ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового засідання: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіцманського районного суду м. Чернівців від 15 січня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000155 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , гр. України, розученої, маючу на утриманні одну неповнолітню дитину, не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не застосовувався.

Вирішено долю речового доказу.

Згідно вироку суду, 05 травня 2024 року о 17:30 год, ОСОБА_6 , зайшовши на територію господарства за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , в ході виниклого словесного конфлікту, під час якого, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи кримінально каране значення своїх дій, нанесла декілька ударів рукою в область грудної клітини ОСОБА_8 , який знаходився у лежачому горизонтальному

ЄУНСС 718/3657/24 НП 11кп/822/104/25 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9

положенні, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді саден правої половини грудної клітини, підшкірних крововиливів правої половини грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На цей вирок представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новий вирок і призначити ОСОБА_6 покарання у виді 200 годин громадських робіт та задовольнити цивільний позов потерпілого і стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 30000грн.

На обґрунтування своїх вимог апелянт вказував, що суд не врахував думку потерпілого про необхідність призначення обвинуваченій більш суворого покарання, а саме у виді 200 годин громадських робіт. Зазначав, що ОСОБА_6 своєю поведінкою не сприяла активно встановленню всіх обставин справи, намагалася уникнути кримінальної відповідальності, одразу після вчинення кримінального правопорушення виїхала за межі України, своєчасно не з`являлася до слідчого, розшукувалась працівниками поліції та через це матеріали провадження щодо неї були виділені в окреме провадження. Вказував, через таку поведінку обвинуваченої досудове слідство та судовий розгляд тривали біля восьми місяців. В судовому засіданні обвинувачена визнала свою вину лише під тиском зібраних неспростовних доказів її вини, намагалася перекласти провину на потерпілого, бездоказово розповідаючи про агресивну поведінку останнього щодо неї та членів її сім`ї. Зазначав, що непослідовна поведінка обвинуваченої є сумнівною з приводу визнання каяття щирим. Остання щирого жалю з приводу вчиненого не проявила, критичного оцінки своїм діям не здійснила, співчуття потерпілому не висловила, завдану шкоду до ухвалення вироку не намагалася відшкодувати. Наведені ним обставини, на думку апелянта, свідчать про недоцільність призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Щодо необхідності збільшення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає, на його думку, стягнення на користь потерпілого з обвинуваченої, зазначав, що після побиття та отримання тілесних ушкоджень останній був доставлений до Сторожинецької БЛІЛ для надання невідкладної медичної допомоги, де перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин обличчя та волосяної частини лівої гомілки, забій правої половини грудної клітини з підшкірними крововиливами. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень суттєво погіршився стан його здоров`я, лікування потребувало чимало матеріальних витрат, у нього погіршився слух, йому дошкуляє шум у вухах, турбують головні болі, біль в грудній клітині та інших частинах тіла. Завдана моральна шкода також полягає у фізичних стражданнях та душевних стражданнях, оскільки його безпричинно та протиправно було побито в присутності його дружини. За час лікування потерпілий також не міг працювати та виконувати звичну для себе роботу, спілкуватися з дружиною, родичами та колегами по службі. Лікування призвело до порушення його нормальних зав`язків.

Заслухавши адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, обвинувачену ОСОБА_6 та прокурора, які просили відмовити в задоволенні апеляційних вимог представника потерпілого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги адвоката є необґрунтовані і в задоволенні його скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації її дій, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Що стосується вимог апелянта про необхідність призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.1, 2 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог закону та призначив останній покарання, яке буде необхідним і достатнім для її виправленням та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що вчинене нею кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків, що вона раніше не судима, скарг на неї до Давидівського старостинського округу не надходило, вона не перебуває не обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій суд визнав її щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.

Твердження апелянта про те, що в діях та поведінці обвинуваченої не було щирого каяття, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Так, в суді першої інстанції обвинувачена повністю визнала свою провину, дослідження доказів в суді здійснювалось в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а також вона пояснила, що щиро шкодує про вчинене нею діяння, в день ухвалення вироку добровільно відшкодувала потерпілому завдану моральну шкоду в розмірі, визначену вироком суду, а саме 10000грн.

Той факт, що обвинувачена невдовзі після вчинення кримінального правопорушення виїхала за межі України, про що вказує апелянт в своїй скарзі, на думку суду апеляційної інстанції, не свідчить про ухилення останньої від кримінальної відповідальності. При цьому колегія суддів враховує те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації в Україну, а також те, що на час виїзду останньої за кордон щодо неї не обирався запобіжний захід і заборони на виїзд вона не порушила.

А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, що помякшують покарання обвинуваченій, її щире каяття та сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

Призначене обвинуваченій покарання у виді штрафу, з урахуванням тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, даних про її особу та з урахуванням обставин, що помякшують покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

А тому вимоги апелянта про необхідність призначення обвинуваченій більш суворого покарання є безпідставні.

Що стосується тверджень адвоката ОСОБА_7 про необхідність стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 30000грн., колегія суддів вважає, що вони є також необґрунтовані.

Так, згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнана винуватою в тому, що умисно нанесла потерпілому ОСОБА_8 декілька разів ударів рукою в ділянку грудної клітини, спричинивши останньому садна правої половини грудної клітини та підшкірні крововиливи правої половини грудної клітини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

А тому посилання апелянта на обґрунтування своїх вимог про необхідність збільшення розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому на те, що останній перебував на стаціонарному лікуванні в Сторожинецькій БЛІЛ у зв`язку з наявними у нього іншими тілесними ушкодженнями, заподіяння яких ОСОБА_8 не ставилось в провину обвинуваченій, є безпідставні. З цих же підстав є необґрунтованими і посилання апелянта на те, що з вини ОСОБА_6 потерпілий змушений був придбавати ліки, витрачати кошти на медичні обстеження, харчування, тривалий час не мав можливості виконувати звичну для нього роботу, спілкуватися з дружиною та друзями, а також настання інших негативних наслідків для потерпілого у виді погіршення його стану здоров`я.

Враховуючи кількість нанесених обвинуваченою ударів потерпілому, що удари нею наносились руками, а також насідки, що настали в результаті протиправних дій останньої у виді заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням також майнового стану обвинуваченої, правильно визначив розмір заподіяною нею моральної шкоди потерпілому.

За таких обставин оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 відмовити, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 січня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000155 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя