Справа № 953/1503/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2025 р. м.Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого 1-го відділення СВ Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000274 від 21.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

06 січня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого 1-го відділення СВ Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000274 від 21.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення заборони користування, відчуження та розпорядження майном, а саме:

- автомобіль марки ВАЗ 21070 1451, 2006 року випуску, червоного кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб КРД 050101, 2019 року випуску, сірого кольору, № шасі НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 .

Розгляд клопотання про арешт майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий просить проводити без повідомлення власника майна та/або його представників.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що СВ УСБ України в Харківській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000274 від 21.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

21 жовтня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Санкція ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

З довідки наданої ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (Філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях) вбачається, що ОСОБА_5 є власником: автомобіля марки ВАЗ 21070 1451, 2006 року випуску, червоного кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; транспортного засобу КРД 050101, 2019 року випуску, сірого кольору, № шасі НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 .

Слідчий зазначає, що накладення арешту на рухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 обґрунтовується необхідністю забезпечення конфіскації майна як виду покарання, яке передбачене ч. 4 ст. 111-1 КК України, оскільки воно може бути відчужене його власником з метою уникнення справедливого покарання у разі визнання його винним.

Слідчий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив клопотання про арешт майна задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза відчуження на користь третіх осіб майна, яке є об`єктом конфіскації як виду покарання, розгляд вказаного клопотання вважаю за необхідне провести без виклику особи, щодо якої вирішується питання про накладення арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора, виходячи з такого.

Як встановлено у судовому засіданні СВ УСБ України в Харківській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000274 від 21.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

З матеріалів, долучених до клопотання, вбачається, що 21 жовтня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2024 року до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18 грудня 2024 року без визначення розміру застави, який у подальшому був продовжений до 21 січня 2025 року включно.

Зі змісту довідки наданої ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (Філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях) від 26 жовтня 2024 року вбачається, що ОСОБА_5 є власником: автомобіля марки ВАЗ 21070 1451, 2006 року випуску, червоного кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; транспортного засобу КРД 050101, 2019 року випуску, сірого кольору, № шасі НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів, долучених до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Санкції ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За змістом ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Разом з тим, виходячи із вимог ч. 3 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Враховуючи, що санкція ч. 4 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, з урахуванням положень ч.ч. 5, 10 ст. 170 КПК України, необхідно забезпечити його збереження для можливої конфіскації як виду покарання у порядку п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК до прийняття остаточного рішення по справі шляхом накладення арешту.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що рухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_5 , відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 170 КК України, оскільки арешт допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, що передбачено санкцією ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Дослідивши матеріли клопотання та додатки до нього, враховуючи правову підставу для арешту майна, а саме - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за № 0000274 від 21.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, пред`явлення ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, наслідки арешту, завдання кримінального провадження, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у ньому, дають підстави для висновку, що існують вагомі ризики, пов`язані з можливим відчуженням та переоформленням вище зазначеного майна, що може призвести до його втрати, тому з метою забезпечення кримінального провадження, попередження дій власника майна, пов`язаних з переоформленням права власності на вищевказане майно, накладання арешту на зазначене майно є необхідним з огляду на можливість його конфіскації за вироком суду у разі визнання ОСОБА_5 винуватим.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого у частині накладення арешту на належне на праві власності ОСОБА_5 рухоме майно шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження є обґрунтованим та відповідає положенням ст. 170 КПК України, оскільки вказані правомочності можуть призвести до переоформлення вказаного майна.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, а також на переконання слідчого судді, є розумним та співрозмірним обмеженням права власності підозрюваного завданням кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, а від так клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого 1-го відділення СВ Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000274 від 21.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження майна, а саме:

- автомобіль марки ВАЗ 21070 1451, 2006 року випуску, червоного кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ;

- транспортний засіб КРД 050101, 2019 року випуску, сірого кольору, № шасі НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_5 .

Зобов`язати посадових осіб сервісного центру МВС України в порядку виконання ухвали внести запис до бази сервісного центру МВС України про заборону вчинення будь-яких дій, пов`язаних з перереєстрацією вищевказаного рухомого майна.

Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1