ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/899/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/86/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/86/25 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20.05.2025р.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, якою застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби: за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, зокрема носіння електронного засобу контролю.

Посилається на відсутність належних та допустимих доказів, що підтверджують обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує на те, що слідчий суддя не навів достатніх аргументів щодо наявності умислу ОСОБА_7 на придбання та збут психотропних речовин, а висновки слідчого судді базуються лише на припущеннях та загальних формулюваннях.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт замовлення наркотичних речовин саме ОСОБА_7 , зокрема: переписок, даних про оплату чи інших цифрових слідів, що пов`язують його із замовленням.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги можливі помилки у висновку експерта, оскільки для аналізу взято вкрай малу пробу речовини, що ставить під сумнів репрезентативність результату та точність визначення загальної маси психотропу.

Вважає, що відсутність доказів, які б підтверджували намір ОСОБА_7 здійснювати збут наркотичних речовин (записи про покупців, ваги, пакувальні матеріали тощо), свідчить про безпідставність підозри за ч. 3 ст. 307 КК України.

Посилається на те, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є непропорційним та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки суд не розглянув альтернативні запобіжні заходи, зокрема домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Зазначає, що суд не навів конкретних фактів, які б підтверджували ризики переховування ОСОБА_7 або тиску на свідків, оскільки під час затримання підозрюваний не намагався втекти чи чинити опір, не уникав слідства, також немає доказів його підготовки до втечі чи наявності у нього зв`язків за кордоном та фактів які підтверджували б те, що ОСОБА_7 знає контакти свідків чи має доступ до них.

Вказує, що підозрюваний має постійне місце проживання, є одруженим, має малолітню доньку, раніше не судимий, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків із домом та сім`єю, що знижує ймовірність втечі.

Вважає, що тримання ОСОБА_7 під вартою є надмірним обмеженням його прав, а суд не обґрунтував, чому домашній арешт не може бути ефективною альтернативою, оскільки на його думку браслет унеможливить втечу, а заборона контактувати зі свідками захистить слідство.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених та прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 20.03.2025р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України- придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин.

21.03.2025 ОСОБА_7 , згідно ч. 1, 2 ст. 208 КПК України, затримано за вчинення вказаного кримінального правопорушення .

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає його вірним, оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, які містяться у: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 20.03.2025р.; протоколі огляду місця події від 21.03.2025р.; протоколі про результати проведення оперативно-технічного заходу огляду і виїмки кореспонденції від 20.03.2025р.; фототаблиці огляду кореспонденції №445/ від 20.03.2025р.; протоколі огляду відеозапису від 22.03.2025р.; протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 21.03.2025р.; протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 22.03.2025р.; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 21.03.2025р.

При цьому колегія суддів враховує те, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Твердження захисника про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, слідчим суддею визнано доведеним те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що зумовлено його підозрою у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, а також тим, що ОСОБА_7 усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності; існування ризику того, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може впливати на вказаних учасників провадження, чинити відповідний тиск на свідків, шляхом погрози він може схиляти свідків до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування та його покази з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім цього, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, вірно врахував вагомість наявних доказів що підтверджують підозру ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, врахував практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.також врахував рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у якому йдеться про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризику переховуваня від суду.

Також слідчий суддя з урахуванням особи підозрюваного, наявних ризиків, обставин вчинення кримінального правопорушення, вірно не визначив розмір застави, оскільки відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України це є його правом не визначати розмір застави щодо злочину, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, з огляду на що колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Доводи апелянта щодо відсутності обґрунтування, чому домашній арешт не може бути ефективною альтернативою колегія суддів вважає такими що не заслуговуються на увагу з огляду на підозру у скоєнні ОСОБА_7 осбливо тяжкого злочину, його підвищену суспільну небезпеку, розміри особливо небезпечних психотропних речовин.

Твердження захисника про те, що наявність постійного місця проживання, дружини та малолітньої доньки, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки, які знижують ймовірність втечі, є необґрунтованими оскільки вказані обставини не виключають ймовірність настання передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а сам факт сімейних обставин не достатнім стримуючим фактором для забепечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання настанню ризику переховування від слідства та суду.

Перевіряючи доводи захисника про те, що можливість настання цього ризику може бути вичерпаною обранням запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, колегія суддів вважає, що такий засіб контролю лише фіксує місцезнаходження особи, але не унеможливлює комунікацію з третіми особами, зокрема через електронні засоби зв`язку або месенджери.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 немає, в зв`язку з чим в задоволенні поданих захисником підозрюваного апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 23 березня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді