Справа №579/2272/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/593/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 25.11.2024, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець Сумської області, громадянина України, непрацюючого, освіта професійно-технічна, одруженого, не військовозобов`язаного, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника в якій він просив вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 25.11.2024, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, змінити та призначити останньому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України не пов`язаного з обмеженням волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу визначено не обирати.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 3786,40 грн процесуальних витрат.

Арешт майна у кримінальному провадженні скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначав, що ОСОБА_8 свою вину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, раніше до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 не притягувався та має на утриманні малолітню дитину. Крім цього, судом обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин не встановлено.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції весною 2024 року ОСОБА_8 на належній йому присадибній ділянці біля будинку за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , незаконно посіяв у відкритий ґрунт насіння конопель, та в подальшому проводив роботи з догляду за сходами нарковмісних рослин, з метою їх доведення до стадії дозрівання для подальшого особистого вживання без мети збуту.

Після дозрівання вказаних рослин, 26.07.2024 ОСОБА_8 достовірно знаючи, що вказані рослини є небезпечним наркотичним засобом, обіг якого обмежено, канабісом, посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, всупереч положенням ст. ст. 12, 15, 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - канабісу, зірвав гілки коноплі, тим самим придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс для подальшого виготовлення та вживання без мети збуту.

В подальшому реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 частину раніше зірваних гілок рослин коноплі переніс до горища сараю та розвісив на огороді домогосподарства на мотузці, де став їх зберігати для власного вживання без мети збуту.

27.07.2024 в ході обшуку за адресою місця проживання ОСОБА_8 , на горищі сараю та огороді виявлено та вилучено сухі гілки рослин роду коноплі.

Згідно висновку судової експертизи №СЕ-19/119-24/13741-НЗПРАП від 06.09.2024 надана на дослідження речовина рослинного походження є канабісом (верхівки рослин роду Коноплі (Cannabis)), який віднесений до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено, і речовиною, яка не є наркотичним засобом (фрагменти стебел рослин роду Коноплі (Cannabis), у складі яких тетрагідраканнабінолу не виявлено). Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 317,8 грам.

Таким чином загальна вага канабісу, який ОСОБА_8 зберігав у домогосподарстві за місцем свого проживання становить 317,8 грам.

Про дату, час і місце апеляційного розгляду справи учасники повідомлялись, однак до апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату не подали. Крім цього, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 в телефонному режимі повідомив, що участь в судовому засіданні при розгляді його скарги взяти не може, а тому просив проводи апеляційний розгляд справи без його участі та участі обвинуваченого, чиї інтереси він представляє.

За таких обставин, з метою дотримання розумних строків судового розгляду, враховуючи те, що питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не ставиться, а сам апелянт просив розглядати скаргу без його участі, колегія суддів дійшла висновку про можливості розгляду справи без її учасників обвинуваченого та захисника, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та кваліфікація його дій в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Якщо санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з обмеженням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. У разі обрання покарання у виді обмеження волі це рішення також має бути вмотивовано у вироку.

Додержання цих вимог закону вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, а тому апеляційний суд вважає слушними доводи захисника щодо призначеного ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість з огляду на наступне.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який по місцю проживання характеризується не задовільно, має дітей, один з яких проживає з матір`ю та суд дійшов висновку, що за ч. 1 ст. 309 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 слід призначити покарання у виді обмеження волі, що за санкцією вказаної частини статті фактично є найсуворішим з можливих.

З мотивувальної частини вироку слідує, що суд посилаючись на репутацію обвинуваченого, не конкретизуючи яку саме, зазначив, що інший більш м`який вид покарання ніж обмеження вол не здатен забезпечити виправлення ОСОБА_8 та в суду немає підстав ні для застосування ст. 69 КК України, ні для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням на згідно ст. 75 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у достовірності встановлених судом відомостей.

Водночас, оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, на думку колегії суддів, судом правильно встановлено обставини, які впливають на покарання, однак не надано їм належну оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КК України винній у вчиненні цього злочину особі може бути призначено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

З вироку Кролевецького районного суду Сумської області від 25.11.2024 слідує, що ОСОБА_8 навіть про при встановлені судом ряду пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, якій його обтяжують призначено покарання у виді двох років обмеження волі, що фактично є найсуворішим видом покарань за вказаною частиною статті.

Також суд першої інстанції зазначає про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України, тоді як санкція ч. 1 ст. 309 КК України і так передбачає ряд менш суворих покарань ніж обмеження волі, які суд може обрати для обвинуваченого, навіть не застосовуючи ст. 69 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, свою вину визнав повністю, у зв`язку з чим рогляд справи проводився судом першої інстанції у спрощеному порядку згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину та враховуючи відсутність обтяжуючих його покарання обставин колегія суддів вважає, що суд мав достатні підстави призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з того, що колегією суддів визнано призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, колегія суддів вважає, що вирок суду слід змінити, задовольнивши апеляцію захисника обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з доводами захисника та вважає, що покарання у виді пробаційного нагляду відповідатиме тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особі та буде справедливим по відношенню до нього.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого та приходить до висновку про необхідність її задоволення та зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 25.11.2024, відносно ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання, змінити через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального правоопрушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК Украни до покарання у виді 3 (три) роки пробаційного нагляду.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4