УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/18429/24

Провадження № 1-кп/522/183/25

17 березня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Колегія суддів Приморського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000183, відомості про яке внесено 14.05.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, працюючого директором ТОВ «К ШИПІНГ ГРУП», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000183, відомості про яке внесено 14.05.2024 року до Єдиного реєстру досудового розслідування, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, який розглядається колегіально судом.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави, стосовно ОСОБА_7 , мотивуючи клопотання тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, а отже є підстави вважати, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_7 може:

- переховуватися від суду, в тому числі і на території інших держав, що підтверджується тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою йому пред`явлено обвинувачення (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які можуть викривати його злочинну діяльність, з метою зміни ними показань у ході судового розгляду кримінального провадження шляхом підкупу, застосування фізичної розправи, погроз, тощо (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- продовжити вчиняти зазначене кримінальне правопорушення або вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також у клопотанні прокурор зазначає, що запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання і просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але він зазначив, що розуміє, що за приписами ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану у зв`язку з тим, що його підзахисний обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України до нього може бути застосовано тільки запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2024 року ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому ухвалами Приморського районного суду м. Одеси було продовжено та строк його дії закінчується 24 березня 2025 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану.

Враховуючи тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , який згідно із ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких, за який передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна, останній може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В даному кримінальному провадженні, суд також враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК. Показання свідків, які ще не допитані судом, або свідків, в повторному допиті яких може виникнути необхідність, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, підтверджується зв`язком обвинуваченого ОСОБА_7 з представниками країни-агресора - російської федерації. Відтак є підстави вважати, що обвинувачений з мотивів неприйняття державності України, прихильності приєднання території України до російської федерації, може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення в якому обвинувачується або вчинити інше.

Крім того, на даному етапі судового розгляду суд не має можливості оцінити наявні у справі докази, оскільки вони ще не надавались суду.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою суду не надано та у судовому засіданні не встановлено.

Суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Суд також зазначає, що відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 111 КК України, а тому беручи до уваги те, що зазначені у клопотанні прокурора ризики на даний час не зменшилися та продовжують існувати, є підстави для продовження ОСОБА_7 строку дії обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З цих підстав суд не визначає розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

На підставі викладеного суд, приходить до висновку про доцільність продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою, строком до 13 травня 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Керуючись вимогами ст.ст. 8, 9, 177, 178, 183, 194, 199, 315, 376 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000183, відомості про яке внесено 14.05.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України задовольнити.

Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 13 травня 2025 року, включно, без визначення розміру застави, в ДУ «Одеська Виправна Колонія (№ 14)» (сектор для тримання осіб узятих під варту).

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2