н/п 1-кп/766/3901/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження запобіжного заходу

(повний текст)

24.12.2024

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000422 від 08.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною шостою ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі КК України),

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.07.2024 року (справа №490/9097/23) відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строків досудового розслідування без визначення застави.

Надалі строк запобіжного заходу неодноразово продовжувався і наразі діє до 27.12.2024 року.

11.12.2024 через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого, на строк 60 днів на підставі частини третьої ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК), без внесення застави.

І. Позиція сторони обвинувачення

Сторона обвинувачення вважає, що враховуючи те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України та, перебуваючи на території міста Херсона, може підтримувати зв?язок із представниками рф, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на окупованій російською федерацією території України, що підтверджується тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією статті, за якою він обвинувачується; можливість перебувати в м. Херсоні адміністративній межі між територією України та тимчасово окупованими територіями; наявністю в нього громадянства України, що надає йому можливість виїхати з тимчасово окупованої території України в інші країни; відсутністю в нього постійних джерел існування. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , враховуючи його співпрацю з представниками держави-агресора під час окупації м. Херсон, може підтримувати з ними зв?язок на даний час, які можуть сприяти у перетині державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з рф, або сприяти у перетині на лівобережну частину Херсонської області, яка наразі перебуває під окупаційною владою країни-агресора з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений ОСОБА_4 , використовуючи безпосереднє знайомство зі свідками, допит яких планується у майбутньому, перебуваючи на волі, може здійснювати на них вплив, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що підтверджується його співпрацею з представниками країни-агресора - російської федерації; підтримки збройної агресії російської федерації проти України, визнання її правомірною і сприяння їй.

Крім того прокурор зазначачає, що на цей час на розгляді у Херсонському міському суді Херсонської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. У ході судового розгляду вказаного провадження, ОСОБА_4 неодноразово допускав неявки на виклик суду та, з вказаних підстав, оголошувався у 2024 році судом у розшук.

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, на цей час не зникли та продовжують існувати.

ІІ. Позиція сторони захисту

Стороною захисту подані заперечення і клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Захисники в судовому засіданні проти клопотання заперечували. Просили суд застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого в АДРЕСА_1 .

Сторона захисту надала аргументи, які полягають в тому, що обвинувачений перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 17.04.1996 року як отримувач пенсії по інвалідності (поранення/каліцтво, отримані при виконанні обов`язків військової служби) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб».

У судовому засіданні обвинувачений проти клопотання заперечував, погодився з позицією захисниці.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу в тому числі у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

В Кримінальному процесуальному кодексі поняття «обґрунтована підозра» не розтлумачено, проте відповідно до частини шостої ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, в тому числі, застосовується принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК).

Отже, з огляду на практику Європейського суду з прав людини Суд бере до уваги, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» застосовується з метою уникнення порушення п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) і за узагальненим тлумаченням визначається, як наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», від 21.04.2011, заява № 42310/04, пункт 175).

Під час судового провадження, за наявності обвинувального акта на розгляді суду, є обґрунтовані підстави вважати, що стандарт доведення «обґрунтована підозра» дотримано. Однак виконання цієї умови не звільняє сторону обвинувачення від доказування наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, відповідно до частини першої ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду або/та створитимуть загрозу суспільству.

Отже, оцінюючи рівень доведеності сторонами провадження обставин, які б могли вплинути на мотиви Суду під час ухвалення рішення щодо зазначеного клопотання, Суд наголошує, що тягар доведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК та необхідності застосування відповідного запобіжного заходу завжди залишається на стороні обвинувачення, оскільки на боці сторони захисту завжди діє презумпція «свободи», сформульована в ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції.

Водночас Суд також зауважує, що право на свободу, як і інше право особи (людини) не є абсолютним, відтак може бути обмеженим відповідно до закону. Крім того, з метою уникнення свавілля право на свободу має обмежуватись відповідними зобов`язаннями покладеними на особу, дотримання (виконання) яких унеможливило б порушення прав і інтересів інших осіб, суспільства та держави.

В цьому контексті Суд звертає увагу, що за змістом приписів ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Отже Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права учасників кримінального провадження, зокрема, обвинуваченого, його право на свободу, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на практику ЄСПЛ Суд, наголошує, що продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, заява N 40107/02, пункт 79)

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, Суд розуміє, що саме існування «обґрунтованої підозри» та вагомість доказів, які її підтверджують (враховуючи і не порушуючи презумпцію невинуватості), а також тяжкість покарання не можуть бути єдиними підставами для продовження строку тримання під вартою, а тому такі обставини мають розглядатися в сукупності з іншими.

Крім того, Суд зважає на те, що відповідно до частини шостої ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, а імперативна норма частини шостої ст. 176 КПК України не дозволяє Суду застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Водночас, Суд ще раз наголошує, що відповідно до КПК тягар доведення наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, покладається на сторону обвинувачення, однак, в свою чергу, сторона захисту має переконати Суд і довести наявність умов, що мінімізують зазначені ризики і припущення прокурора щодо можливих неправомірних та недобросовісних вчинків обвинуваченого.

ВИСНОВКИ СУДУ

Суд вважає, що прокурором дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», в тому числі доведено існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, які можуть перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження або ж створитимуть загрозу суспільству.

Відтак, відповідно до приписів частини шостої ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до ОСОБА_4 , оскільки він обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 111 та 111-1 Кримінального кодексу України має застосовуватися запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з перелічених обставин у сукупності Суд зауважує, що в даному випадку (виходячи з позиції сторін і ступеню доведеності обставин) обґрунтована наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого без визначення застави.

З цих підстав,

керуючись статтями 176-178, 183, 197, 199, 315, 369-372, 392, 395, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

2. Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.07.2024 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до «21» лютого 2025 року, включно, без визначення застави.

4. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захисникам, Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Лагерне поле, 5).

5. Клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.

6. Ухвала підлягає негайному виконанню.

7. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

8. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1