БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №497/2166/22
Провадження №1-кп/497/13/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про надання дозволу на тимчасовий доступ

17.12.24 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 (ВКЗ),

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград Одеської області обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000231 від 19.04.2022 року відносно обвинувачених:

ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.3 ст.332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні з 25.09.2023 року розглядається обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.3 ст.332 КК України (т.2 а.с.183-184).

09.12.2024 року через систему «Електронний суд» захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 надіслано клопотання про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів (т.3 а.с.177-185).

В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводилося слідчими Слідчого управління ГУНП в Одеській області на підставі інформації з ВОР Одеського управління ДВБ НП України про те, що громадянин ОСОБА_8 , за попередньою змовою з іншими особами, підшуковують осіб призовного віку для організації незаконного переправлення останніх через державний кордон України.

Внесення відомостей до ЄРДР відбулося 19.04.2022 та одразу в цей же день слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до Одеського апеляційного суду з клопотаннями про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, в яких такий слідчий зазначив, що в ході проведення досудового розслідування та оперативно-розшукових заходів була встановлена можлива причетність до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 .

Відповідно до ухвал слідчого судді Одеського апеляційного суду від 20.04.2022 були надані дозволи на проведення НСРД, зокрема відносно ОСОБА_4 .

Водночас, відповідно до протоколу про результати проведення аудіо-контролю особи, складеного 13.05.2022, вбачається, що лише в дату 27.04.2022 ОСОБА_4 вперше зустрівся з (вже залегендованим на той час?) свідком ОСОБА_10 .

Так, згідно з вказаним протоколом ОСОБА_4 обговорює з ОСОБА_10 , зокрема, наступне:

ОСОБА_11 : «Привет»

ОСОБА_12 : «Привет еще раз. ОСОБА_13 меня зовут»

примітка захисника: отже, поза очима суду та захисту залишаються обставини першого знайомства /спілкування/ контакту між вказаними особами, але з контексту розмови вбачається, що ініціатором такого спілкування був саме свідок ОСОБА_10 .

ОСОБА_12 : «А ОСОБА_14 откудава знаешь вот з того с которьім я общаюсь?»

ОСОБА_11 : «Получается у меня єсть кент ОСОБА_15 , короче ОСОБА_15 получается познакомился с таксистом и короче таксист сказал что у него єсть знакомьіе, которьіе типо могут мне помочь»

ОСОБА_12 : «Там смотри там реально банально не то что у меня знакомьіе и з тим занимаюсь. просто когда ОСОБА_14 захотел свалить отсюда и оказался немножко смелее хотя я еще тогда говорил что уже думаю. ... У меня просто в деревне граница рядом с Молдавией я могу пройти и не будет никого там»

примітка: захист переконаний та володіє інформацією про фактичні обставини, які свідчать на користь того, що саме ОСОБА_10 першим звернувся до ОСОБА_4 по допомогу, тоді як ОСОБА_4 ніколи не організовував переправлення будь-кого через кордон, а лише в силу страху та збудженого емоційного стану, у період станом на квітень 2022 року, розмірковував сам - чи не перетнути кордон поза межами пункту пропуску з метою убезпечення себе від бойових дій, про що також свідчить подальший контекст розмови між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наступного разу комунікацію між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 задокументовано лише 18.05.2022, тоді як у період між 27.04.2022 по 18.05.2022 свідок ОСОБА_10 постійно нагадував про себе та наполягав на складних життєвих обставинах, на факті переїзду з міста Харкова, необхідності возз`єднання з його сім`єю, що перебуває вже зараз за кордоном, давив на почуття жалю, страху, вмовляв ОСОБА_4 допомогти йому - ОСОБА_10 .

Водночас, сторона обвинувачення приховала всі відповідні комунікації між свідком та обвинуваченим ОСОБА_4 , як і приховала їх перші комунікації / контакти, тим самим спотворюючи фактичні обставини приховуючи дані щодо провокування на злочин.

На переконання захисту, з доказів у справі (особливо - з протоколів НСРД) є очевидним, що у період з 27.04.2022 по 18.05.2022 свідок ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_4 не могли не спілкуватися між собою, та мали якісь контакти, однак сторона обвинувачення не надала до матеріалів кримінальної справи відповідного безперервного ходу спілкування між такими фігурантами справи.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 22 КПК).

Сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу (ч. 1 ст. 160 КПК).

Після дослідження доказів, наданих до суду стороною обвинувачення, захисник ОСОБА_4 робить заяву про провокацію злочину з боку правоохоронних органів, зокрема зважаючи на наступне.

По-перше, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що правоохоронні органи саме приєдналися до вчинення злочину, а не спровокували його. Матеріали кримінальної справи, навпаки, свідчать про те, що саме свідок ОСОБА_10 , діючи під контролем правоохоронців, шукав допомоги ОСОБА_4 та ініціював контакти з ним.

Дозвіл на проведення НСРД було одержано 20.04.2022, тоді як лише 27.04.2022 між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 відбулася розмова стосовно бажання ОСОБА_10 залишити територію України.

По-друге, сторона обвинувачення не надала і не може надати жодних належних і допустимих доказів на підтвердження схильності ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень.

Більше того, з матеріалів НСРД вбачається, що ОСОБА_4 взагалі не переслідував корисливого мотиву, не просив і не отримував (тим більше за переправлення ОСОБА_10 через державний кордон) грошові кошти чи інші блага.

По-третє, сторона захисту наполягає на надмірній активності свідка, який діяв під контролем правоохоронців, оскільки (як вже було вказано вище) свідок ОСОБА_10 у період між 27.04.2022 по 18.05.2022 постійно нагадував про себе ОСОБА_4 та наполягав на складних життєвих обставинах, на факті переїзду з міста Харкова, необхідності возз`єднання з його сім`єю, що перебуває вже зараз за кордоном, давив на почуття жалю, страху, вмовляв ОСОБА_4 допомогти йому - ОСОБА_10 .

По-четверте, сторона захисту вважає, що ОСОБА_10 є безпосередньо співробітником правоохоронного органу, а досудове розслідування власне не було суто пасивним.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що вказаний або будь-який інший злочин був би вчинений ОСОБА_4 без відповідного втручання правоохоронних органів.

Як зазначено та як відомо з наданих до суду матеріалів сторони обвинувачення, відомості до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні були внесені 19.04.2022 о 12:56:50 (у той самий день одразу було ініційовано отримання дозволу на проведення НСРД).

Короткий виклад обставин в ЄРДР був зазначений наступним чином: «19.04.2022 до СУ ГУНП в Одеській області надійшла інформація з ВОР Одеського районного управління ДВБ НП України про те, що громадянин ОСОБА_8 за попередньою змовою з іншими особами підшуковують осіб призовного віку та організовують незаконне переправлення останніх через державний кордон України».

Таким чином, підставою внесення відомостей до ЄРДР була не заява свідка ( ОСОБА_10 ), а матеріали правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, що змушує з`ясувати обставини отримання такої інформації: чи були вони надійними або вони були вигаданими з боку правоохоронних органів аби спровокувати в подальшому ОСОБА_4 на вчинення злочину.

Зазначеними матеріалами є супровідний лист заступника начальника Одеського управління ДВБ НП України ОСОБА_16 від 19.04.2022 на адресу не керівника Слідчого управління, та на адресу начальника відділу розслідування особливо тяжких злочинів Слідчого управління ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_17 , з супроводженням цього листа лише одним додатком - знеособленим та абсолютно неконкретним рапортом від 19.04.2022, що був складений старшим оперуповноваженим ВОР Одеського управління ДВБ НП України ОСОБА_18 .

Відносно цих обставин сторона захисту на підготовчому засіданні вже заявляла: (1) про виклик та допит ОСОБА_19 , (2) скарги на постанови про створення слідчих груп не керівником органу досудового розслідування, а також (3) вказувала на свої заперечення проти ухвал слідчих суддів Одеського апеляційного суду від 20.04.2022.

Тобто, як і в (умовно кажучи) «нашому» кримінальному провадженні, маємо абсолютно узагальнене наведення відомостей про начебто одержані оперативним підрозділом відомості щодо громадянина ОСОБА_8 , невідоме джерело цих відомостей, неможливість перевірки їх достовірності, та відсутність належного контролю за діями (незрозуміло з яких причин залегендованого) свідка ОСОБА_10 .

По твердженню захисника, інформацію про злочин було отримано начебто в ході проведення оперативних заходів - із рапорту оперуповноваженого співробітника.

Проте, в даному випадку оперативним підрозділом всупереч вимогам ч.2 ст.7 та ч.2 ст.8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (нижче - «Закон») не направлено до прокуратури зібраних матеріалів, отриманих в ході здійснення оперативно-розшукової діяльності, в яких були б зафіксовані конкретні фактичні дані про злочинну діяльність конкретної особи чи групи осіб, зазначені підстави проведення оперативних заходів, а направлено лише рапорт на одне речення, з якого неможливо встановити:

- на яких підставах оперативним підрозділом було розпочато проведення оперативних заходів, чи були наявні законні підстави для початку проведення таких заходів, визначені ст. 6 Закону;

- чи було заведено відповідну оперативно-розшукову справу у відповідності до приписів ст. 9 Закону, чи приймалась відповідна постанова;

- які саме оперативні заходи було проведено, з яких джерел та у який спосіб було отримано інформацію про незаконну діяльність громадянина ОСОБА_8 , у подальшому ідентифікованого як « ОСОБА_4 », щодо переправлення осіб через державний кордон України, чи проводилися дані оперативні заходи у відповідності до законодавства;

- чи були це заходи, які потребують попереднього дозволу слідчого судді або суду, та чи було отримано відповідний дозвіл суду;

- чи були це заходи, які потребували отримання відповідного рішення прокурора, та чи таке рішення було наявне;

- чи не застосовувались під час проведення даних оперативних заходів будь-які недозволені методи тощо.

Вищенаведені обставини неможливо встановити виключно на основі наявного в матеріалах кримінального провадження рапорту, в той час як будь-яких інших матеріалів, які б містили зафіксовані конкретні факти, як вже зазначалось вище, оперативним підрозділом (Одеським управлінням ДВБ НП України) всупереч приписів ст. 7 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» надано не було.

Так, перелік прав, які мають оперативні працівники при здійсненні оперативно-розшукової діяльності визначений ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (нижче - «Закон»), Також порядок здійснення, в тому числі й оперативними працівниками певних слідчих та розшукових дій, включно з негласними діями, в рамках відкритого кримінального провадження врегульовано також відповідними нормами КПК.

Згідно ч.3 ст.9 Закону на особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, забороняється.

Після виконання доручення у кримінальному провадженні та здійснення комплексу пошукових заходів, оперативний підрозділ зобов`язаний направити прокурору не лише рапорт / письмову відповідь, а також матеріали, в яких було б зафіксовано результати проведених заходів: протоколи із зазначенням відомостей про осіб, які проводили вказані заходи, письмові пояснення громадян, аудіо-відеоматеріали тощо.

Натомість, з матеріалів даної кримінального провадження вбачається, що оперативним підрозділом не направлено до прокуратури зібраних матеріалів, не вказано джерела та порядок отримання інформації про причетність ОСОБА_4 до протиправної діяльності, спосіб її отримання. Не зазначено, які саме оперативні пошукові заходи проводились оперуповноваженими Одеського управління ДВБ НП України, та яким чином зафіксовані й оформлені результати проведення таких оперативних пошукових заходів, чи були це заходи, які потребують попереднього дозволу слідчого судді або суду, та чи було отримано відповідний дозвіл суду, чи не застосовувались під час проведення даних оперативних заходів будь-які недозволені методи.

Крім того, незрозумілим є спосіб отримання інформації про те, що ОСОБА_4 підшуковував осіб для незаконного переправлення через державник кордон України з корисливих мотивів, оскільки отримувати інформацію в режимі реального часу щодо діяльності особи можливо або шляхом отримання доступу до телефонних чи інших розмов, інформації, що міститься у листуванні (в тому числі електронному), або шляхом спостереження, аудіо-відеоспостереження за особою, проведення чого потребує отримання попереднього дозволу слідчого судді чи суду. Проте, відомостей про отримання подібних дозволів матеріали даного кримінального провадження не містять.

З наведеного вище, а також з доказів, що надані стороною обвинувачення, прямо вбачається, що оперативним підрозділом було Одеське управління ДВБ НП України та саме у володінні зазначеної особи має бути інформація та документи, про дозвіл до яких запитується стороною захисту відповідно до цього клопотання.

Сама по собі інформація про джерела отримання даних щодо громадянина ОСОБА_8 ( ОСОБА_4 ) оперативним підрозділом вже впливає на розгляд заяви сторони захисту про провокацію злочину.

Крім того, в аспекті висновків Верховного Суду, зокрема за змістом постанови від 30.09.2021 по справі № 556/450/18, підлягає з`ясуванню питання наявності чи відсутності порушення передбаченої КПК процедури початку відповідного кримінального провадження.

Нарешті, з`ясуванню підлягають питання про те, чи був ОСОБА_4 схильний до вчинення злочину, а також чи був би такий злочин вчинений без участі правоохоронців.

Оскільки сторона захисту має намір отримати доступ до вищенаведеної інформації, яка знаходиться у володінні Одеського управління ДВБ НП України, безумовно, зазначена у клопотанні інформація становить собою охоронювану законом таємницю.

Захисником в даному клопотанні було детально зазначено та викладено позицію про те, яким саме чином (з яких причин) матеріали, що мають перебувати у володінні Одеського управління ДВБ НП України, можуть бути використані в межах завдань даного кримінального провадження, зокрема на підтвердження доводів сторони захисту про провокативні дії свідка та працівників правоохоронних органів в рамках відповідного кримінального провадження, а відтак, така інформація як процесуальне джерело доказів - відомості та документи, можуть бути використані у справі під час подальшого судового розгляду.

При цьому, сторона захисту позбавлена процесуальної можливості отримати ці докази в інший процесуальний спосіб, аніж шляхом звернення до суду з даним клопотанням, і це підтверджується в силу прямих законодавчих заборон.

Таким чином, на думку захисника, єдиною встановленою кримінальним процесуальним законом формою отримання зазначених у цьому клопотанні відомостей є ухвала суду про тимчасовий доступ до речей та документів.

Захисник просить надати дозвіл на тимчасовий дозвіл до речей і документів, а саме зобов`язати відповідальних (уповноважених) осіб Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (65045, м. Одеса, вул. Ніни Строкатої, 37) надати доступ до речей і документів - інформації та документів, які перебувають у володінні Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (65045, м. Одеса, вул. Ніни Строкатої, 37), з можливістю ознайомитися з ними, зробити їх копії (електронні та паперові) та вилучити їх копії (здійснити їх виїмку).

В судовому засіданні 17.12.2024 року:

Захисник ОСОБА_5 підтримав дане клопотання, наполягав на його задоволенні, надав пояснення з підстав зазначених в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав доводи свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи захисника ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_7 надав пояснення по обставинам, наведених захисником ОСОБА_5 .

Прокурор заперечував, оскільки з даним клопотанням він не мав змогу ознайомитися, узгодити позицію з прокурорами групи прокурорів. Вважав клопотання незаконним, необґрунтованим, та не вбачає норм закону на підставі яких можливо надати доступ стороні захисту до документів з грифом таємно. Просив відмовити в задоволенні клопотання.

Особа, у володінні якої перебувають документи Одеське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України була сповіщена належним чином, шляхом надіслання судової повістки виклику на ел.пошту: , що підтверджується довідкою про доставку листа (т.3 а.с.202 зворотна сторінка, 203). До суду представник не прибув, будь-яких заяв, клопотань не надсилав.

Заслухавши пояснення сторін по справі з приводу обставин, викладених захисником в даному клопотанні, думку прокурора, суд дійшов до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК).

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 22 КПК).

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів (абзац 1 ч.3 ст. 93 КПК).

У відповідності до підпункту 5 ч. 2 ст. 131 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх, здійснити їх виїмку (ст. 159 КПК України).

Сторони кримінального провадження мають право звернутися до … суду під час судового провадження … із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів (ч.1 ст.160 КПК України).

Відповідно до п.19 ч.1 ст.3 КПК України стороною кримінального провадження з боку захисту є, зокрема, підозрюваний, обвинувачений і його захисники.

Відповідно до ст. 45 КПК України у кримінальному провадженні захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного (обвинуваченого). Здійснюючи захист обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 є суб`єктом, який має право подавати клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів у встановленому КПК України порядку.

Забезпечуючи підозрюваному право на захист (ст.20 КПК України) та з огляду на принцип змагальності (ст.22 КПК України), сторона захисту має рівні права зі стороною обвинувачення в питанні збирання доказів, подання клопотань, а також в реалізації процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, в свою чергу, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У відповідності до підпункту 5 ч. 2 ст. 131 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

-може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Разом з тим, у ч. 5, 6 ст. 163 КПК України зазначено, що … суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:

-перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;

-самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;

-не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю або якщо сторона кримінального провадження доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Зі змісту клопотання, та досліджених судом письмових доказів, вбачається, що речі і документи, доступ до яких просить надати захисник ОСОБА_5 можуть містити відомості, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, зокрема на підтвердження чи спростування доводів сторони захисту про провокативні дії свідка та працівників правоохоронних органів в рамках відповідного кримінального провадження, а відтак, така інформація як процесуальне джерело доказів - відомості та документи, можуть бути використані у справі під час подальшого судового розгляду.

Статтею 20 КПК України забезпечується право на захист, яке полягає у наданні обвинуваченому зокрема, права збирати і подавати докази, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Згідно зі ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, у встановленому законом порядку. При чому сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів

КПК України надає стороні захисту рівні права із стороною обвинувачення у збиранні доказів та доведенні їх переконливості перед судом. Тому у разі наявності у сторони захисту відомостей, які спростовують покладені в основу обвинувачення обставини або свідчать про недопустимість зібраних обвинуваченням доказів, їй мають бути надані рівні можливості для доведення цих обставин. Невід`ємною складовою такого доведення є збір доказів та застосування для цього відповідних заходів забезпечення кримінального провадження або проведення слідчих дій.

Слід звернути увагу, що суд розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч. 2, 4 ст. 163 КПК).

Відповідно до ст. 350 КПК, клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Судом вживалися заходи для належного повідомлення особи, у володінні якої знаходяться речі і документи (т.3 а.с.202, 203), однак така особа належним чином не відреагувала на виклик суду.

З цих підстав суд також вважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду даного клопотання на вимогу прокурора для узгодження позиції з іншими прокурора групи прокурорів.

Перелік прав, які мають оперативні працівники при здійсненні оперативно-розшукової діяльності визначений ст. 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (нижче - «Закон»), Також порядок здійснення, в тому числі й оперативними працівниками певних слідчих та розшукових дій, включно з негласними діями, в рамках відкритого кримінального провадження врегульовано також відповідними нормами КПК.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа. Постанова про заведення такої справи підлягає затвердженню начальником органу Національної поліції або начальником відокремленого підрозділу територіального органу Національної поліції.

Згідно ч.3 ст.9 Закону на особу, яка підозрюється в підготовці до вчинення злочину, переховується від органів досудового розслідування, суду або ухиляється від відбування кримінального покарання, безвісти зникла, ведеться тільки одна оперативно-розшукова справа. Без заведення оперативно-розшукової справи проведення оперативно-розшукових заходів, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, забороняється.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.10 Закону матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються для отримання фактичних даних, які можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Порядок проведення та фіксації результатів оперативно-розшукової діяльності, відповідно до приписів ч. 2 ст. 8 Закону, здійснюється у відповідності до положень глави 21 КПК України.

Глава 21 КПК у свою чергу регулює питання проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Отже, результати оперативно-розшукової діяльності мають фіксуватись в той же спосіб, що і результати негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно ч.2 ст.7 вказаного Закону підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, зобов`язані: виконувати письмові доручення слідчого, вказівки прокурора та ухвали слідчого судді, суду і запити повноважних державних органів, установ та організацій про проведення оперативно-розшукових заходів.

Частиною 2 ст.8 цього Закону визначено, що прийняття рішення про проведення оперативно-розшукових заходів, подання та розгляд відповідних клопотань, проведення оперативно-розшукових заходів, фіксація та використання їх результатів, проведення цих заходів до постановлення ухвали слідчого судді та інші питання їх проведення регулюються згідно з положеннями глави 21 Кримінального процесуального кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, щодо мети проведення оперативно-розшукових заходів, суб`єкта ініціювання та проведення цих заходів, обґрунтування клопотання про їх проведення та підстав для його задоволення слідчим суддею, використання результатів оперативно-розшукових заходів та інших питань, обумовлених специфікою мети їх проведення. Прийняття рішень про проведення оперативно-розшукових заходів, які не потребують дозволу слідчого судді або рішення прокурора, здійснюється керівником відповідного оперативного підрозділу або його заступником з повідомленням про прийняте рішення прокурора.

Таким чином, після виконання доручення у кримінальному провадженні та здійснення комплексу пошукових заходів, оперативний підрозділ зобов`язаний направити прокурору не лише рапорт / письмову відповідь, а також матеріали, в яких було б зафіксовано результати проведених заходів: протоколи із зазначенням відомостей про осіб, які проводили вказані заходи, письмові пояснення громадян, аудіо-відеоматеріали тощо.

За результатами розгляду даного клопотання, суд переконався в обґрунтованості доводів ініціатора клопотання про те, що він позбавлений можливості отримати доступ до вказаних у клопотанні документів іншим способом.

А відтак, суд вважає, що зазначені у клопотанні документи перебувають у володінні Одеського управління ДВБ НП України (65045, м. Одеса, вул. Ніни Строкатої, 37).

Втручання у права і свободи особи шляхом тимчасового доступу не має ознак порушення прав особи, адже потреби судового розгляду на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання.

Тимчасовий доступ до речей і документів полягає в наданні їх стороні кримінального провадження (ч. 1 ст. 159 КПК України).

Відтак право тимчасового доступу до визначених захисником у клопотанні документів надається судом виключно адвокату ОСОБА_5 захиснику обвинуваченого ОСОБА_4 .

Метою реалізації завдань кримінального провадження, визначених в ст.2 КПК України та забезпечення принципу змагальності сторін, визначеного в ст.22 КПК України, подане захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 клопотання містить достатньо даних, які підтверджують підстави для надання тимчасового доступу до речей і документів, а тому з урахуванням зазначеного вище, дане клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 20, 22, 45, 93, 131, 132, 160, 163 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 від 09.12.2024 року про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів задовольнити.

Зобов`язати відповідальних (уповноважених) осіб Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (65045, м. Одеса, вул. Ніни Строкатої, 37, тел:048-779-45-83, ел.пошта: , ) надати захиснику обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2299), тимчасовий доступ до речей і документів та інформації, які перебувають у володінні Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (65045, м. Одеса, вул. Ніни Строкатої, 37), з можливістю ознайомитися з ними, зробити їх копії (електронні та паперові) та вилучити їх копії (у разі наявності), а саме стосовно того:

- чи заводилася Одеським управлінням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України оперативно-розшукова справа стосовно ОСОБА_4 у відповідності до статті 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»;

- чи приймалася відповідна постанова, якщо так - надати можливість вилучити копію постанови;

- на яких підставах оперативним підрозділом було розпочато проведення оперативних заходів стосовно ОСОБА_4 ;

- які саме оперативні заходи були проведені співробітниками Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

- з яких джерел та у який спосіб отримано інформацію про незаконну діяльність ОСОБА_4 щодо переправлення осіб через державний кордон України;

- чи направлялися матеріали проведених оперативних заходів (протоколи із зазначенням відомостей про осіб, які проводили вказані заходи, письмові пояснення громадян, аудіо-відеоматеріали тощо) уповноваженому прокурору, а якщо так - ким та коли саме, відповідно до яких супровідних документів, надати можливість вилучити копії відповідних документів.

Строк дії ухвали в цій частині визначити 2 (два) місяці з дня її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1