Дата документу 23.10.2024 Справа № 322/46/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №322/46/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/71/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 23 жовтня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Скалат Тернопільської області, який не працює, має неповну середню освіту, неодружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, а саме:

- за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року за ч.1 ст. 185 КК України до 120 годин громадських робіт (знятий з обліку 05 березня 2020 року у зв`язку з відбуттям строку покарання),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 .

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Відповідно до ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 протягом іспитового строку: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішена доля речового доказу у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, в якому зазначити у вступній частині вироку, що ОСОБА_6 є особою, раніше не судимою в силу ст.89 КК України, з мотивувальної частини вироку виключити кваліфікуючу знаку «повторність» і кваліфікувати дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України, призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на момент ухвалення вироку від 03 лютого 2021 року ОСОБА_6 вважається таким, що не має судимості відповідно до п.2-1 ч.1 ст.89 КК України і тому суд невірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.185 КК України за ознакою «повторності», оскільки його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України.

Крім того, призначене покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, оскільки останнє не є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 хоча і вважається не судимим в силу вимог ст.89 КК України, проте вчинив кримінальне правопорушення через короткий термін після відбуття покарання за попереднім вироком.

В поданих змінах до апеляційної скарги прокурора, перший заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Так, на час вчинення ОСОБА_6 (18 вересня 2020 року) інкримінованого йому діяння, загальна сума матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок його дій, становила 1608 гривень і такі дії кваліфікувались за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Таким чином, внесені законодавцем зміни, відповідно до Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, призвели до декриміналізації діяння, оскільки станом на 18 вересня 2020 року сума шкоди для кримінальної відповідальності мала бути більша ніж 2102 гривень, а дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

З огляду на те, що Законом № 3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини у цьому випадку є підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно з вироком суду, 18 вересня 2020, близько 11:00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку своєї рідної сестри ОСОБА_10 , по АДРЕСА_2 , в результаті раптово виниклого умислу, шляхом вільного доступу з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, таємно викрав планшетний пристрій «Nomi Corsa 4 Lite» в корпусі сірого кольору, вартість якого, відповідно до висновку експерта №25/21 від 13 січня 2021 року, складає 1608,00 грн, належний ОСОБА_10 , після чого зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим ним майном на власний розсуд.

Таким чином, в результаті своїх умисних злочинних дій ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1608,00 грн.

Зазначені дії ОСОБА_6 під час досудового розслідування були кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з урахуванням поданих до неї змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання, підлягає задоволенню з урахуванням поданих змін до неї, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений вимогами ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з вимогами ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_6 вчинив 18 вересня 2020 року.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, розмір спричиненої останнім матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2102 грн.

Як убачається з досліджених судом першої інстанцій матеріалів кримінального провадження, в результаті умисних злочинних дій ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 1608 грн.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

Відповідно до положень ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, враховуючи те, що вартість майна потерпілої ОСОБА_10 , яким незаконно заволодів ОСОБА_6 становила 1608 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, а саме 2102 грн, колегія суддів вважає, що з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, колегія суддів вважає, що у цьому випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора, з урахуванням поданих до неї змін, підлягає задоволенню, оскаржуваний вирок суду - скасуванню, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.185 КК України - закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Керуючись вимогами п.4-1 ч.1 ст.284, 405-407, 409, 417 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 з урахуванням поданих першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_11 змін, задовольнити.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 03 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, скасувати,а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4