст. 127 КПК України вбачається, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до роз`яснень даних у п. 3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до встановлених обставин справи у їх сукупності, враховуючи тяжкість наслідків, яких зазнала потерпіла внаслідок вчинення щодо неї вказаного кримінального правопорушення, глибину моральних переживань, керуючись засадами виваженості, розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову частково та стягнення із обвинуваченого на її користь компенсації завданої моральної шкоди внаслідок скоєного кримінального правопорушення у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Запобіжний захід не обирався. Судові витрати на залучення у даному кримінальному провадженні експертів відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн штрафу.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від покарання у зв`язку із закінченням строку давності.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Запобіжний захід не обирався. Витрати на залучення експерта відсутні.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику, потерпілій.

Суддя ОСОБА_1