ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000276 від 23.02.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Удобне Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючий на посаді водія КУ «ООБСМП», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.02.2024 приблизно о 19 годині 45 хвилин, допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 16.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

-п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-п. 16.5. У разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Порушення виразились в тому, що 22.02.2024 приблизно о 19 годині 45 хвилин, більш точного часу не встановлено, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух в темний час доби по сухій, чистій, освітленій міським електроосвітленням проїзній частини вул. Прохорівська, зі сторони вул. М`ясоєдвівська в напрямку вул. Степова, на перехресті з пров. Прохорівським у Хабжибейському районі м. Одеси за кермом транспортного засобу був неуважним, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, в ході здійснення руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час руху, під час виникнення небезпеки у вигляді пішохода, який почав перетинати проїзну частину по регульованому світлофорними об`єктами пішохідному переходу, та у подальшому завершував на заборонений сигнал світлофора зліва направо відносно напрямку руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми грудей та кінцівок, а саме: закрита травма грудей у вигляді забою легенів, закрита травма живота у вигляді забою печінки, закритий перелом правої плечевої кістки, закритий перелом обох кісток правої гомілки, забійна рана голови, садна голови, та 23.02.2024, перебуваючи у лікарні, помер.

Смерть ОСОБА_8 , знаходиться у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, при цьому вище вказані тілесні ушкодження, згідно п.п. 2.2.2. та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.), для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та не оспорював фактичні обставини, місця, час та наслідків, що настали, про які зазначено в обвинувальному акті. Пояснив, що подія відбулася 22.02.2024 року біля 19:00 годин. Вийшов на роботу та їхав на службовому автомобілі ГАЗ31029, працює водієм КУ «ООБСМП». Їхав додому після роботи по вул. Прохорівській в м. Одесі. В машині разом з тим також була директор. Освітлення на дорозі було звичайне. Був неуважний, через повітряні тривоги недосипав, був втомлений. Під`їжджаючи до перехрестя не побачив потерпілого, який вийшов з-за машини. Машина зупинилась, тому що пропускала пішохода, а він його лівою стороною зачепив. Після ДТП зупинився, підклав потерпілому рюкзак, викликали швидку. Також хтось із свідків викликав поліцію. Коли швидка приїхала дізнався в яку лікарю його повезуть. А на наступний день вже дізнався що потерпілий помер. Брату потерпілого відшкодував 30 тис. грн. Щиро розкаявся у вчиненому.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що загиблий ОСОБА_8 є його братом. В день подій, ввечері, йому зателефонували та повідомили про скоєне, проте в лікарню в цей вечір він не поїхав. Вже зранку повідомили, що брат в реанімації. Потім вийшов лікар та повідомив, що брат помер. Обвинувачений ОСОБА_4 компенсував шкоду, претензій до нього не має.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників кримінального провадження судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та потерпілого та дослідженням обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. Також предметом дослідження, судом доцільним було визначено матеріали, які підтверджують наявність судових витрат та речових доказів.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та учасниками обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за вказаних вище обставин, а його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК, як: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому .

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину (зі слів), позитивно характеризується за місцем роботи, вчинив тяжкий злочин у сфері безпеки дорожнього руху, однак вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому

Прокурор у судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами

Потерпілий також просили призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами .

Захисник у судових дебатах підтримав позицію прокурора. Під час призначення покарання його підзахисному просив застосувати ст. 75 КК України, а також не позбавляти права керування транспортними засобами, враховуючи його щире каяття, відшкодування заподіяних збитків, а також те, що в нього на утриманні перебувають неповнолітня дитина.

Обвинувачений просив його суворо не карати та залишити йому право куревання транспортними засобами.

Санкцією частини другої статті 286 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Визначаючи строк покарання суд враховує порушення правил дорожнього руху, яке допустив обвинувачений відсутність даних щодо притягнення обвинуваченого до будь-якого виду відповідальності за порушення ПДР. З огляду на викладене, суд вважає, що такий строк може бути мінімальним.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Суд зазначає, що хоча обвинувачений ОСОБА_4 і вчинив необережне кримінальне правопорушення, але відповідно до ст. 12 КК України, вказаний злочин є тяжким та наслідком його є заподіяння смерті людині, тому суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

На думку суду, звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням не буде справедливим та співрозмірним тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

З урахуванням зазначеним вище обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити в вигляді позбавлення волі на строк, в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України, без позбавлення права керування транспортним засобом, та саме таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначені покарання, судом не встановлено підстав, для застосування положень ст.69, 69-1 та ст.75 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати - документально підтверджені витрати на залучення експертів:

-3029 гривень 12 копійок за проведення експертизи, в Одеському НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України, акт № 24-1189;

-4543 гривень 68 копійок за проведення експертизи, в Одеському НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України, акт № 24-1190;

-5679 гривень 60 копійок за проведення експертизи, в Одеському НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України, акт № 24-1507;

Процесуальні витрати за проведення вказаних експертиз, в сумі 13252 гривень 40 копійки, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 , на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 128-129, 370, 373-374 КПК України,суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнути обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 13252 (тринадцять тисяч двісті п`ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.07.2024 року скасувати.

Речові докази по справі:

- DVD-R диск наданий Одеський НДЕКЦ МВС України та DVD-R диск наданий ТОВ «Таврія В» зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-автомобіль ГАЗ р.н. НОМЕР_1 - повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1