Справа № 453/2138/24
№ провадження 1-кп/453/110/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року

Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ;

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

за участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ;

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № 0000894 від 16 вересня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Борівка Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює на посаді голови ФГ «Вакула», раніше не судимого, депутата 8 го скликання Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, не адвоката, не нотаріуса, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 16 вересня 2024 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки Volkswagen «Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по автодорозі М-06 сполученням «Київ-Чоп» на ділянці 685 км + 750 м у с. Нагірному Стрийського району Львівської області у напрямку до м. Києва, грубо порушив вимоги Розділу 1 п. 1.2 («в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»); п. 1.5 («дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»); Розділу 2 п. 2.3 підпункту б) («бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»); підпункту д) («не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»); Розділу 12 п. 12.1 («під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»); Розділу 12 п. 12.4 («у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год») Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, які виразилися в тому, що він був неуважним, під час руху в населеному пункті перевищив дозволену максимальну швидкість на даній ділянці (40 км/год), не врахував дорожню обстановку, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, як наслідок, на заокругленій ділянці автодороги без причин технічного характеру допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автопоїздом в складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_2 та спеціалізованого напівпричіпа марки «Langendorf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в напрямку до м. Чоп Закарпатської області.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху пасажир автомобіля марки «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а саме: тупу поєднану травму тіла у складі переломів кісток основи та склепіння черепа, грубого руйнування тканини головного мозку, розривів легені і печінки, що призвело до зупинки діяльності центральної нервової системи, дихання та кровообігу, які утворились від дії тупих предметів, котрими могли бути елементи салону транспортного засобу, під час дорожньо-транспортної пригоди, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Крім цього, пасажир автомобіля марки Volkswagen «Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої ключиці, перелом шиловидного відростка правої та лівої променевих кісток, переломи тригранної і гачкуватої кісток лівої руки, перелом основ 2, 3 п`ясткових кісток, закритий перелом тіла та ручки грудини, закриті переломи ребер 1-2 справа та 3 зліва без зміщення фрагментів, які утворились внаслідок контакту з тупими предметами, могли утворитись під час дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Крім цього, пасажир автомобіля Volkswagen «Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала наступні тілесні ушкодження: ротаційний переломовивих на рівні L1-L2 з вираженим стійким больовим синдромом, переломи поперечних та остистих відростків тіл L2-L3 хребців, закритий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням фрагментів, лінійний перелом правого 10-го ребра зі зміщенням кісткових уламків, лінійний перелом лівого 5, 8 ребер із задовільним положенням кісткових фрагментів, 6, 7 ребер зі зміщенням по передньо-аксілярній лінії, які утворились внаслідок контакту з тупими предметами, могли утворитись під час дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 , що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 та середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому правопорушенні визнав, пояснив що дійсно 16 вересня 2024 року близько обіду, повертаючись із своєю дружиною та друзями із Закарпатської області, керуючи технічно справним автомобілем марки Volkswagen «Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 та, рухаючись ним по автодорозі М - 06 сполученням «Київ-Чоп», на ділянці 685 км + 750 м у с. Нагірному Стрийського району Львівської області у напрямку до м. Києва, він був неуважним, під час руху в населеному пункті перевищив дозволену максимальну швидкість на даній ділянці (40 км/год), не врахував дорожню обстановку, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, як наслідок, на заокругленій ділянці автодороги без причин технічного характеру допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автопоїздом в складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_2 та спеціалізованого напівпричіпа марки «Langendorf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в напрямку до м. Чоп Закарпатської області. У вчиненому щиро кається.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілі, в своїх письмових клопотаннях, кожен окремо, вказали, що до обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальних та моральних претензій немає, з обвинуваченим примирилися, цивільний позов заявляти не будуть. Не заперечують проти обрання ОСОБА_4 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, крім цього просили не позбавляти останнього права керування транспортним засобом, обгрунтовуючи свою позицію використанням обвинуваченим транспортного засобу для перевезення їх та їхніх дітей в особистих цілях, а також для відвідування медичних закладів з метою лікування та реабілітації внаслідок отриманих травм. Крім цього, потерпілі у вказаних заявах зазначили про намір стягнути моральну та матеріальну шкоду із страхової компанії ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», у якій був застрахований автомобіль марки Volkswagen «Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 16 вересня 2024 року.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, а прокурор не висловлює заперечень щодо встановлених обставин, оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми неумисними діями порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (а саме, його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху), дані про особу обвинуваченого, який визнав вину у вчиненому правопорушенні, одружений, дружина є особою з інвалідністю, виховує неповнолітнього сина, активно займається волонтерською діяльністю в умовах воєнного стану, здійснює догляд за батьками пенсіонерами, в тому числі матір`ю, яка є особою з інвалідністю, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, є депутатом 8 го скликання Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Крім того, як вбачається із поданих суду доказів, обвинувачений тривалий час займається волонтерською діяльністю, що, в тому числі, відображеного і у подяці Барської міської ради СФГ «Вакула». Крім того, ФГ «Скіпченське», засновником якого є обвинувачений, неодноразово передавало на потреби ЗСУ транспортні засоби та фінансову допомогу, а також надавало благодійну допомогу, в тому числі, на закупівлю FPV дронів та іншого обладнання.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вище зазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке, згідно встановленої ст. 12 КК України класифікації кримінальних правопорушень, є тяжким необережним злочином.

Обставиною, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття та активне сприянні розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно з висновком, наданим в досудовій доповіді Жмеринським районним сектором № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, складеної 21 лютого 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , вбачається, що існує низький ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення. На думку органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити основне покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого. Щодо додаткового покарання, то суд бере до уваги не лише, те що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до необережних тяжких, але й ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також дані особу, а саме, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, проживає з дружиною, якій 04 лютого 2025 року встановлено інвалідність ІІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину та літніх батьків-пенсіонерів, в тому числі матір, якій встановлено інвалідність ІІІ групи безстроково, повністю відшкодував збитки, позицію потерпілих, які претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не мають, просять суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом. При цьому, суд звертає увагу, що обґрунтовуючи свою позицію в частині призначення покарання, потерпілі посилаються на використання обвинуваченим транспортного засобу для перевезення їх та їхніх дітей в особистих цілях, а також для відвідування медичних закладів з метою лікування та реабілітації внаслідок отриманих травм, що, на думку суду, свідчить про те, що станом на час розгляду кримінального провадження допомогу потерпілим обвинувачений продовжує надавати. Суд бере до уваги і те, що як вбачається з характеристики з місця роботи ОСОБА_4 , останній в межах виконання своїх функціональних обов`язків голови ФГ «Вакула» залучений до керування вантажним автомобілем та керування спецтехнкою при виконанні окремих агрооперацій. З цієї ж характеристики вбачається, що ОСОБА_4 одночасно є співзасновником ФГ «Скіпченське» та директором ТОВ «Кадіз», які, як і ФГ «Вакула» є експортерами сільськогосподарської продукції, у зв`язку з чим ОСОБА_4 змушений виїжджати за кордон для реалізації завдань з налагоджування контактів та підписання контрактів. При цьому, як вбачається з Наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від № 1337 від 26 лютого 2025 року та № 1421 від 10 березня 2025 року, ФГ «Вакула» та ФГ «Скіпченське» визначені підприємствами, критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення особливий період, а також критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань. Таким чином, на думку суду, керування обвинуваченим транспортним засобом в умовах воєнного стану, становить суспільний пріоритет, який, на думку суду, є винятковою обставиною, яка дозволяє не застосовувати до нього додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Аналогічною є і позиція прокурора в судовому засіданні.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З врахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, покладаючи на нього частину обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, витрати у справі за проведення:

- судової інженерно-транспортної експертизи від 11 жовтня 2024 року № СЕ-19/114-24/22323-ІТ становить 5 969, 25 гривень;

- судової інженерно-транспортної експертизи із дослідження технічного стану транспортного засобу від 23 жовтня 2024 року № СЕ-19/114-24/22373-ІТ становить 3 979, 50 гривень;

- судової інженерно-транспортної експертизи із дослідження технічного стану транспортного засобу від 28 жовтня 2024 року № СЕ-19/114-24/22374-ІТ становить 3 975, 50 гривень;

- судової інженерно-транспортної експертизи із дослідження обставин і механізму ДТП від 31 жовтня 2024 року № СЕ-19/114-24/22372-ІТ становить 5 969, 25 гривень -, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Речові докази у справі, а саме:

-автопоїзд в складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ), та спеціалізованого напівпричіпу марки «Langendorf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ), та яким користувався ОСОБА_6 , слід повернути власнику;

- автомобіль марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить фермерському господарству «Іліас» за адресою: Вінницька область, м. Бар, вул. Арсенальна, 9 та яким користувався ОСОБА_4 залишити у власника.

Цивільний позов не заявлений.

Відповідно до положень ч. 4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2(двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення:

- судової інженерно-транспортної експертизи від 11 жовтня 2024 року № СЕ-19/114-24/22323-ІТ в сумі 5 969 (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 25 копійок;

- судової інженерно-транспортної експертизи із дослідження технічного стану транспортного засобу від 23 жовтня 2024 року № СЕ-19/114-24/22373-ІТ в сумі 3 979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 50 копійок;

- судової інженерно-транспортної експертизи із дослідження технічного стану транспортного засобу від 28 жовтня 2024 року № СЕ-19/114-24/22374-ІТ в сумі 3 979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 50 копійок;

-судової інженерно-транспортної експертизи із дослідження обставин і механізму ДТП від 31 жовтня 2024 року № СЕ-19/114-24/22372-ІТ в сумі 5 969 (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 25 копійок;

Речовий доказ автопоїзд в складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ), та спеціалізованого напівпричіпу марки «Langendorf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ), та яким користувався ОСОБА_6 - повернути власнику.

Речовий доказ автомобіль марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить фермерському господарству «Іліас» за адресою: Вінницька область, м. Бар, вул. Арсенальна, 9 та яким користувався ОСОБА_4 залишити у власника.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 18 вересня 2024 року на автопоїзд в складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «Volvo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ), та спеціалізований напівпричіп марки «Langendorf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , належить ОСОБА_10 ( АДРЕСА_2 ), та яким користувався ОСОБА_6 , з позбавленням права користування, розпорядження, проведення обліково реєстраційних операцій з транспортним засобом скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 18 вересня 2024 року у справі № 461/7602/24 на автомобіль марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить фермерському господарству «Іліас» за адресою: Вінницька область, м. Бар, вул. Арсенальна, 9 та яким користувався ОСОБА_4 з позбавленням права користування, розпорядження, проведення обліково реєстраційних операцій з транспортним засобом та скасований ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 15 січня 2025 року в частині користування скасувати.

Копію вироку негайно після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1