ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2301/24 Справа № 203/7018/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за договором не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року клопотання старшого слідчого СВ ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 , задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08 лютого 2025 року, в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4».

Одночасно підозрюваному ОСОБА_7 встановлено заставу в розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму ддя працездатних осіб, що складає 484 480,00 грн. Також слідчим суддею визначено, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_7 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України (далі- КПК), на нього будуть покладені наступні обов`язки:

-за першою вимогою прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з м. Дніпра без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_7 строком до 08 лютого 2025 року, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , 29.09.2024 близько 10 годин 00 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), перебував на території господарчого двору розташованого в садівничому товаристві «Дніпро», Новоолександрівської сільської ради, Дніпропетровської області, де побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_13 , який перебував з ОСОБА_14 , при цьому між ОСОБА_13 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого боку раптово виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязнених стосунків, виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, який в свою чергу, з метою уникнення конфлікту направився за місцем проживання ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій раптово виниклий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, цього ж дня, тобто 29.09.2024, близько 12 годин 20 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим) ОСОБА_7 , перебуваючи у супроводі своїх раніше знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 наздогнали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухались поблизу буд. АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_13 , та маючи на меті заподіяння шкоди здоров?ю потерпілого, спричинив один удар рукою стислою в кулак в область обличчя ОСОБА_13 , від чого останній втратив рівновагу та впав на землю обличчям догори, в цей час ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , знаходились біля ОСОБА_14 та із застосуванням фізичної сили утримували останнього на місці, тим самим перешкоджали ОСОБА_14 , надати допомогу ОСОБА_13 .

Надалі ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір спрямований на заподіяння шкоди здоров?я ОСОБА_13 , усвідомлюючи кримінально-протиправний характер вчинюваних дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та бажаючи їх настання, стоячи над ОСОБА_13 , який лежав на наносити останньому численні удари (не менше двадцяти) ногою, в область голови та обличчя, тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, гострих епідуральних гематом вздовж правої лобної частки та над серпом мозку, лінійного перелому правої лобної та тім?яної кісток з розходженням сагітального шви та переломом лівої тім?яної кістки, забійної рани в тім?яній ділянці зліва та садна в тім?яній ділянці справа, які за своїм характером виявлені у нього тілесні ушкодження відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3- а,б,в, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

23.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК.

11.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Повністю погоджуючись з висновками слідчого судді щодо обґрунтованості підозри та необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор вважає, що слідчим суддею при прийнятті рішення щодо визначення застави підозрюваному, відповідно до ч.4 ст.183 КПК, не в повній мірі враховано всі підстави та обставини передбачені ст.ст.177,178, а саме: характер, ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого злочину, репутацію підозрюваного, відомості про особу, обставини вчинення злочину, та не обґрунтовано рішення про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді застави.

В обґрунтування зазначає, що в ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню встановлено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_7 дій, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК.

Водночас, згідно ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Разом з тим, злочин в якому підозрюється ОСОБА_7 є злочином проти здоров`я людини, а значить злочин вчинений із застосуванням насильства, тобто є таким, що безумовно підпадає під ознаки п.1 ч.4 ст.183 КПК.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини інкримінованого підозрюваному умисного злочину, а саме активні дії під час вчинення злочину із застосуванням насильства, прокурор вважає, що вищевказане свідчить про суспільну небезпеку ОСОБА_7 , відношення до особливої категорії правопорушень, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, вказують на обґрунтованість ризику впливу на потерпілого та свідків. В свою чергу, внесення підозрюваним застави та звільнення його з-під варти, не забезпечить належного виконання ним покладених на нього обов`язків, зважаючи на тяжкість можливого покарання.

Крім того наголошує, що слідчим суддею також не в повній мірі було взято до уваги активну поведінку підозрюваного, яка полягала в тому, що після вчинення злочину останнім здійснювався тиск на потерпілого, оскільки як вбачається з протоколу допиту потерпілого та свідка ОСОБА_14 , після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому він прийшов до тями в автомобілі, в якому підозрюваний та двоє його друзів везли його до лікарні та протягом всього часу переконували, що він впав з моторолеру та отримав травми. Потім дізнавшись від потерпілого, який був у шоковому стані, мобільний номер телефону його матері, ОСОБА_7 зателефонував їй та повідомив, що її син упав з моторолеру.

При цьому звертає увагу, що підозрюваний не є медичним працівником і мав би викликати швидку медичну допомогу потерпілому, оскільки була наявна і видима травма голови, потерпілий втратив свідомість і транспортування без відповідних навичок, знань та обладнання ставило під загрозу життя потерпілого, але навіть таких спроб здійснено не було. Окрім того, під час розгляду клопотання підозрюваний підозру не визнав, станом на дату складання апеляційної скарги позиція підозрюваного не змінилася та бажання співпрацювати з органом досудового розслідування він не виявляв.

Також, на переконання прокурора, не знижує тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого за наведених обставин, і характеристика ОСОБА_7 у загальносоціальному стані, оскільки захисником будь-яких матеріалів, які характеризують особу підозрюваного, окрім свідоцтва про народження дитини та лікарської виписки бабусі, слідчому судді надано не було, як і не було надано відомостей про його працевлаштування, місце роботи або джерело доходів. Натомість, захисником було надано документи на підтвердження міцних соціальних зв`язків підозрюваного, а саме наявність дружини та дитини, які разом з підозрюваним можуть переховуватися, з огляду на те, що дружина підозрюваного ОСОБА_18 є громадянкою рф, та підозрюваний може вчинити спробу перетнути державний кордон з метою проживання в країні, громадянкою якої є його дружина. Водночас органом досудового розслідування не отримано документів чи є підозрюваний військовозобов`язаним.

Поміж іншого в поданій апеляційній скарзі прокурор зазначає, що неможливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави полягає також і в тому, що під час судового засідання ОСОБА_7 висловив готовність сплатити заставу навіть не обговорюючи суму, та заставу у розмірі 484 480,00 грн було внесено наступного дня після винесення ухвали судом, не маючи законних джерел доходів. Отже, перебувати на свободі підозрюваний весь свій час буде використовувати на власний розсуд, фактично матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі особисто, або за допомогою засобів зв`язку, з особами, в присутності яких він вчинював злочин, в тому числі, які ще не допитані як свідки, з потерпілим та свідками, що об`єктивно може зашкодити встановленню істини у цій справі, може змінити місце проживання (перебування), а також матиме можливість попередити свідків про обставини кримінального правопорушення, які стали йому відомі внаслідок набуття статусу підозрюваного, що може негативно вплинути на подальше проведення досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини та пояснення надані в судовому засіданні, прокурор стверджує, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання не дозволить запобігти наведеним ризикам та може зашкодити подальшому проведенню досудового розслідування, особливо на його початковому етапі.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 строком на 60 діб, але в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави, а у разі внесення застави за ОСОБА_7 на час розгляду апеляційної скарги повернути заставу підозрюваному або заставодавцю.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої нею апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні в повному обсязі, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити у повному обсязі та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави, вислухавши пояснення підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити рішення слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, та санкція ч.1 ст.121 КК, за якими йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК, а також на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Водночас перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності визначення слідчим суддею розміру застави підозрюваному ОСОБА_7 , як альтернативного запобіжного заходу, суд апеляційної вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Так, як вбачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи підозрюваної особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008).

Крім того, органи влади повинні розглянути можливість застосування заходів, які меншою мірою обмежують права заявника, ніж тримання під вартою («Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland), § 32).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

З урахуванням вищенаведеного, а також процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , даних про його особу у сукупності, стану здоров`я потерпілого після отриманих тілесних ушкоджень від підозрюваного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні в розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 484 480,00 грн, яка здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.

Натомість доказів недостатності визначеного підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу для виконання покладених на нього обов`язків прокурором не надано та фактів неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з моменту внесення 12 грудня 2024 року визначеного слідчим суддею розміру застави в апеляційній скарзі не наведено.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги, як доказ порушення підозрюваним судової заборони спілкуватися зі свідками у цьому кримінальну провадженні, надану прокурором під час апеляційного розгляду заяву свідка ОСОБА_19 від 16.12.2024, подану ним слідчому з приводу отриманого дзвінка невідомого чоловіка з номеру мобільного телефону ОСОБА_7 НОМЕР_1 та який цікавився номерами телефонів свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки, як зазначив сам заявник, будь-яких погроз на його адресу не було висловлено. Водночас, як пояснив суду підозрюваний ОСОБА_7 , таких дзвінків він свідку ОСОБА_19 не робив, а мобільний телефон із зазначеним номером він продав у м.Києві ще приблизно три місяці тому, сам він наразі з жодним із свідків у цьому кримінальну провадженні не спілкується та на вимогу слідчого судді здав свій закордонний паспорт.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК, враховані слідчим суддею при визначенні ОСОБА_7 розміру застави одночасно із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не вбачає.

Водночас суд апеляційної інстанції не приймає до уваги й інформацію прокурора про те, що 23 грудня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру у вчиненні злочину за ознаками ст.296 КК, оскільки ці обставини не були предметом розгляду слідчого судді в рамках поданого прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Нові обставини, на які посилається прокурор, можуть бути підставами для звернення прокурора до слідчого судді в порядку ст.200 КПК для зміни раніше обраного підозрюваному запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 08 лютого 2025 року, з альтернативою внесення застави 484 480,00 грн - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4