ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої застосовані

примусові заходи медичного

характеру ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

та за участю предстанивка

ДУ "Спеціальтний заклад з надання

психіатриної допомоги" ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , поданими на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом,

встановила:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року було задоволено клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0001045 від 21 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння за 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 причетний до подій, які мали місце 21.09.2023 близько 11 години 50 хвилин ОСОБА_8 знаходився на кінцевій зупинці міського автобусного маршруту №88, розташованої на пл. Європейській в Дніпро, маючи при собі пневматичну гвинтівку з маркуванням «MODEL: QUATICO 177CAL (4,5 мм.) S/N 08Е201900752, споряджену одним патроном, яка знаходилась у спеціальному чохлі.

Цього ж дня, близько 11 години 55 хвилин, ОСОБА_8 дочекався коли на зупинку громадського транспорту, прибуде автобус «MAN» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_12 , зайшов до салону міського автобусного маршруту №88, та сів на одне із сидінь, розташоване праворуч від водія, після чого водій ОСОБА_12 розпочав рух за маршрутом.

Надалі, близько 12 годин 20 хвилин, ОСОБА_8 знаходячись в салоні автобусу, який рухався по вул. Холодильна в м. Дніпро в бік вул. Березинська в м. Дніпро, перебуваючи в стані неосудності, не усвідомлюючи свої дії та не маючи можливості ними керувати, відкрив чохол, в якому знаходилась споряджена пневматична гвинтівка, поклав пальці правої руки на спусковий гачок, після чого підійшов впритул до ОСОБА_13 , який керував автобусом, та стоячи праворуч від останнього, цілячись в область шиї здійснив постріл, однак під час руху втратив координацію та куля з рушниці поцілила у праву щоку ОСОБА_12 , який зміг скерувати автобус до кінцевої зупинки та відійти від ОСОБА_8 на безпечну відстань.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального непроникаючого в порожнину рога поранення м`яких тканин правої щоки з наявністю численних сторонніх тіл металевої щільності м`яких тканин правої щоки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, на підставі 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , просить скасувати зазначене судове рішення, та постановити нову ухвалу у якій кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України та застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали було порушено вимоги кримінально процесуального кодексу України, а саме: не з`ясовано чи мало місце суспільно небезпечне діяння.

Захисник зазначає, що слідчим та прокурором невірно кваліфіковано дії ОСОБА_8 , оскільки відпвідно до протоколу затримання складеного о 19 год.25 хв. 21 вересня 2023 року ОСОБА_8 підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України.

Однак, після вилучення знаряддя злочину, ОСОБА_8 , 22 вересня 2023 року о 13 год.20 хв., повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, яку захисник наразі ввжає правильною. Проте, о 18 год. 47 хв, 22 вересня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і дії останнього кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України.

З урахуванням того, що стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, із ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Тож, кваліфікувати діяння неосудної особи за ч.2 ст.15 КК України не можливо.

Клопотання сторони захисту щодо перекваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.4 ст.296 КК України судом розглянуто не було, що свідчить про неповноту розгляду кримінального провадження.

Захисник вважає, що покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_12 підтверджують той факт, що дії ОСОБА_8 невірно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України. Також, судом не викликано експертів психіатрів, які проводили дослідження з обвинуваченим, не враховано думку лікуючого лікаря, що призвело до застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психічної допомоги з суворим наглядом.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити оскаржувану ухвалу, та постановити нову, застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленнім наглядому, а дії ОСОБА_8 кваліфікувати за ч.4 ст.296 КК України.

Апелянт вважає, що суд безпідставно прийняв позицію сторони обвинувачення, щодо кваліфікації дій ОСОБА_16 та щодо виду примусових заходів медичного характеру, який застосовано до ОСОБА_16 , тож рішення суду базується виключно на припущеннях. Судом в тексті ухали не зазначені пояснення потерпілого та очевидця, щодо пояснень самого ОСОБА_16 одразу після події, проте судом загострено увагу на поясненнях ОСОБА_16 , які він надав свідку ОСОБА_15 .

Також захисник зазначає, що судом не були дослідженні характеризуючи матеріали щодо ОСОБА_16 . У матеріалах справи відсутні висновки експертів, пояснення фахівців психіатрів, тощо, з яких вбачалась би необхідність застосування до ОСОБА_16 найсуворішого виду примусових заходів медичного характеру.

Під час апеляційного розгляду:

-захисник ОСОБА_7 , підтримав вимоги своєї апеляційної скарги просив застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а його суспільно небезпечні дії кваліфікувати за ч.4 ст.296 КК України; апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 підтримав в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України; ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги захисників у повному обсязі.

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін;

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційних скарг та співставивши їх із наявними у матеріалах провадження обставинами, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно відповідати критеріям законності (бути ухваленим компетентним судом згідно із нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим діючим КПК України), обґрунтованості (ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України) та вмотивованим ( наведені належні та достатні мотиви та підстави для його ухвалення).

Відповідно до вимог ч.1 ст.513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст115 КК України, за обставин, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Хоча, ОСОБА_8 , під час судового розгляду відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України, його протвоправне діяння підтверджується:

-поясненнями потерпілого ОСОБА_12 , надані в судовому засіданнні, що отанній працює водієм на маршруті №88 у місті Дніпрі. 21.09.2023 року зранку він виїхав з кінцевої зупинки - площа Європейська у м. Дніпро, рухаючись по по вул. Холодильна у м. Дніпро, відчув удар в обличчя, а саме в праву щоку, повернувшись побачив ОСОБА_8 , який стояв і тримав в руках чохол та казав, що випадково вистрелив. Доїхавши до кінцевої зупинки він звернувся за медичною допомогою, а ОСОБА_8 втік.

- поясненянми свідка ОСОБА_14 , які були надані у судовому засідання, з яких вбачається, шо 21 вересня 2023 року беребукваючси в автобусі № 88 він побачив ОСОБА_8 , рука якого була в середині кофру довжиною приблизно 1,2 м. Коли він відволікся, то почув характерний постріл, а у водія побачив рану на щоці. Не зупиняючи автобус, водій продовжив рух та доїхав до зупинки і викликав медичну допомогу, а ОСОБА_8 втік;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_12 від 21.09.2023, згідно якого ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка здійснила постріл йому в область правої щоки з невідомої йому зброї 21.09.2023 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.10.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_12 , згідно якого останній вказав на спосіб та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , що мали місце 21.09.2023 року;

- протоколом огляду від 21.09.2023 року, згідно якого була оглянута ділянка місцевості за адресою: АДРЕСА_1 , де було виявлено і вилучено предмет червоного кольору циліндричної форми з написом "Перець-4", ніж з ручкою жовтого кольору;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_14 , згідно якого останній впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 21.09.2023 перебувала в маршрутному таксі №88 та здійснила постріл в обличчя водію;

- протоколом обшуку від 21.09.2023 року, згідно якого на території домоволодіння АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено чорний чохол з тканини, в якому запакована гвинтівка, металевий предмет схожий на набій до пневматичної гвинтівки, 79 металевих предметів схожі на набої, металеву коробку, два металеві предмети схожі на набої;

-висновком судово-психіатричної експертизи №585 від 28.09.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє психічний розлад у формі шизофренії параноїдної. Зазначений психічний розлад позбавляв ОСОБА_8 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом ОСОБА_8 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними та поясненнями лікаря ОСОБА_18 , які були надані під час судового засідання, що стан здоров`я ОСОБА_8 на даний час покаращився, завдяки медикоментозному лікуванню під постійним наглядом лікарів у умовах психіатричного закладу та перебуває на стадії ремісії;

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що апеляційні вимоги сторони захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 , а саме за ч.4 ст.296 КК України задоволенню не підлягають.

Щодо апеляційних вимог захисників про застосування до ОСОБА_8 більш м`якого виду примусових заходів медичного характеру, колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, страждав і страждає психічним захворюванням, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період інкримінованого діяння, яке кваліфіковане як особливо тяжкий злочин та продовжує сторювати небезпеку для суспільства.

За наведених в апеляційних скархах обставин, у апеляційного суду відсутні підстав для скасування ухвали суду, а відтак колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.405,407,418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом залишити - без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, але, може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4