Провадження № 1-кс/461/7810/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 27.09.2024 у справі № 461/7580/24 щодо: 134 купюр номіналом 100 доларів США та повернути їй вказане майно.

В обгрунтування заявленого клопотання вказує на те, що в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 25.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2024 року слідчим СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 проведено обшук в будинку, де вона проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , та серед іншого виявлено та вилучено серед іншого грошові кошти, а саме: 177 купюр номіналом 100 доларів США, 4 купюри номіналом 50 доларів СІЛА, 40 купюр по 500 гривень, 4 купюри по 1000 гривень, з яких 134 купюри номіналом 100 доларів США належать заявниці, про що наголошувалось нею при приведенні обшуку. Дані кошти вилучені із її особистої сумки без згоди заявниці, про що зроблено зауваження в протоколі обшуку 25.09.2024 року. Згідно із ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2024 у справі № 461/7580/24 надане майно накладено арешт. Метою накладення арешту згідно із клопотання прокурора та відповідної ухвали суду було виключно збереження таких грошових коштів як речових доказів. Заяниця зазначає, що жодного підтвердження її причетності до зазначених протиправних дій у клопотанні відсутні. Більше того, інкриміновані їй протиправні дії не підтверджуються ніякими доказами та жодним чином не обґрунтовуються. За таких обставин грошові кошти на які накладено арешт не є речовим доказом у справі, що розслідується. Вважає, що судом необгрунтовано накладено арешт надане майно. Стверджує, що вилучене під час обшуку майно не відповідає критеріям вищезазначених статей, і відсутні підстави вважати, що воно використовувалося як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди. Зазначає, що слідчим не доведено і не зазначено в клопотанні підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна, не зазначено жодних підстав, не надано жодних доказів, що на вилучених грошових коштах збереглись сліди кримінального правопорушення. Клопотання слідчого не було належним чином вмотивованим та обгрунтованим, слідчим в клопотанні не доведено наявності підстав та ризиків, передбачених в ст. 170 КПК України для застосування арешту на майно. Слідчим не було зазначено в клопотанні, що вилученні матеріальні об`єкти під час обшуку 25.09.2024 року є знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин. Також не доведено наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вилученого майна. Зазначає, що в межах даного кримінального провадження відсутня обгрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення , а також те, що жодним чином не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності у зв`язку з відсутністю встановленої і конкретно визначеної суми заподіяних збитків. За таких обставин вважає, що в подальшому застосуванні арешту на тимчасове вилучене майно відпала потреба, а сам арешт накладено необгрунтовано, адже протиправність походження та перебування таких грошових коштів в неї нічим не підтверджується. Звертає увагу суду, що їй про підозру не повідомлялось, а від так вважає, що метою такого арешту є протиправне застосування щодо неї юридичної відповідальності, що суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.

Заявниця у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.

Слідчий СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання. Подав до суду заяву про розгляд клопотання про скасування арешту майна за його відсутності, у якій просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Враховуючи передбачені ч. 2 ст. 174 КПК України строки розгляду зазначеної категорії клопотань, слідчий суддя, виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, приходить до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності учасників процесу з урахуванням наявних у слідчого судді матеріалів.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУ НП у Львівській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000715 від 10.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Слідчим управлінням ГУ НП у Львівській області в ході проведення обшуку вилучено в тому числі: 134 купюри номіналом 100 доларів США.

27 вересня 2024 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова накладено арешт на вилучені в ході проведення огляду місця події речові докази, серед яких: 134 купюри номіналом 100 доларів США.

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів, з метою проведення ряду слідчих дій.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином саме на власника або володільця майна покладається обов`язок довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно накладено необґрунтовано.

Оцінюючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя з такими погодитись не може, оскільки, як вбачається із досліджених обставин, досудове розслідування кримінального провадження, в рамках якого арешт майна накладався, на даний час триває.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що заявником не підтверджено жодним доказом того, що відпала потреба у накладенні вказаного арешту на вказані грошові кошти, в межах кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. В матеріалах клопотання відсутні докази належності вказаних грошових коштів саме заявниці ОСОБА_3 .

До матеріалів клопотання не долучено жодних доказів того, що на сьогодні відпала потреба у накладенні арешту на майно, окрім пояснень самої заявниці.

Оскільки кримінальне провадження на даний час триває, з метою збереження важливих речових доказів, вважаю за доцільне та необхідне залишити арешт в силі.

За таких обставин вважаю, що в задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки таке подане передчасно і особою, що звернулась із клопотанням, не доведено, що арешт накладено необґрунтовано чи в його застосуванні відпала потреба.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 23 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_6