ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/556/25 Справа № 184/335/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 21 квітня 2025 року, із визначення розміру застави, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого ВП №2 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Покровського відділу Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Обрано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з утриманням останнього в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» з 21.02.2025р. по 21.04.2025 включно, із встановленням застави у вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, які необхідно внести до сплину терміну тримання під вартою.

У разі внесення застави, відповідно до ст. 194 КПК України, покладено на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: - не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; - прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою; - не спілкуватися із свідками, іншими підозрюваними по цьому кримінальному провадженню.

На зазначене рішення захисником адвокатом ОСОБА_7 , діючою в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі остання просить скасувати вищевказану ухвалу слідчого судді, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що на даний час відсутні і не доведені ризики, на які вказав слідчий суддя в ухвалі від 21.02.2025 року. Суд безпідставно не прийняв до уваги посилання сторони захисту на відсутність і недоведеність існування ризиків, передбачених п.1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Також судом прийняті до уваги твердження сторони обвинувачення, які мають характер припущень, про наявність вказаних ризиків.

Звертає увагу, що слідчий не навів відомостей, чи виконано ОСОБА_8 покарання за попереднім вироком у виді штрафу, чим порушено права підозрюваного та не виконано вимоги ст. 89 КК України.

Наголошує, що посилання суду на наявність ризику здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні також не мають доказів здійснення такого впливу: адже свідками у кримінальному провадженні є залегендована особа, відносно якої змінені всі її анкетні дані, що унеможливлює здійснення впливу та визначення самої особи підозрюваним.

Зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має двох неповнолітніх дітей, постійне місце проживання, є учасником бойових дій, приймав участь у АТО, має відзнаку. У ОСОБА_8 є стабільні законні джерела доходу, тому твердження сторони обвинувачення про продовження здійснення ним злочинної діяльності у разі обрання іншого запобіжного заходу, не пов`язного з триманням під вартою, не відповідає дійсності.

Зауважує, що ОСОБА_8 допитаний в якості підозрюваного 20.02.2025 року, йому було відомо про клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке йому було вручене наступного дня 21.02.2025 року. Однак ОСОБА_8 самостійно з`явився до суду для участі в судовому засіданні з розгляду клопотання. Вказані обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_8 наміру переховуватись від правоохоронних органів та перешкоджання здійсненню правосуддя.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила її задовольнити, змінити запобіжний захід підозрюваному на домашній арешт, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Санкцією інкримінованого кримінального правопорушення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, тобто ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який за законом є особливо тяжким злочином.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 підозрюється в тому, що в ході оперативної закупки 04.09.2024 в місті Покров Нікопольського району Дніпропетровської області незаконно збув громадянину під вигаданим прізвищем ОСОБА_10 за 500 гривень сліп-пакети з психотропною речовиною метамфетамін.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у незаконному виробництві, виготовленні, придбанні, зберіганні, перевезенні, пересиланні чи збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Колегія суддів вважає, що надані слідчим докази доводять обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, і таке стверджується доказами, що долучені до клопотання слідчого, зокрема, протоколом за результатами проведення оперативної закупки від 04.09.2024 року; протоколом за результатами проведення аудіо-, відео контролю особи від 09.09.2024 року; висновком експерта № СЕ-19/104-24/43292-НЗПРАП від 13.11.2024 року.

На переконання суду апеляційної інстанції зазначені докази в сукупності та з точки зору стороннього спостерігача дають підстави вважати можливим вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді про те, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 8 років, раніше судимий за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, отже на шлях виправлення не стан та належних висновків для себе не зробив, маючи працездатний вік та стан здоров`я, не працює, соціально корисною працею не займається.

Твердження захисника, що слідчим не надано даних про відбуття чи невідбуття, покарання за попереднім вироком, в даному випадку, не впливає на кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення та не може спростувати схильність ОСОБА_8 до вчинення протиправних діянь, більш того пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Перебування ОСОБА_8 на військовій службі, як про це зазначає захисник, лише підтверджує наявність навичок, які можуть сприяти переховуванню від органів досудового розслідування та суду та впливати на інших учасників кримінального провадження. Разом з цим, даних про перебування на військовій службі ОСОБА_8 на даний час, матеріали провадження не містять.

Доводи захисника про відсутність ризику впливу на свідків, зв`язку із тим, що він залегендований, не спростовує наявності вказаного ризику, оскільки наразі триває досудове розслідування та перелік та кількість свідків не визначені, судом допит останніх не здійснений.

Колегія суддів зауважує, що добровільне з`явлення підозрюваного до слідчого судді задля розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не є беззаперечною обставиною, яка вказує на неможливість переховування від органу досудового розслідування або суду, у майбутньому, за наявності низки факторів ймовірності, що ОСОБА_8 буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам та відповідає особі ОСОБА_8 , який раніше судимий, не працює, не одружений, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і лише обраний слідчим суддею запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, а тому дані про особу ОСОБА_8 не зменшують або не усувають наявність ризиків в цьому кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про доведеність слідчим та прокурором недостатності застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування.

Також, апеляційний суд, враховуючи висновки ЄСПЛ, вважає за необхідне зазначити, що не дивлячись на те, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою, однак вона має суттєве значення для даного запобіжного заходу, а тому доводи сторони захисту з цього приводу на мають законного підґрунтя.

Доводи сторони захисту щодо відсутності належних доказів обґрунтування та доказування ризиків суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Чинний КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, зазначені обставини лише мають бути ймовірними та вірогідними. Факт наявності доказів, які просить обвинувачений на підтвердження ризиків, нівелюють саме розуміння ризиків, та переводять їх у площину фактичних реалізованих обставин.

Усі докази, які стосуються вирішення питання про запобіжний захід, слідчим суддею досліджені та знайшли свою оцінку, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Крім того, Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі Браво проти Італії» вказала, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме: встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягнення цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

При прийнятті рішення, слідчим суддею вірно враховані обставини, з якими закон пов`язує визначення застави, та визначено її розмір, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у разі її внесення.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 та ухвалу слідчого судді про його задоволення законним та обґрунтованим, і не знаходить достатніх та належних підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 21 квітня 2025 року, із визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді