КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/4783/2024 Єдиний унікальний номер 759/7616/22 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 9 липня 2024 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора (ВКЗ) ОСОБА_8

захисника ( ВКЗ) ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 9 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто, до 6 вересня 2024 року включно, з утриманням його в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, - домашній арешт та інші, звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

В апеляційній скарзі захисник наголошує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає вимогам КПК України, а тому підлягає скасуванню. Також захисник зазначає, що прокурор взагалі не надана захиснику, обвинуваченому, а також до суду копію клопотання про продовження строку тримання під вартою від 9 липня 2024 року. У даному клопотанні прокурор неправдиво, невірно вказала, шо « ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто, умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, недоведеному до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України; що обґрунтованість, обвинувачення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами в їх сукупності», що прокурор ОСОБА_8 , як державний службовець, не довіряє прикордонній службі України, ЗСУ, до яких ОСОБА_6 бажає йти служити та неодноразово звертався з відповідними заявами.

Захисник зазначає, що судом не враховано, що потерпілий ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні, будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, а також не боїться ОСОБА_6 , не бажає будь-якого відшкодування шкоди та не заперечував у попередніх судових засіданнях проти зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки на даний період часу потерпілий, як зазначено в апеляційних скаргах, «якщо такого можна назвати», не прибуває в судові засідання, також і не був у даному судовому засіданні. Також свідок ОСОБА_11 надав в судовому засіданні показання та повідомив, що він вибив ніж у ОСОБА_6 , який впав на підлогу, а ОСОБА_6 також впав і більше ОСОБА_6 не піднімався. Як посилається прокурор , що свідок ОСОБА_11 «фактично затримав підозрюваного ОСОБА_6 на місці вчинення злочину». Однак, обвинувачений ОСОБА_6 , як і потерпілий ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_11 були у нетверезому стані, а також на місці злочину були працівники, службовці з територіальної оборони Святошинського району м. Києва, яких досудовий орган, працівники поліції, слідчі навмисно не відобразили у процесуальних документах та не відібрали умисно у них показання щодо обставин правопорушення, їхніх протиправних злочинних дій, а також і вбивства, побиття ОСОБА_6 . Також при складанні процесуальних документів навмисно не було все відображено, з метою приховати кримінальні правопорушення, злочини вчинені ОСОБА_10 приховати труп ОСОБА_6 після тяжкого побиття, нанесення тілесних ушкоджень вказаними особами ОСОБА_6 . Крім цього, досудовий орган, працівники поліції, слідчі, прокурори також навмисно не відобразили, що в обвинуваченого ОСОБА_6 були тілесні ушкодження, у тому числі зламані ребра, побите обличчя, голова, тулуб, зламані ребра, є подряпини, синці та інші тілесні ушкодження, що ОСОБА_6 перебував без свідомості, одежа його була мокра, випрана ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та особами з територіальної оборони, яких досудовий орган, слідчі, прокурори, у тому числі, і прокурор ОСОБА_8 навмисно прикрили, не допитували та не пред`являли їм підозри, обвинувачення щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , викрадання в ОСОБА_6 партмане, коштів, документів, ключів від автомобіля, квартир та іншого майна цінностей, а також навмисно не надали медичної допомоги ОСОБА_6 , який був без свідомості та весь побитий, маючи наявні тілесні ушкодження; що потерпілий та свідок не мали жодних тілесних ушкоджень, а перебували у стані наркотичного сп`яніння; те, що ні особи з тероборони, ні працівники поліції, ні слідчі, ні лікарі, які прибули на місце злочину, навмисно не надали медичну допомогу ОСОБА_6 , який перебував без свідомості.

Окрім того, як вказує в апеляційній скарзі захисник, «перші покази в присутності державного адвоката, якщо так можна їх назвати. ОСОБА_6 надавав, в тому числі і в судовому засіданні Святошинського районного суду м. Києва 29 березня 2022 року, маючи тяжкі тілесні ушкодження, поламані ребра, побита в синяках голова, сильні болі в голові, під очами сильні синяки, перебуваючи без свідомості та ін. Але досудовий орган, суд навмисно не прийняли вказане до уваги, а підробляли матеріали кримінального провадження. Умови, причини, обставини щодо вчинення вказаного злочину, і чи в наявності вчинення даного злочину ОСОБА_6 чи іншими особами, в тому числі, можливо, і свідком ОСОБА_11 , потерпілим ОСОБА_10 , чи іншими особами з тероборони, які прибули на місце злочину та, маючи більше 3 годин, щоб поміняти та підкинути ножа, здійснити порізи та інші обставини у справі, здійснити та спровокувати, перенести всі обставини вчинення ними злочину на ОСОБА_6 , який перебував без свідомості та весь побитий, що дає право стверджувати, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та особи з територіальної оборони, які прибули на місце вчинення злочину, побиття ОСОБА_6 та його втрата свідомості та ін., підробили вказані особи, нанесення принесеним ножом осіб з територіальної оборони, оскільки вказаних ножів не було в наявності у ОСОБА_16 вдома, то і зробили самостійно вказані порізи на ОСОБА_17 , що є підтвердженням того, оскільки досудовий орган навмисно не допитав, бачучи осіб територіальної оборони, навмисно не була надана медична допомога ОСОБА_6 , а виведено його за руки працівниками поліції». Також захисник вказує про те, що є незрозумілим, яким чином ніж, який вибив у ОСОБА_6 свідок ОСОБА_15 та який лежав на підлозі в кімнаті, працівники поліції не зафіксували в протоколі огляду місця події, а також чому не було зафіксовано тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , кров, частинки бурого кольору в інших кімнатах, на одежі ОСОБА_6 , на одежі ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , не відібрано та не зроблено відбитки пальців рук на двох ножах (один ніж лежав на підлозі у кімнаті, а інший ніж знайшли при огляді ОСОБА_6 у приміщенні поліції, куди його було доставлено без свідомості поліцейськими) та не проведена експертиза щодо відбитків пальців рук, генетична експертиза та ін..А, відтак, як наголошує захисник, не встановлено, яким чином і хто підкинув ніж у кишеню ОСОБА_6 і що то за ніж, який виявлений у кишені ОСОБА_6 , який вилучили у нього при огляді ОСОБА_6 . Окремо захисник наголошує на тому, що ОСОБА_6 не користувався вилученим у нього ножом, а також не наносив ним удари по ОСОБА_17 , «оскільки ОСОБА_14 бажав його зарізати та ін., з метою заволодіння його майном». Також є незрозумілим, чому не провели слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_6 , щоб встановити наявність та дійсність нанесення ударів ножом в ОСОБА_16 та інші обставини у справі. Захисник також наголошує, що є «не зрозумілим, чому працівники поліції, прокурори, а суд можливо знає, або також прикривають ОСОБА_16 у вчиненні неодноразових злочинів, щодо неодноразового побиття ОСОБА_10 своїх рідних, матір, яка померла від тілесних ушкоджень, які її наносив неодноразово ОСОБА_10 . А також і неодноразові побиття своєї рідної сестри, а також і неодноразові побиття ОСОБА_12 і самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який заступався за матір ОСОБА_10 та ін. обставини у справі, оскільки досудовий орган прикриває правопорушення вчинені ОСОБА_10 ».

На переконання захисника, суд не прийняв до уваги, що досудовий орган прикрив, а в Державну установу «Київський слідчий ізолятор» обвинуваченого ОСОБА_6 було доставлено «у тяжкому непритомному стані, сильно побитим, маючи поверхневі та внутрішні тяжкі травми, тілесні ушкодження, зі зламаними ребрами, маючи струс головного мозку, пов`язаних із локалізацією осередку ураження мозкової тканини при отриманні тілесних ушкоджень, побоїв, як на обличчі, голові та всьому тілі. Як надав покази потерпілий ОСОБА_14 , якщо такого можна назвати потерпілим, що він не наносив ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. ОСОБА_10 добре володіє ножами, тренується, завжди є ініціатором та учасником бійок, а також неодноразово підрізав свою дружину та ін., і в нього є досвід підрізати, наносити ножові поранення. Також ОСОБА_14 бажав та вимагав від ОСОБА_6 30000 доларів США за закриття кримінального провадження і вирішення всіх питань та звільнення його з-під варти, оскільки все домовлено з досудовим органом, слідчими, прокурором, судом».

Захисник в апеляційній скарзі підкреслює, що « ОСОБА_6 побили потерпілий ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які побачили, що ОСОБА_6 перебуває без свідомості, вважали що він мертвий, то і здійснили між собою, викликавши осіб з Тероборони, таке прорізання ОСОБА_17 , нібито, ножом його порізав ОСОБА_6 , який перебував без свідомості. Можливо ОСОБА_6 ще наносили тілесні ушкодження досудовий орган, працівники поліції, прокурори, які, бачучи безпорадний стан ОСОБА_6 та перебування його без свідомості, навмисно не здійснили його освідування, огляд, навмисно не провели судово-медичну експертизу щодо тілесних ушкоджень, та інші дії щодо фіксування його тяжкого стану здоров`я і навмисно не виконали свої службові, посадові обов`язки, не надали ОСОБА_6 приїжджаючі лікарі медичної допомоги, а залишили його в небезпечному для життя і здоров`я стані.»

На переконання захисника, суд, постановлюючи оскаржуване рішення, також не прийняв до уваги, що ОСОБА_6 має тяжкі хвороби, лікування у слідчому ізоляторі наявних у ОСОБА_6 хвороб неможливе, а стан здоров`я його погіршується, що неодноразово ОСОБА_6 у слідчому ізоляторі втрачав свідомість, про що суду надавались документи.

Також захисник вважає, що заявлені прокурором ризики відпали, не існують, відсутні. Жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором не доведений, а, окрім того, до клопотання прокурора не додано жодного суттєвого доказу, який підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, обвинувачення, не кажучи вже про тримання особи під вартою.

Як вказує захисник, суддя ОСОБА_19 , який вступив у справу навмисно, не надав свого посвідчення судді, номерного знака та інші документи, дані для встановлення його повноважень. Головуюча суддя ОСОБА_1 повідомила, що всі повноваження треба дивитись через інтернет. Таким чином, як зазначає захисник, «не було встановлено суддю ОСОБА_19 , про шо клопотав і ОСОБА_6 »

Захисник вказує, що «Святошинський районний суд м. Києва, головуючий суддя ОСОБА_1 навмисно не задовольняє клопотання ОСОБА_6 , його адвокатів про витребування доказів, виклик і допит в якості свідків поліцейських, прокурорів, свідків, понятих, експертів, та суд не бажає встановлювати всі обставини, події кримінального правопорушення, оскільки зацікавлені в скорішому розгляді справи з метою звинувачення та осудити ОСОБА_6 з метою заволодіння його майном, цінностями».

На думку захисника, в ухвалі суду «присутнє істотне порушення норм КПК України та європейського права у зв`язку з незаконним затриманням особи, триманням під вартою, з порушенням надання обвинуваченому клопотання про продовження строку тримання під вартою», що залишилось поза увагою суду.

Як наголошує захисник, беручи до уваги те, що підзахисний ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, має роботу, керівник підприємства, надає робочі місця, підприємство має замовлення та виконувало роботи, те, що він бажав йти в ЗСУ, має тяжкі хвороби, клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК, продовження тримання під вартою ОСОБА_6 є незаконним та необґрунтованим, також жоден ризик передбачений ст. 177 КПК України не доведений.

В апеляційній скарзі обвинуваченого викладені такі ж доводи та додатково зазначено про те, що він ( ОСОБА_6 ) проходить потерпілим у кримінальному провадженні, в якому СУ ГУ НП виявлено порушення слідчих Святошинського УП ГУ НП в м. Києві при проведенні слідчих дій у кримінальному провадженні, в якому він ( ОСОБА_6 ) був затриманий, висновків експертів, показань, інших доказів. Вважає, що кримінальне провадження щодо нього є сфальсифікованим, у ньому створено штучні докази, а до винних осіб застосовано положення Дисциплінарного статуту.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України апеляційним судом з суду першої інстанції витребувані копії вказаних документів.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційних скарг, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить такого висновку.

Зі змісту наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000751 від 28 березня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час судового розгляду прокурором заявлені клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, клопотання прокурора обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у справі доказами. Також прокурор вважає, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Як зазначає прокурор, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких та за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Будучи обізнаним про можливу міру покарання, яка загрожує йому уразі засудження, обвинувачений може переховуватися від суду, тобто, запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості злочину, який інкримінується обвинуваченому.

Також прокурор наголошує, що необхідно прийняти до уваги, що на даний час на всій території України введений воєнний стан, в умовах якого обвинувачений, перебуваючи на волі, користуючись ситуацією у країні, буде мати змогу переховуватись від суду, зокрема, в місцях постійного проведення бойових дій або місцях, непідконтрольних органам державної влади України.

Окрім того, як зазначає прокурор, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , оскільки знайомий з ними особисто. Сам факт перебування ОСОБА_6 на волі після вчинення особливо тяжкого злочину, вже буде впливати як на свідків, так і потерпілого, оскільки буде свідчити про те, що після вчинення таких злочинних дій можна уникнути відповідальності та далі вести звичайне життя.

З огляду на дані щодо особи обвинуваченого та інші обставини, на переконання прокурора, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуально поведінку обвинуваченого та покладених на нього процесуальних обов`язків.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечував, оскільки потерпілий в судовому засіданні показав, що простив і не має претензій до ОСОБА_6 , що матеріали кримінального провадження не містять доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, досудове розслідування проводилось поверхнево.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що погоджується з позицією свого захисника ОСОБА_7 , додав, що кваліфікація даного кримінального правопорушення є невірною.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про те, що встановлені у кримінальному провадженні ризики, а саме, що обвинувачений зможе переховуватись від суду, незаконного впливати на потерпілого та свідків, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування або зміни запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховано, що ОСОБА_6 раніше не судимий, не одружений, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких та за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а, отже, являє собою значну суспільну небезпеку. Також судом враховано, що після зміни складу колегії суддів судовий розгляд розпочато спочатку, а, отже, необхідно допитати свідків, один з яких є очевидцем події. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 , опинившись на свободі, може здійснювати тиск, впливати на даних осіб з метою примушування змінити показання.

Обізнаність обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість передбаченого законом покарання, у випадку визнання його винуватим, додатково підтверджує наявність високого ризику ухилення від суду та невиконання його процесуальних рішень (ризик переховування). Такий ризик є доведеним з урахуванням і стадії судового розгляду, яка фактично є кінцевою.

Також судом відповідно до вимог ст.178 КПК України взято до уваги інші дані про особу обвинуваченого, зокрема, міцність його соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, щодо якого на даний час у розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування обвинуваченого під вартою. Само по собі погіршення стану здоров`я внаслідок утримання в умовах СІЗО не може бути підставою для незастосування такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою.

Оцінюючи наявність підстав для тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, враховуючи стадію судового розгляду, суд дійшов висновку, що даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

При цьому, судом встановлена наявність ознак того, що справжні інтереси суспільства, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов висновку, що існують підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_6 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи апеляційних скарг, як і пояснення обвинуваченого під час апеляційного розгляду про відсутність у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого злочину, порушення прав обвинуваченого під час досудового розслідування, неналежність та недопустимість доказів, зібраних стороною обвинувачення під час досудового розслідування, є непереконливими, оскільки підлягають перевірці під час судового розгляду судом першої інстанції.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, ОСОБА_6 раніше не судимий.

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_6 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1ст. 115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцять років.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому колегія суддів враховує, що практика ЄСПЛ свідчить, що загроза відносно суворого покарання може враховуватися поряд з іншими обставинами при обранні виду запобіжного заходу (пункт 76 рішення ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що під час розгляду питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.

З огляду на викладене, колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , врахував дані про його особу, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка, та дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Колегія суддів, враховуючи, що у даному кримінальному провадженні судовий розгляд розпочатий спочатку, вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового провадження та висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, а тому доводи сторони захисту у цій частині є непереконливими.

Водночас колегія суддів враховує, що судом не встановлена наявність зазначеного у клопотанні прокурора ризику: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

Таким чином, встановлені на даний час як дані щодо особи обвинуваченого та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі, обставини інкримінованого особливо тяжкого злочину, його наслідки, на думку колегії суддів, у своїй сукупності переконливо свідчать, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, що свідчить про реальність у кримінальному провадженні ризиків, наявність яких на даному етапі судового розгляду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину з застосуванням насильства та його наслідків, вимоги ст. 183 КПК України, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава; за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки, відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як домашній арешт або особисте зобов`язання.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачає.

Доводи захисника про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, роботи, посилання на поганий стан його здоров`я, майновий стан, відсутність судимостей, з урахуванням встановлених на даний час обставин, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки наведені обставини не виключають наявність встановлених на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Щодо доводів захисника та обвинуваченого про не вручення копії клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу захиснику та обвинуваченому, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки за змістом оскаржуваної ухвали і захисник, і обвинувачений заперечували проти такого клопотання, надаючи пояснення та наводячи обґрунтування своїх заперечень по суті поданого прокурором клопотання.

Окрім того, згідно з положеннями ч. 2 ст. 184 КПК України не передбачений обов`язок слідчого, прокурора надати захиснику копію клопотання та матеріалів до нього.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність повноважень судді ОСОБА_19 , який вступив у справу навмисно, не надав свого посвідчення судді, номерного знака та інші документи, дані для встановлення його повноважень, вони є безпідставними та мають ознаки зловживання процесуальними правами, є одним із типових прикладів підриву авторитету правосуддя.

Частиною першою статті 51 цього Закону передбачено, що судді, голови судів та їх заступники, судді у відставці мають посвідчення, зразки яких затверджуються Радою суддів України.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про порядок виготовлення, обліку, видачі, заміни та знищення посвідчень суддів, суддів, яких призначено на адміністративні посади, суддів у відставці та присяжних, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 квітня 2014 року № 23 (з наступними змінами), посвідчення є офіційним документом, який засвідчує займану посаду особи, якій його видано, та підтверджує повноваження власника посвідчення, встановлені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, посвідченням судді за необхідності підтверджуються повноваження його власника в ситуаціях, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя, коли суддя не перебуває в мантії та з нагрудним знаком.

Повноваження судді в судовому засіданні з розгляду справи підтверджуються мантією та нагрудним знаком. При цьому наявність або відсутність у судді посвідчення під час розгляду судової справи жодним чином не впливає на обсяг його повноважень щодо здійснення правосуддя у певному суді, що надані у порядку, встановленому законом.

У зв`язку з встановленими під час апеляційного розгляду обставинами колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, шляхом з`ясування існуючих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, які мають значення для вирішення питання доцільності продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а відтак постановлене судове рішення є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 9 липня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто, до 6 вересня 2024 року включно, з утриманням його в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮ України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4