Справа № 756/2008/25
Провадження № 1-кс/756/415/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2025 року за № 0000309,

В С Т А Н О В И В :

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому прокурор просила накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на майно:

- мобільний телефон марки «iPhone», модель «11 Pro», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , в корпусі зеленого кольору, в чохлі жовтого кольору, мобільний номер телефону НОМЕР_4 , мобільного оператора - «Київстар»; взуття білого кольору з малюнками типу камуфляжу «Nike AirMax Babe 98», штани чорного кольору «Levis 501», кофту сірого кольору марки «Nike», вилучені в ході огляду місця події 07.02.2025 у ОСОБА_4 ;

- мобільний телефон марки «Infinix», модель «X6812B», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , мобільний номер телефону НОМЕР_7 , мобільного оператора «Водафон»; куртка бежевого кольору марки «Jack Jones»; взуття типу кросівки марки «Asics», вилучені в ході огляду місця події 07.02.2025 у ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон марки «Realme», модель «RMX3269», IMEI1: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 , в корпусі темно-сірого кольору, з сім-картою мобільного оператора: НОМЕР_10 , вилучений в ході огляду місця події 07.02.2025 у ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон марки «iPhone», модель «13», IMEI1: НОМЕР_11 , IMEI2: НОМЕР_12 , в корпусі рожевого кольору, з сім-картою мобільного оператора: НОМЕР_13 , вилучений в ході огляду місця події 07.02.2025 у ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон марки «iPhone», модель «XR», чорного кольору, з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_14 , IMEI1: НОМЕР_15 , IMEI2: НОМЕР_16 , вилучений в ході огляду місця події у ОСОБА_8 .

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2025 року за № 0000309, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

07-08 квітня 2025 року були проведені огляди з місця події, в ході яких було вилучено наведене у клопотанні майно.

Прокурор просила накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, пославшись на існування ризику втрати, знищення, використання, перетворення зазначеного майна.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання з наведених у ньому мотивів.

Володільці майна та їх представники у судове засідання не прибули. Про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації просив розглянути клопотання за відсутності представника. Представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просив розглянути справу без участі власника майна. Неприбуття власників майна не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

- збереження речових доказів;

- спеціальної конфіскації;

- конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

- відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

- можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

- необхідність такого арешту;

- наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Прокурор зазначила, що 02.02.2025 в період з 16:00 до 17:00 на території Оболонського району м. Києва неподалік буд. АДРЕСА_1 невстановлена група осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, нанесла ОСОБА_10 тілесні ушкодження.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 02.02.2025 приблизно о 17:00 за адресою: АДРЕСА_1, невстановлена особа, в умовах воєнного стану, відкрито викрала належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «iPhone», моделі 12 світлого кольору у чохлі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_17 , IMEI2: НОМЕР_18 , спричинивши йому майнову шкоду.

Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з ЄРДР, підтверджені наданими прокурором матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протоколами огляду місця події, протоколом допиту потерпілого, протоколом огляду Telegram-каналу з відеозаписом, на якому зафіксовано обставини вчинення кримінального правопорушення тощо.

У своїй сукупності наведені відомості та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Водночас, слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

07-08 квітня 2025 року за участю осіб, які могли бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, були проведені огляди місця події, в ході яких особи добровільно видали зазначене у клопотанні майно.

Прокурор просила накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Постановами від 07-08 лютого 2025 року зазначені у клопотанні речі було визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, зазначене у клопотанні майно може містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, електронні копії створених документів, фото-, відеофайли, відомості про спілкування осіб з цього приводу та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також використане в ході проведення експертиз.

Викладене свідчить, що зазначене майно може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході огляду мобільних телефонів не було виявлено відеозапис кримінального правопорушення, що обумовлює потребу органу досудового розслідування у проведенні експертних досліджень з метою відновлення видаленої інформації. Отже, слідчий суддя констатує наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 168 КПК України.

Як вже зазначав слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи прокурора про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Запропонований прокурором спосіб арешту майна шляхом зберігання шляхом заборони користуватися та розпоряджатися майном (його зберігання в органу досудового розслідування у визначеному законодавством порядку) релевантний потребам сторони обвинувачення у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження та обумовлений необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості користуватися та розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання - задовольнити.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів шляхом заборони користування та відчуження на таке майно:

- мобільний телефон марки «iPhone», модель «11 Pro», серійний номер НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , в корпусі зеленого кольору, в чохлі жовтого кольору, мобільний номер телефону НОМЕР_4 , мобільного оператора - «Київстар»; взуття білого кольору з малюнками типу камуфляжу «Nike AirMax Babe 98», штани чорного кольору «Levis 501», кофту сірого кольору марки «Nike», вилучені в ході огляду місця події 07.02.2025 у ОСОБА_4 ;

- мобільний телефон марки «Infinix», модель «X6812B», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , мобільний номер телефону НОМЕР_7 , мобільного оператора «Водафон»; куртка бежевого кольору марки «Jack Jones»; взуття типу кросівки марки «Asics», вилучені в ході огляду місця події 07.02.2025 у ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон марки «Realme», модель «RMX3269», IMEI1: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 , в корпусі темно-сірого кольору, з сім-картою мобільного оператора: НОМЕР_10 , вилучений в ході огляду місця події 07.02.2025 у ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон марки «iPhone», модель «13», IMEI1: НОМЕР_11 , IMEI2: НОМЕР_12 , в корпусі рожевого кольору, з сім-картою мобільного оператора: НОМЕР_13 , вилучений в ході огляду місця події 07.02.2025 у ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон марки «iPhone», модель «XR», чорного кольору, з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_14 , IMEI1: НОМЕР_15 , IMEI2: НОМЕР_16 , вилучений в ході огляду місця події у ОСОБА_8 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1