Справа № 206/3388/21
Провадження № 1-кп/206/99/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, клопотання прокурора у кримінальному провадженні№ 0000030 від 19.01.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тривання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне, Запорізької області, із середньо-технічною освітою, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 25.09.2023 за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року ОСОБА_7 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання вказує на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення обвинуваченим особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Він розуміє тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим в інкримінованих йому злочинах, має соціальні зв`язки з іншими особами на території Дніпропетровської області та території України, тому може переховуватися від суду. Обвинувачений також може незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні, оскільки з матеріалів кримінального провадження йому відомі анкетні данні останніх, та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, він офіційно ніде не працевлаштований, що дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 живе виключно за рахунок грошових коштів, отриманих в наслідок скоєних злочинів.

Потерпілий та його представник клопотання прокурора підтримали, просили його задовольнити. Вказували на те, що обвинувачений ОСОБА_7 в залі суду неодноразово висловлював погрози потерпілому, через що останній побоюється за своє життя.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечує, вказує на те, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою, має численні хвороби потребує медичної допомоги та оперативного втручання, на підтвердження чого надала медичні довідки. Просила обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи свого захисника.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та їх захисник ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, посилаючись на недоведеність зазначених прокурором ризиків.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Заслухавши думки учасників провадження, дослідивши надані суду докази, суд констатує наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 189, ч.1 ст. 255-1 КК України, яке є тяжким злочином. Він офіційно не працевлаштований, не одружений, тобто він не має міцних соціальних зав`язків, а тому суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення, у своїй сукупності, підвищує ризики переховування обвинуваченого від суду.

Суд також констатує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість правопорушення, може знову вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений схильний до їх вчинення. Так, судом встановлено, що 25 вересня 2023 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено вирок відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України, призначено йому покарання, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, вирок суду набрав чинності і звернений до виконання.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та даних, що характеризують обвинуваченого, як особу, яка схильна до вчинення правопорушень, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів сторони захисту про неможливість перебування обвинуваченого за станом здоров`я в умовах ізоляції, суд зазначає наступне.

На підставі ухвали Самарського районного суду та ухвали Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_7 було проведено медичне обстеження. Встановлено наявність таких захворювань: ВІЛ-інфекція, ПТФС обох нижніх кінцівок, набряко-виразкова форма, двобічний пахових лімфаденіт. Взятий на диспансерний нагляд інфекціоніста, хірурга. Призначено лікування і планове оперативне втручання. Під час обстеження обвинуваченого не було встановлено, що ОСОБА_7 потребує особливого лікування, яке не може бути надано йому в умовах ізоляції Центром охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби.

Таким чином, застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.177, 183, 314-316, 334-335, 369-372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжитиобвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, тобто до 23 травня 2025 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду буде оголошено 27.03.2025 о 08 год 30 хв.

Суддя ОСОБА_1