Провадження № 1-кп/466/902/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0001592 від 05.11.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського району Волинської області, українця, громадянина України, неодруженого, курсанта 331 КР навчальної групи 33 навчального курсу Інституту психологічної підтримки персоналу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

у с т а н о в и в:

08 жовтня 2024 року близько 13.00 год, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на 5-му поверсі , у кімнаті №8, Інституту психологічної підтримки персоналу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, що по вул. Батуринській, 2 в м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав ноутбук марки LENOVO IdeaPad Gaming 3, 15,6 вартістю 23895,83 грн, який належав потерпілому ОСОБА_5 , чим спричинив йому матеріальну шкоду на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, зазначив, що дійсно, 08 жовтня 2024 року він перебував в приміщенні Інституту психологічної підтримки персоналу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного , студентом якого він є. коли він зайшов в кімнату №8, то побачив там ноутбук. Зрозумівши, що його ніхто не бачить, він викрав даний ноутбук, поклавши собі в сумку. Пізніше здав його в ломбард. Шкоду потерпілому відшкодовано повністю. У вчиненому щиро розкаюється. Просить суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, обмежився допитом обвинуваченого.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю та об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0001592 від 05.11.2024 року.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд знаходить, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.

Суд вважає, що злочинні дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, так як своїм умисними діями обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому завданні збитки, що є обставинами, які пом`якшують покарання, обставин, які обтяжують покарання суд не вбачає, вважає, що покарання за ч.4 ст.185 КК України слід обрати в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у виді позбавлення волі.

Враховуючи особу обвинуваченого, його характеристику, відношення до вчиненого, повне відшкодування завданих збитків, думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. Відтак суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від реального відбування покарання з призначенням іспитового терміну, передбаченого ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Речові докази відсутні.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він потягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід особисте зобов`язання - залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1