КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 289 КК України

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красносілка Славутського району Хмельницької області, який має середньо-спеціальну освіту, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

на ухвалу Києво-Святопіинського районного суду Київської області від 18 листопада 2024 року

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів - з 18 листопада 2024 року до 16 січня 2025 року включно без альтернативи внесення застави.

.Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з 23:00 год. по 05:00 год. за місцем останнього проживання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вказана ухвала не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України, винесена з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню. Так, як наголошує апелянт, до клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 не було долучено жодного документа/доказу на підтвердження тих ризиків, на які у своєму клопотання посилався прокурор, тобто, висновок суду зроблений виключного на підставі самого клопотання. Натомість, стороною захисту неодноразово було долучено документи/докази, які спростовують ті ризики, на якій посилався прокурор, однак головуючий суддя не надала належної оцінки доказам та документам, які були надані стороною захисту, надавши пріоритет клопотанню, яке було подано прокурором, без з`ясування його доцільності, належності і допустимості, тобто, проявила упереджене ставлення обвинуваченого.

Захисник наголошує, що у клопотанні не наведено достатніх підстав вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме інші кримінальні правопорушення.

Апелянт вважає за необхідне стверджувати, що подане клопотання є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам, оскільки матеріали клопотання не містять даних про те, що ОСОБА_6 чинить перешкоди слідству, його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено. На порушення процесуальних норм у клопотанні доводи прокурора зводяться виключно до припущень та формальних висловів, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При продовженні запобіжного заходу суд повинен врахувати наявність міцних стійких соціальних зв`язків, а саме: сім`ї, малолітніх дітей, постійної роботи. Обвинувачений повинен мати можливість працювати і заробляти кошти на харчування, утримувати близьких людей, придбавати речі першої необхідності, оскільки його вина ще не доведена, і він вважається невинуватим, доки його вина не буде доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду, як це передбачено ч. 1 ст. Конституції.

Захисник наголошує, що будь-яких доказів на підтвердження вказаних ризиків прокурором не надано, а викладене у мотивувальній частині ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області, як зазначено в апеляційній скарзі, від «20.05.2024 року» зводиться виключно до припущень прокурор що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник вважає за необхідне стверджувати, що подане клопотання є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

На переконання апелянта, головуючим суддею не проведений аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, який є громадянином України, тримається в слідчому ізоляторі тривалий час, у зв`язку з чим протягом цього часу він був обмежений у правах та свободі, а також у безпеці, який немає потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, так як, під час досудового розслідування було допитано вказаних осіб, призначені та проведені експертизи та усі заплановані слідчі дії. ОСОБА_6 не має можливості знищити, сховати або спотворити будь-які речі або документи, які мають істотне значення для встановлення обставин даного кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають істотне значення, були вилучені та визнанні речовими доказами, знаходяться на зберіганні у сховищі речових доказів.

За таких обставин є доцільність саме такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, який полягає у тому, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, родину, тривалий час перебуває під вартою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Беручи до уваги вищевикладене, відсутні підстави для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор не довів наявності таких підстав, а тому, на переконання захисника, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши долучені до апеляційної скарги копії клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу та оскаржуваної ухвали суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000534 від 3 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст.115, ч. 3 ст. 289 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали на підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Красносілка Славутського району Хмельницької області, українець, громадянин України, має середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, інвалідності не має, статусу депутата не має, на утриманні жодних осіб не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, обвинувачується у тому, що 3 квітня 2024 близько 07.59 год., перебуваючи на узбіччі автодороги, неподалік приватного домоволодіння, яке розташоване за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, м. Боярка, вул. Івана Андруха, 2, маючи мету незаконногозбагачення шляхом незаконного заволодіння транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , однак, яким користувався та керував ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, вчинив конфлікт з останнім, під час якого у ОСОБА_6 , виник прямий злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 . Відразу після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно та цілеспрямовано, керуючись корисливим мотивом, що ґрунтувався на незаконному заволодінні транспортним засобом ОСОБА_8 , з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи, що нанесення ударів колюче-ріжучим предметом по голові та шиї є небезпечним для життя людини, оскільки там сконцентровані життєво-важливі органи життєзабезпечення, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, бажаючи настання невідворотного наслідку у вигляді смерті людини, невстановленим досудовим розслідуванням колюче-ріжучим предметом, який взяв з собою у невстановленому досудовим розслідуванням місці, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, наніс ОСОБА_8 численні удари в ділянку голови та шиї, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних колото-різаних ран голови та шиї з ушкодженням правої зовнішньої сонної артерії, ушкодження кісток склепіння та основи черепа, ушкодженням мозкових оболонок та речовини головного мозку з крововиливами під м`які та тверді мозкові оболонки та забоєм-розмізченням й набряком набубнявіння речовини головного мозку, від яких той помер на місці, при цьому, спричинення ОСОБА_6 вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті останнього.

У подальшому, завершуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 завантажив тіло ОСОБА_8 до салону автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий був припаркований на місці вчинення кримінального правопорушення, яким до того користувався та керував померлий, відчинивши дверцята сів за кермо транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_7 , та за допомогою ключа запалення привів двигун до роботи, керуючи яким з місця вчинення злочину поїхав до автомобільної дороги «Київ-Одеса» траси Е-95, неподалік автозаправної станції «ANP», яка розташована в адміністративних межах с. Краснопілка Уманського району Черкаської області, за координатами: НОМЕР_2, розпорядившись таким чином викраденим автомобілем на власний розсуд, де в салоні вищевказаного автомобіля, а саме на задньому сидінні було виявлено труп ОСОБА_8 .

Діями ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 згідно з висновком експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи заподіяно матеріальної шкоди на суму 322060 грн.

На переконання прокурора, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Підставою обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В даному випадку це:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою подальшого ухилення від кримінальної відповідальності. Так як ОСОБА_6 усвідомлює, що обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі. При цьому, як наголошує прокурор, щодо злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, наявна законодавча заборона на звільнення від відбування покарання з випробуванням. А отже, невідворотність вказаного покарання може спонукати обвинуваченого ОСОБА_6 до переховування, а саме: зміни місця проживання, пов`язаного з виїздом до іншої країни; виїзду до непідконтрольних на даний час територій України, оскільки обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, зареєстрований в Хмельницькій області, а фактично проживає в Київський області, має закордонний паспорт. Також при надані поясненні ОСОБА_6 , повідомив іншу адресу свого проживання.

- незаконно впливати на свідків, у тому числі, понятих, які були присутні при проведенні процесуальних дій та в рамках кримінального провадження допитані в якості свідків, шляхом умовлянь, підкупу, залякування, погроз, примусу вимагати дачу від них неправдивих показань, або зміну уже наданих під час досудового розслідування, тим самим матиме можливість уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, так як обвинуваченим отримано копії процесуальних документів, які містять відомості з повними анкетними даними свідків. Хоча під час досудового розслідування свідки були допитані, разом з тим, відповідно до вимог статей КПК України доказом для суду, який розглядатиме кримінальне провадження по суті, у вигляді показань свідків є тільки ті показання, які суд здобув безпосередньо лід час судового розгляду справи по суті, а тому ризик впливу на свідків є високим. ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочину, направленого на посягання здоров`я та можливого позбавлення життя іншої людини, з особливою агресією. Вказане свідчить на проявлення ОСОБА_6 неспіврозмірної агресії та жорстокості.

Приймаючи до уваги те, що наявні ризики щодо особи підозрюваного ОСОБА_6 продовжують існувати та, враховуючи, що останній обвинувачується у вчиненні злочину, характер вчинення якого свідчить про нестійке прийняття ОСОБА_6 загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності, нехтування елементарними правилами поведінки, є необхідним продовження строку тримання під вартою. Окрім цього вказані обставини свідчать і про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечити всебічне, повне та об`єктивне проведення досудового розслідування у розумні строки.

Як наголошує прокурор, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не суперечитиме п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та практиці Європейського Суду з прав людини, оскільки саме такий запобіжний захід дасть можливість уникнути настання перелічених вище ризиків та забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин сторона обвинувачення приходить до висновку що застосування більш м`яких запобіжних заходів передбачених КПК України, а ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпілий та його представник потерпілого підтримали клопотання прокурора.

Обвинувачений та захисник заперечували щодо продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити запобіжний захід на не пов`язаний з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, не одружений, не працює, може вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України з метою уникнення відповідальності, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним в інкримінованих йому злочинах; відсутності доказів міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, а також враховуючи, що свідки та потерпілі у справі ще не допитані, може вчинити інші кримінальні правопорушення, та вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може не забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Судом також взято до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особою, до якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім цього, судом враховані підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, та не визначено розмір застави на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, що знайшло своє відображення і в оскаржуваній ухвалі.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

З наявних даних встановлено, що питання застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_6 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, а також передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання, сталих міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, що не спростовано стороною захисту, а тому вважає небезпідставною можливість ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Також колегія суддів враховує, що суд першої інстанції відповідно до вимог КПК України може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілих, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України), про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань потерпілих та свідків, дослідження їх судом, та з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків лише актуалізується.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що з огляду на обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, і стороною захисту наведені обставини не спростовані.

З огляду на наявні дані про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні та не спростовані стороною захисту, з урахуванням стадії судового розгляду, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки у зв`язку з відсутністю заяв відповідних осіб; за відсутності даних про наявність в обвинуваченого сталих міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, що може бути стримуючим фактором для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання, оскільки на даному етапі судового провадження інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти встановленим ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених з застосуванням насильства, наслідком якого є смерть потерпілого, з урахуванням встановлених ризиків, які є реальними, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування до обвинуваченого застави.

Приймаючи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду обставини, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги є непереконливими.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі мотиви прийнятого рішення та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги захисника не спростовують такий висновок місцевого суду.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів - з 18 листопада 2024 року до 16 січня 2025 року включно без альтернативи внесення застави - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3