Справа № 152/1318/24
Провадження №11-кп/801/436/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226 від 1 вересня 2024 року ,

за апеляційними скаргами прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 січня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого мешканця АДРЕСА_1 , із повною загальною середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку суду. Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , відповідно до Закону України № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 93/1746 від 19 серпня 2024 року, на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, востаннє продовженого до 9 листопада 2024 року на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року №3891-ІХ, підлягав призову на військову службу за мобілізацією.

19 серпня 2024 року о 16-30 год ОСОБА_8 , перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_2 , ознайомившись із змістом повістки про явку на 07-00 год 23 серпня 2024 року до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_2 для призову та направлення у склад команди НОМЕР_1 , підписав розписку про її отримання.

Однак, ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, придатним до військової служби, маючи умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, без поважних на те причин, умисно не з`явився о 07-00 год 23 серпня 2024 року до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для призову та направлення у склад команди НОМЕР_1 , не повідомивши про поважні причини неявки, внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав. Пояснив, що знав, що йому необхідно прибути о 07-00 год 23 серпня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перед цим ОСОБА_8 пройшов військо-лікарську комісію, яка визнала його придатним до військової служби. 23 серпня 2024 року ОСОБА_8 поштою направив до ІНФОРМАЦІЯ_3 лист із документами та просив надати йому відстрочку від мобілізації у зв`язку з тим, що він здійснює постійний догляд за хворим батьком. В наданні відстрочки йому було відмовлено. Крім цього, обвинувачений також пояснив, що в нього є ще двоє рідних братів, один з яких на війні, а інший - проживає за кордоном. Обвинувачений просив його суворо не карати.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, яка їх подали

В апеляційній скарзі прокурор Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв?язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 та призначити йому покарання за ст. 336 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання відраховувати з часу його затримання на виконання вироку, що набрав законної сили. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор у порядку ч. 1 ст. 403 КПК України подала до апеляційного суду відмову від свої апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Також просить під час апеляційного розгляду допитати свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які можуть підтвердити відсутність умислу на ухилення від призову.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок незаконний і такий, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, вказує, що в нього відсутній умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. Суд першої інстанції не надав значення тому, що він 23 серпня 2024 року поштою надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_3 лист із документами та просив надати йому відстрочку від мобілізації у зв`язку з тим, що він здійснює постійний догляд за хворим батьком. Також суд не надав значення тому, що в наданні відстрочки йому незаконно відмовлено. Крім цього, посилається на те, що в нього є двоє рідних братів, один з яких на війні, а інший - проживає за кордоном, тому в разі його призову батько залишиться без догляду. Звертає увагу, що судом при призначенні покарання не взято до уваги досудову доповідь органу пробації. Також вказує, що суд не здійснив заходів для допиту його хворого батька за місцем проживання.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав відмову прокурора від поданої апеляційної скарги, не заперечував щодо закриття апеляційного провадження у цій частині. Разом з тим, заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказавши, що для цього відсутні правові підстави, оскільки оскаржуваний вирок відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та в запереченнях на апеляційну скаргу просив проводити судовий розгляд у його відсутність.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

За правилами ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Оскільки прокурор до початку апеляційного розгляду відмовилася від своєї апеляційної скарги, а прокурор, який бере участь у суді апеляційної інстанції, таку відмову підтримав, то апеляційний суд переглядає оскаржуваний вирок лише в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 .

Згідно з ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення під час судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції зазначених вимог під час ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 дотримався в повному обсязі.

Незважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність його вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, вина останнього доведена низкою належних та допустимих доказів, які обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку суду.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_8 доводиться наступними доказами:

- показами свідка ОСОБА_13 , який суду першої інстанції вказав, що він військовослужбовець та проходить службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 . З обвинуваченим особисто не знайомий. З приводу кримінального провадження, свідок пояснив, що влітку 2024 року, точної дати не пам`ятає, обвинуваченому було вручено бойову повістку з необхідністю явки на 06-00 чи на 07-00 год. Однак ОСОБА_8 не з`явився. Тому керівництво відправило свідка ще з одним військовослужбовцем за місцем проживання обвинуваченого в село Клекотина для з`ясування обставин та причин неявки ОСОБА_8 до збірного пункту. Прибувши в с. Клекотина, свідок виявив, що вдома обвинуваченого не було;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000226, 1 вересня 2024 року, з якого вбачається, що внесено відомості за статтею 336 КК України за фактом того, що 27 серпня 2024 року через канцелярію ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали із ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_3 , будучи військовозобов`язаним та придатним до військової служби без поважних причин не з`явився 23 серпня 2024 року о 07-00 год до відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.50);

- рапортом старшого інспектора-чергового відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області від 28 серпня 2024 року, відповідно до якого через секретаріат ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали із ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_3 , 19 серпня 2024 року отримав повістку з вимогою прибути 23 серпня 2024 року о 07-00 год для відправки в команду НОМЕР_1 , у вказаний час та дату не прибув, про поважні причини неявки не повідомив (а.с.53);

- зверненням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 серпня 2024 року за №2188 до начальника відділення поліції №2 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, у якому просив внести відомості про ухилення ОСОБА_8 від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період за ознаками статті 336 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.54-55);

- довідкою військово-лікарської комісії №93/1746 від 19 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої комісія визнала рядового ОСОБА_8 придатним до військової служби (а.с.56).;

- копією розписки про отримання мобілізаційного розпорядження 19 серпня 2024 року, згідно з якою о 16-30 год ОСОБА_8 одержав розпорядження з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 23 серпня 2024 року о 07-00 год для відправки в команду НОМЕР_1 (а.с.57);

- листом начальника Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Жмеринському районі Вінницької області, згідно з яким актові записи про народження дітей на громадянина ОСОБА_8 відсутні (а.с.60-61);

- листом Управління соціального захисту Жмеринської РДА Вінницької області від 3 вересня 2024 року, згідно з яким обвинувачений на обліку в Управлінні не перебуває та жодних допомог не отримує (а.с.63).

- довідкою відділу праці, соціального захисту та охорони здоров`я Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, згідно з якою обвинувачений на обліку у відділі не перебуває (а.с.64);

- копією постанови від 21 серпня 2024 року №6043, відповідно до якої у зв`язку з неявкою ОСОБА_8 для проходження ВЛК 8 липня 2024 року о 09-00 год без поважних причин, ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн (а.с.67-68);

- копією повідомлення від 6 вересня 2024 року, відповідно до якого за результатами розгляду заяви ОСОБА_8 про надання відстрочки протоколом від 5 вересня 2024 року №17 комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовила ОСОБА_8 у наданні відстрочки від мобілізації у зв`язку із відсутністю в обвинуваченого документів, які б підтверджували його право на відстрочку (а.с.87-88).

Зазначені вище письмові докази є узгодженими між собою та не викликають сумніву в своїй належності та допустимості, підтверджують винуватість ОСОБА_8 у інкримінованому йому діянні.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні вказаних доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 94 КПК України, а тому узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого, які зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за обставин, установлених судом.

У той же час доводи апеляційної скарги про необхідність скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції є безпідставними та не заслуговують на увагу. Так, підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачені вимогами ст.ст.412, 415 КПК України. Однак, як убачається зі змісту апеляційної скарги, у ній не наведено жодних підстав, передбачених вказаними нормами кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування оскаржуваного рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Що стосується вимог, заявлених обвинуваченим ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про допит під час апеляційного розгляду свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , то колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, для дослідження нових доказів, наданих стороною провадження, необхідне дотримання певних умов, зокрема те, що про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, у матеріалах провадження відсутні відомості, які підтверджують те, що обвинувачений ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження заявляв відповідні клопотання про допит вказаних свідків.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими узагальнені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність у нього умислу на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Безпосередній об`єкт злочину - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, збігається з об`єктом ухилення від призову на строкову військову службу (ст. 335 КК України). Безпосереднім об`єктом цього злочину виступають суспільні відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема комплектування її збройних сил, на які відповідно до ч.2 ст. 17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, виражається в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона - прямий умисел. Мотиви на кваліфікацію не впливають.

Суб`єкт особа, що підлягає мобілізації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» це: військовозобов`язані, що знаходяться в запасі, та громадяни, що підлягають на час мобілізації призову на військову службу і отримали мобілізаційні посвідчення (повістки).

Колегія суддів зазначає, що для кваліфікації діяння за ст. 336 КК України достатньо встановити факт отримання військовозобов`язаним повістки та його неявку без поважних причин у зазначені місце і час до ТЦК та СП.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 є військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 93/1746 від 19 серпня 2024 року, ознайомившись із змістом повістки про явку на 07-00 год 23 серпня 2024 року до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_2 для призову та направлення у склад команди НОМЕР_1 , підписавши розписку про її отримання, обвинувачений без поважних на те причин, умисно не з`явився о 07-00 год 23 серпня 2024 року до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, наявність умислу в обвинуваченого ОСОБА_8 на ухилення від призовуна військову службу під час мобілізації підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Що стосуєтьсядоводів про те, що суд першої інстанції не надав значення тому, що обвинувачений 23 серпня 2024 року поштою надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_3 лист із документами та просив надати йому відстрочку від мобілізації у зв`язку з тим, що він здійснює постійний догляд за хворим батьком, а також доводів про те, що в наданні відстрочки незаконно відмовлено, то колегія суддів зазначає наступне.

У даному кримінальному провадженні не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції неправомірність дій членів ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині відмови у наданні відстрочки обвинуваченому ОСОБА_8 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що протоколом від 05.09.2024 №17 комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовила ОСОБА_8 у наданні відстрочки від мобілізації у зв`язку із відсутністю в обвинуваченого документів, які б підтверджували його право на відстрочку, зокрема: документів, що підтверджують здійснення постійного догляду та документів про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акта про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8) (а.с.87-88).

Колегія суддів зазначає, що закон передбачає два способи оскарження рішення РТЦК та СП в частині відмови у наданні відстрочки, зокрема це можна зробити у досудовому порядку та через суд.

У матеріалах кримінального провадження відсутні докази про те, що ОСОБА_8 оскаржував відмову в наданні відстрочки до Міністерства оборони або до керівника Центру комплектування та соціальної підтримки, або до адміністративного суду, а також докази про те, що відмова в наданні відстрочки скасована вказаними органами. З огляду на це, у колегії суддів відсутні підстави стверджувати про те, що ОСОБА_8 комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 незаконно відмовила в наданні відстрочки від мобілізації.

Зрештою доводи апеляційної скарги щодо поважності причин неявки на збірний пункт у зв`язку з вжиттям заходів ОСОБА_8 для отримання відстрочки від мобілізації по догляду за батьком є неспроможними, оскільки обвинувачений ні в суді першої та апеляційної інстанцій, не навів жодних обґрунтованих підстав, передбачених законом, щодо наявності у нього права на відстрочку, зокрема по догляду за батьком, як і доводів про неврахування цих підстав під час розгляду кримінального провадження щодо нього судом першої інстанцій.

Стосовно доводів про те, що суд першої інстанції не здійснив заходів для допиту його хворого батька за місцем проживання, то колегія суддів зауважує наступне.

Так, у судовому засіданні 04.10.2024 прокурор просив викликати для допиту свідків, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування, зокрема і ОСОБА_14 (батька обвинуваченого). Разом з тим, у судовому засіданні 22.01.2025 прокурор відмовився від допиту вказаного свідка за станом його здоров`я.

Однією із загальних засад кримінального провадження є його диспозитивність, закріплена ч. 1 ст. 26 КПК України. За змістом цієї норми сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Інша загальна засада кримінального провадження - це змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зміст цієї засади розкрито в ч.1 ст.22 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, визначеними цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження установлено, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 не наполягав на допиті свого батька та клопотань про необхідність його допиту за місцем проживання не заявляв. Також не заявляв клопотань про необхідність допиту свідків сторони захисту.

З огляду на вказані вище засади кримінального провадження, а також обставини судового розгляду, під час якого обвинувачений ОСОБА_8 не проявляв жодної ініціативи щодо необхідності допиту вказаного свідка, доводи обвинуваченого про неповноту дослідження місцевим судом доказів є явно необґрунтованими.

Стосовно доводів обвинуваченого про те, що в разі його призову батько залишиться без догляду, то колегія суддів зауважує, що відповідно до довідки про склад сім`ї в обвинуваченого є двоє братів. Так, справді один з братів перебуває в ЗСУ. Разом з тим, інший брат не позбавлений можливості повернутися із закордону та оформити належним чином догляд за хворим батьком.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом під час розгляду кримінального провадження норм кримінального процесуального закону або закону України про кримінальну відповідальність, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого вироку.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та забезпечить дотримання засад призначення покарання, у тому числі його індивідуалізації, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також пропорційним і таким, що відповідає тяжкості правопорушення і не буде становити для нього особистого надмірного тягаря. При цьому висновок досудової доповіді, на яку посилається обвинувачений, не є обов`язковим для суду, а має лише рекомендаційний характер.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його скасування, як на тому наполягає обвинувачений у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

Прийняти відмову прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_7 від поданої нею апеляційної скарги та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 22 січня 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 336 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4