Справа № 361/865/25
Провадження № 1-кс/361/93/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Бровари

Слідчий суддя Броварського міськрайонного суду Київської областi ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бровари клопотання слідчого СВ Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , за матеріалами кримінального провадження № 0000123 від 21 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

встановив:

23 січня 2025 року слідчий слідчого відділу Броварського РУП ГУНП в Київський області звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що існують ризики, передбачені статтею п.п. 1, 3 та 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування підозрюваного від слідства та/або суду, також загроза його незаконного впливу на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні, а також ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, зазначив про достатність даних для обґрунтованої підозри причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними матеріалами у межах кримінального провадження, а саме протоколами проведення слідчих дій. Прокурор зауважив про можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки він підозрюється у нетяжкому злочині, однак покарання за його вчинення повинно бути призначено реально, а не з випробуванням. Більш того наголосив, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків для зміни ними показань, наданих на досудовому слідстві, оскільки знає їх данні. Прокурор також зазначив, що підозрюваний може перешкодити досудовому слідству іншим чином, зокрема незаконним впливом на осіб, які ще не були допитані, як свідки. З перелічених підстав прокурор просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний проти заявленого клопотання заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки заявлені прокурором ризики є надуманими та не відповідають дійсності. Захисник зауважив, що ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, зокрема постійне місце проживання та роботи, дружину, яка має інвалідність другої групи та двох дітей, що підтверджується відповідними документами, а тому особисте зобов`язання зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному процесі. Більш того, підозрюваний служив у ЗСУ під час проведення антитерористичної операції, що свідчить про його хорошу репутацію.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, щодо заявленого клопотання, дослідивши долучені сторонами докази констатує таке.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, які перелічені в цій статті.

Частини 1, 2 ст. 181 КПК України передбачають, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з частиною 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На стадії проведення досудового слідства слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, у тому числі запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Отже, суд повинен оцінити чи існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Суд вважає, що станом на дату розгляду клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такий висновок суду підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, протоколами допитів свідків та протоколом допиту підозрюваного. Отже, перелічені докази є вагомими та об`єктивно пов`язують підозрюваного з інкримінованим злочином, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість підозри.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 карається позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років та є нетяжким злочином згідно зі ст. 12 КК України. Разом з тим, відповідно до положень ст. 75 КК України застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням є неможливим за вчинення інкримінованого підозрюваному злочину. Тому, тяжкість покарання і загроза його реального відбування, на переконання слідчого судді, може бути фактором, який зумовить переховування підозрюваного від слідства та/або суду. Наявність стійких соціальних зв`язків у ОСОБА_4 а також, що підозрюваний раніше не судимий не спростовує наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст 177 КПК України.

Оцінюючи можливість впливу на свідків та потерпілого, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст.23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Підозрюваний обізнаний з даними осіб, які є свідками у цьому кримінальному провадженні. Відтак, існує ризик, що у разі не обрання підозрюваному запобіжного заходу з покладенням певних обов`язків він зможе безперешкодно незаконно психологічно або економічно намагатися впливати на цих осіб з метою зміни показань наданих на стадії досудового розслідування.

Разом з тим, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, зокрема (буде переховуватись чи незаконно впливати), однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, суд вважає, що ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України належним чином не обґрунтований та не доведений прокурором.

З наведеного, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, наявність ризиків п. п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутність можливості не обирати жодного запобіжного заходу слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Особисте зобов`язання, на думку суду, не може бути застосовано до ОСОБА_4 для запобігання ризикам переховування та незаконного впливу на свідків з огляду на імовірність реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі в разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення і обізнаності підозрюванного з даними свідків. Тому у задоволенні клопотання захисника про обрання такого запобіжного заходу підозрюваному слід відмовити. Особи, які хочуть взяти підозрюваного на особисту поруку відсутні, що унеможливлює застосування відповідного запобіжного заходу. Щодо застави, то на переконання суду такий захід буде недостатнім для запобігання переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду. Отже, суд погоджується с думкою прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, працевлаштований, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та дружину, яка має другу групу інвалідності, що засвідчується відповідними документами. Відтак, застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту до ОСОБА_4 є недоцільним, оскільки перебування на такому запобіжному заході фактично позбавить його можливості працювати та утримувати сім`ю, а також добровільно відшкодовувати шкоду потерпілим. В свою чергу домашній арешт у певний період доби, а саме: з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, здатен запобігти переліченим вище ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у цьому провадженні. З наведеного, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відтак, слідчий суддя покладає на ОСОБА_4 такі обов`язки: заборонити ОСОБА_4 в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду; зобов`язати ОСОБА_4 з`являтися за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого

Керуючись ст. 131, 132, 177, 178, 181, 184, 194, 196, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічній час доби без використання електронних засобів контролю на строк по 23 березня 2025 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні процесуальні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_4 в період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- зобов`язати ОСОБА_4 з`являтися за кожною вимогою до суду, прокурора та слідчого;

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

У разі не виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню працівниками Броварського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відмовити.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подано апеляційні скарги до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено о 16 год. 00 хв. 27 січня 2025 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1