Провадження № 11-сс/4823/128/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту - на строк до 18 квітня 2025 року, включно. Заборонено ОСОБА_8 цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Покладено на ОСОБА_8 обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Слідчий суддя вказав, що прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , а тому в задоволенні клопотання, в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного, слід відмовити.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном 60 діб з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування скарги послався на те, що слідчий суддя, констатуючи відсутність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обмежився лише коротким викладом обставин, які характеризують особу підозрюваного, зазначивши однією з головних підстав - відсутність у ОСОБА_8 судимостей та визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення. Вказує, що слідчий суддя не взяв до уваги те, що кримінальне правопорушення, яке інкримінують ОСОБА_8 , а саме - умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу спричиняє збитки господарству, майну, а також життю та здоров`ю громадян. Проте підозрюваний, як у ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, не зміг пояснити своєї мети та мотивів здійснення підпалів чотирьох господарських будівель, а підтвердив те, що вчиняв підпали заради розваги, що само по собі складає враження про розлад імпульсивної поведінки, що виражається у нестримному хворобливому потязі до підпалів, а також у захопленні споглядання вогню та горіння. Аналізуючи фактичні обставини та наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, існує висока ймовірність того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може продовжувати свою злочинну діяльність, яка була зупинена лише після його затримання працівниками поліції. Також, згідно з ч.3 ст.183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника, котрі просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, 19 лютого 2025 року до ЄРДР за № 0000151 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Органом досудового розслідування 20 лютого 2025 року ОСОБА_8 письмово повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Зі змісту ст.181 КПК України вбачається, що домашній арешт як вид запобіжного заходу може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Обираючи підозрюваному запобіжний захід саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на певний строк, усвідомлюючи можливе настання якого підозрюваний може вжити заходів для переховування від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, при розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, беручи до уваги, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, постійно проживає разом із матір`ю пенсійного віку, за місцем проживання характеризується позитивно, та на підставі пояснень сторін кримінального провадження і наданих ними матеріалів, обґрунтовано дійшов висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , до нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати місце проживання.

У Резолюції Комітету міністрів Ради Європи №11 від 09.04.1965 «Взяття під варту» і Рекомендації R 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зазначено, що взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи.

Колегія суддів вважає, що застосований щодо ОСОБА_8 вид запобіжного заходу - цілодобовий домашній арешт, є співмірним з існуючими ризиками; тяжкості пред`явленої йому підозри та відповідає особі підозрюваного, а покладені слідчим суддею, при застосуванні до останнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обов`язки забезпечать його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до рішення за скаргою № 12369 від 26 червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», у п.51 вказано, що попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.

А тому, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відтак, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 лютого 2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4