Справа № 539/5/25
Провадження № 1-кс/539/20/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
встановив:
Слідчий Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Клопотання мотивував тим, що солдат ОСОБА_5 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 34 від 27.02.2023, призначений на посаду старшого бойового медика 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Солдат ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.
Пунктом 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб (Указ Президента України № 757/2022 від 07.11.2022), з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб (Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023), з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб згідно (Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023), з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб (Указом Президента України № 451/2023 від 17.08.2023), з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб (Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023), з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб (Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024), однак ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених вимог законодавства, вчинив злочин при наступних обставинах.
Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді старшого бойового медика 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконного ухилення від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для залишення розташування військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, 30.05.2023, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває поза її межами, при цьому час проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
Таким чином, 30.05.2023, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді бойового медика 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , умисно, самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні військової частини, понад три доби, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:
- матеріалами службового розслідування ОСОБА_5 , зокрема витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 438 від 30.05.2023 «Про призначення службового розслідування» та актом службового розслідування.
- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , з показів кого встановлено, що йому відомий військовослужбовець ОСОБА_5 , який вкінці червня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та не повернувся.
- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 з показів кого встановлено, що йому відомий військовослужбовець ОСОБА_5 , який вкінці червня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та не повернувся.
- та іншими матеріалами в їх сукупності.
18.12.2024 слідчим за погодженням із прокурором складено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також: запобігання його переховування від органів досудового розслідування та/або суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Підставою застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
30.12.2024 року ОСОБА_5 було оголошено в розшук.
10.03.2025 о 19 год. ОСОБА_5 було затримано на підставі ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.01.2025 року про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання і застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Наполягали на тому, що матеріали кримінального провадження містять достатні докази вчинення ОСОБА_5 даного злочину.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти обрання саме такого запобіжного заходу. Прохали застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 домашній арешт або особисте зобов`язання.
Вивчивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення підозрюваного, захисника, з`ясувавши думку слідчого та прокурора, слідчий суддя приходить до такого висновку.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В ході розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що солдат ОСОБА_5 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 34 від 27.02.2023, призначений на посаду старшого бойового медика 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Солдат ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.
Пунктом 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб (Указ Президента України № 757/2022 від 07.11.2022), з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб (Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023), з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб згідно (Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023), з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб (Указом Президента України № 451/2023 від 17.08.2023), з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб (Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023), з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб (Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024), однак ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених вимог законодавства, вчинив злочин при наступних обставинах.
Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді старшого бойового медика 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконного ухилення від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для залишення розташування військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, 30.05.2023, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває поза її межами, при цьому час проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
Таким чином, 30.05.2023, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді бойового медика 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , умисно, самовільно залишив розташування підрозділу військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
18.12.2024 слідчим за погодженням із прокурором складено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
30.12.2024 року на підставі постанови слідчого про оголошення підозрюваного в розшук від 30.12.2024 ОСОБА_5 було оголошено в розшук.
10.03.2025 о 19 год. ОСОБА_5 було затримано на підставі ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.01.2025 року про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
З матеріалів кримінального провадження і доводів прокурора в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за які передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.
В ході розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що подані стороною обвинувачення докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а саме, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
За наведених вище обставин, є достатні підстави вважати доведеними зазначені у клопотанні слідчого ризики.
Слідчим суддею перевірялася можливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, однак жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечать належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.
Крім того, згідно ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді триманні під вартою.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя вважає, що клопотання органу досудового розслідування про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, та з урахуванням строку зупинення досудового слідства строком на 47 днів з моменту його затримання.
Ч. 1 ст. 197 КПК України передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.
Враховуючи конкретні обставини інкримінованого підозрюваному злочину, з огляду на положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважаю за можливе не визначати розмір застави.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 196, 197, 205, 309 КПК України, -
ухвалив :
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком на 47 днів з моменту його затримання.
Строк тримання під вартою ОСОБА_5 становить 47 днів та обраховується з моменту затримання 19 год. 00 хв. 10 березня 2025 року до 19 год. 00 хв. 25 квітня 2025 року.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1