Справа №577/4746/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/592/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2024, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньою освітою, розлученої, не працюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в яких:

- обвинувачена просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2024 та завдані потерпілому моральні збитки, скасувати і постановити ухвалу, якою призначити в суді новий судовий розгляд;

- захисник просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2024, змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком в 3 роки та з покладенням на ОСОБА_8 передбачених ст. 76 КК України обов`язків. Просила ОСОБА_8 звільнити з-під варти в залі суду, а в іншій частині вирок суду захисник просила залишити без зміни.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши її під варту із зала суду та початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 18.11.2024.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на його користь завдані злочином матеріальні збитки в розмірі 15 262,33 грн та 15 000 грн моральних, а всього 30 262,33 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена зазначала, що потерпілого ОСОБА_9 вона знає 6 років, він зловживав спиртним. Умислу підпалювати його в неї не було, це був нещасний випадок. Вона не могла прийти до тями і викликати швидку, бо був нервовий зрив та виснаження.

Захисник зазначала, що фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 вона не оскаржує, однак вважала, що призначене ОСОБА_8 покарання надто суворе.

Захисник стверджувала, що суд встановив однак не врахував щирого каяття обвинуваченої та активного сприяння у розкритті злочину на стадії досудового розслідування, того, що обвинувачена з потерпілим примирилася, вони продовжують перебувати в близьких стосунках, ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_9 визнала в повному обсязі та домовилась про їх поступове відшкодування, на позбавлення ОСОБА_8 волі потрпілий не наполягав. Також, ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, а за висновком органу пробації виправлення ОСОБА_8 можливе без застосування покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин сторона захисту вважала, що існують підстави для призначення обвинуваченій менш суворого покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 07.07.2024, близько 11:00 год ОСОБА_8 перебувала у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі знайомим ОСОБА_9 . У цей час між ними виникла суперечка через незадоволення ОСОБА_8 подарунком зробленим ОСОБА_9 , внаслідок чого у обвинуваченої виник раптовий злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

З метою реалізації задуманого, того ж дня близько 12:00 год., ОСОБА_8 , будучи розлюченою на ОСОБА_9 , в районі Колієпроводу по пр. Миру в м. Конотоп, у невстановленій аптеці придбала три флакони з медичним розчином «Етанол 96», після чого біля 14:00 год. повернулася додому, де застала ОСОБА_9 на кухні біля вікна. На ґрунті особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, користуючись тим, що ОСОБА_9 , який в цей момент стояв обличчям до вікна і не спостерігав за нею, підсудна підійшла до потерпілого ззаду та вилила на голову один флакон медичного розчину «Етанол 96» об`ємом 100 мл., після чого підпалила за допомогою запальнички.

Від виниклого полум`я ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді опіків голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок (ІІ-ІІА.ІІБ ст. Б 50%/12%), опікової хвороби II період, термоінгаляційна травма.

За висновком судово-медичної експертизи № 299 від 13.08.2024 у ОСОБА_9 на час госпіталізації у відділення мали місце: опікові поверхні голови, обличчя, передньої поверхні грудної клітини і живота, підлопаточної ділянки з обох сторін, передньої поверхні обох стегон, локально гомілки, обох верхніх кінцівок майже на всій площині. Знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП КМР «Конотопська ЦРЛ їм. ак. М.А. Давидова» з 10.07.2024 до 24.07.2024 з діагнозом: опіки полум`ям голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок (ІІ-ІІА.ІІБ ст. Б 50%/12%), опікова хвороба II період, термоінгаляційна травма». Дані ушкодження виникли від безпосередньої дії високої температури (полум`я, горючої рідини) (а.с. 99-102).

У подальшому 24.07.2024 ОСОБА_9 був переведений до опікового відділення СОКЛ, де продовжував тривалий курс лікування.

Отже, ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника і просили вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшити обвинуваченій покарання та звільнити її від його відбування з випробуванням, щодо скарги обвинуваченої, де остання ставила питання про скасування вироку суду та призначення в суді першої інстанції нового судового розгляду, то таких вимог апелянти не підтримали, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог обох апеляційних скарг заперечила і просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, з матеріалів справи слідує, що вирок суду першої інстанції оскаржений двома учасниками кримінального провадження обвинуваченою ОСОБА_8 , яка просила вирок суду скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, оскільки вважала, що суд дійшов передчасного висновку про доведення її вини у вчиненні інкримінованого злочину, та захисником ОСОБА_7 , яка до оскарження фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченої та правильності її дій не вдавалась, а просила вирок суду змінити в частині призначеного обвинуваченій покарання, вважаючи його надто суворим та будучи переконаною в тому, що виправлення ОСОБА_8 можливе і за умови звільнення її від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, виходячи з вимог апелянтів та з метою повноти апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне перевірити вирок суду першої інстанції на відповідність вимогам ст. 370 КПК України в повному його обсязі і зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтами доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обвинуваченої ОСОБА_8 склад злочину з правовою кваліфікацією - ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченої, потерпілого та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що будучи допитаною в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 в інкримінованому злочині винною себе не визнала та пояснювала, що 07.07.2024 близько 08:00 год до неї додому прийшов ОСОБА_9 , з яким підтримувала тривалий час близькі відносини. Останній в якості подарунка приніс нижню білизну, яка їй не сподобалася, про що повідомила потерпілого і запропонувала віддати придбане та забрати кошти. ОСОБА_9 поїхав повертати білизну, а вона пішла до аптеки, розташованої неподалік з будинком по вул. Клубній, де придбала один флакон зі спиртом для розтирання колін в лікувальних цілях. Зайшовши до квартири, поставила флакон на кухонний стіл. У цей час повернувся ОСОБА_9 вже з чоловічою білизною. Далі потерпілий залишився дома, а вона, близько 10:00 год, поїхала в район Колієпроводу, де на ринку придбала тютюн, а в аптеці три флакона зі спиртом «Етанол 96». Повернувшись до квартири побачила, що на кухні горить віконна рама, а поряд за столом сидить ОСОБА_9 . На підвіконні стояв флакон зі спиртом, який вона придбала ще вранці. Відкривши флакон понюхала та, перебуваючи в емоційному стані і розмахуючи руками, розбризкала спирт, який попав на потерпілого. Потім, щоб заспокоїтися, скрутила собі самокрутку з тютюном (цигарку) і підпаливши сірника підкурила. З метою погашення сірника почала розмахувати рукою і в цей час загорівся потерпілий, припускає, що від сірника. Отже, підпал міг виникнути з необережності, навмисно потерпілого не підпалювала. Злякавшись, допомогла погасити полум`я, а в якості обезболювання вони розпили придбаний нею спирт. Запевняла, що того дня до розглядуваної події спиртного не вживала. Позовні вимоги ОСОБА_9 обвинувачена визнала в повному обсязі.

Допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснював, що 07.07.2024 вранці прийшов додому до ОСОБА_8 , з якою вже тривалий час підтримував близькі стосунки, і якій приніс подарунок нижню білизну. Однак, обвинуваченій подарунок не сподобався і вона запропонувала повернути. Погодившись, він з`їздив до продавця і обміняв придбане на чоловіче білизну, а решту забрав грошима. Повернувшись до квартири ОСОБА_8 дав останній 500 грн. і попросив сходити до магазину та придбати продукти харчування. Коли обвинувачена повернулася він перебував на кухні та палив цигарку біля вікна, стоячи до неї спиною. У цей час, а це було десь 13:30-14:00 год., відчув, що на голову щось ллється, а тому повернувся до ОСОБА_8 і запитав: «Що ти робиш?» Тоді підсудна запальничкою підпалила його, при цьому спалахнуло і підвіконня на якому також був розлитий розчин, яким облила його ОСОБА_8 . Злякавшись, остання допомогла погасила полум`я спочатку на ньому, а потім на вікні. Після цього ще два дні перебував у ОСОБА_8 дома, а 10.07.2024 року поїхав до себе, де повідомив про інцидент до поліції і звернувся до лікарні, оскільки біль була нестерпна. Потерпілий вважав, що обвинувачена помстилася за білизну, яка їй не сподобались, оскільки іншого приводу для таких дій того дня не було. Також, спростовуючи покази обвинуваченої, потерпілий запевняв суд, що вікна на кухні не підпалював, воно загорілося після того, як ОСОБА_8 навмисно підпалила його. Обгорілі чоловічі труси, що були вилучені під час обшуку, належать йому. Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди, яка складається із витрат понесених на лікування, та моральної, що зазнав внаслідок перенесення страждань пов`язаних з лікування, болями, зміною укладу життя тощо, потрпілий повністю підтримав. Зазначав, що шкода на цей день обвинуваченою йому не відшкодовувалась. Обвинувачену пробачав та просив не позбавляти свободи.

Також судом першої інстанції досліджено і враховано надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.07.2024, в якому зазначено про звернення потерпілого ОСОБА_9 до правоохоронного органу з приводу його підпалу громадянкою ОСОБА_10 , що мав місце 07.07.2024 близько 16:00 год (а.с. 61);

- протокол огляду місця події від 10.07.2024 з якого судом встановлено, що злочин був скоєний на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , де на пластиковій віконній рамі, на ковдрі, що знаходиться на підвіконні, маються сліди горіння, на підвіконні лежить запальничка (а.с. 62-67);

- висновок про причини виникнення пожежі за місцем вчинення злочину з якого судом встановлено, що найбільш ймовірною є підпал гр. ОСОБА_8 (а.с. 69-72).

- матеріали проведення санкціонованого судом обшуку, зокрема і відеозапис, з яких судом встановлено, що було виявлено та вилучено ганчірка і чоловічі труси зі слідами горіння, чотири пусті флакони, об`ємом 100 мл., кожен, з-під речовини «Етанол», запальничка «ВІС «Крікер» (а.с. 73-83). Саме у цих трусах перебував потерпілий під час його підпалу, про що повідомив останній, зазначивши про те, що ці труси придбав у день злочину в обмін на жіночі, які не сподобалися обвинуваченій. Крім того, судом встановлено, що обвинувачена підтвердила той факт, що у виявлених флаконах раніше був медичний спирт придбаний нею у день злочину в аптеці у районі Колієпроводу м. Конотопа і яким вона облила, а потім підпалила ОСОБА_9 . Вилучені під час обшуку речі приєднані в якості доказів до кримінального провадження і на них накладений арешт про що свідчать відповідні постанови органу розслідування та слідчого судді (а.с. 84-87).

Також, судом встановлено, що в ході досудового розслідування був проведений допит підозрюваної ОСОБА_8 , за участі захисника ОСОБА_7 , з відеозаписом, з яких вбачається, що остання розповіла про те що навмисно облила потерпілого спиртом та підпалила зі злоби, оскільки той підпалив вікно на кухні. При цьому вказала, що, пряма мова: «До пожежі може ми випили чекушку» (а.с. 88-98).

За таких обставин суд дійшов висновку, що обвинувачена підтвердила навмисність злочинних дій під час вчинення яких перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Даний допит проведений з урахуванням приписів ч. 7 ст. 615 КПК України, а тому судом визнаний належним і допустимим доказом.

Також судом було встановлено, що навмисність спричинення ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень шляхом обливання спиртом і підпалу ОСОБА_8 підтвердила і під час слідчого експерименту (а.с. 110-122). Зокрема з дослідженого судом відео було встановлено, що обвинувачена, в присутності захисника, без будь-якого тиску, добровільно, спокійно розповідає про обставини злочину та демонструє спосіб завдання потерпілому тілесних ушкоджень, стверджуючи, що це було викликано підпалом віконної рами, який, на її переконання, здійснив останній.

За висновком судово-психіатричного експерта № 670 від 01.08.2024 ОСОБА_8 на даний час та в період, до якого відноситься інкриміноване їй правопорушення, не виявляла ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а тому могла усвідомлювати свої дії і керувати ними (а.с.107-109).

Дослідивши вказані письмові докази суд першої інстанції їх невідповідності вимогам КПК України не встановив, а тому обгрунтовано та вмотивовано поклав їх в основу обвинувального вироку.

В апеляційних скаргах апелянти також жоден з перелічених доказів під сумнів не ставили та не зазначали про їх недопустимість.

За таких обставин, колегія суддів з висновком суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину погоджується, та вважає що її дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Щодо доводів апеляційної скарги про заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень з необережності, то з матеріалів справи слідує, що вони виступали предметом дослідження в суді першої інстанції та суд дійшов правильного висновку про те, що такі доводи обвинуваченої сумнівні і спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене, так як спростовуються зібраними доказами, а представлену нею версію подій, яка протягом судового засідання неодноразово змінювалася, суд правильно розцінив як спробу ввести суд в оману і уникнути більш тяжкого покарання.

Крім цього, колегія суддів зауважує і на тому, що викладені обвинуваченою доводи в апеляційній скарзі узгоджуються з наданими нею в суді першої інстанції поясненнями, які судом проаналізовані та з урахуванням пояснень потерпілого та сукупності письмових доказів, зміст яких викладено вище, свого підтвердження не знаходять.

Також колегія суддів звертає увагу і на позицію обвинуваченої в ході апеляційного перегляду справи, яка вимоги своєї скарги не підтримала, та просила вирок суду змінити в частині призначеного їй покарання, тим самим підтримуючи виключно вимоги скарги свого захисника.

За таких обставин апеляційний суд підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 не вбачає, як не встановлено колегією суддів і порушень зі сторони суду першої інстанції, які б в розумінні ст. 415 КПК України давали підстави для скасування вироку суду та призначення в суді першої інстанції нового судового розгляду, як про те також просила ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі.

Щодо виду і міри призначеного судом обвинуваченій ОСОБА_8 покарання то тут слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої судом визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд відніс відсутність судимості. Крім того, суд врахував і те, що обвинувачена вибачилася перед потерпілим, яке прийняте останнім.

Щодо такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, то з з її існуванням суд не погодився виходячи з того, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте визнання своєї провини у вчиненому, осуд своєї поведінки, намагання відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного. Проте, таких даних під час судового розгляду судом першої інстанції встановлено не було, що виключає можливість врахування цієї обставини.

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини злочину, жорстокий спосіб завдання тілесних ушкоджень з невідворотніми наслідками для потерпілого у вигляді шрамів на тілі та голові, негативну характеристику за місцем мешкання обвинуваченої, прохання потерпілого щодо призначення покарання без реального позбавлення волі, яке для суду не є визначальним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 буде покарання пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства та за встановлених обставин не може бути мінімальним строком.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок суду першої інстанції змінити саме в частині призначеного обвинуваченій покарання, замість 6 років позбавлення волі, просила призначити 5 років позбавлення волі, та просила звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від відбування цього покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України і з покладенням на обвинувачену виконання визначених ст. 76 КК України обов`язків.

Обгрунтовуючи такі вимоги захисник звертала увагу на те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, щиро розкаялася, активно сприяла у розкритті злочину, з потерпілим примирилася, має намір відшкодовувати ОСОБА_9 завдані збитки, на позбавленні обвинуваченої волі потерпілий не наполягав, а орган пробації вважав, що виправлення ОСОБА_8 можливе без застосування покарання у виді позбавлення волі.

Однак, оцінивши такі доводи захисника в сукупності з іншими матеріалами справи колегія суддів визнати їх обрунтованими та такими, що можуть бути достатніми для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробування, не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2024 слідує, що ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, тобто в межах санкції частини вказаної статті КК України. При цьому, своє рішення суд повно та об`єктивно мотивував і підстав визнавати вирок суду в цій частині незаконним, колегією суддів не встановлено.

Така обставина як відсутність в обвинуваченої ОСОБА_8 судимості судом першої інстанції при призначенні їй покарання врахована.

Щирого каяття як і активного сприяння у розкритті злочину судом першої інстанції також обгрунтовано не встановлено, оскільки з поведінки обвинуваченої жалю і осоду своєї поведнки, на переконання колегії суддів, не прослідковується. Стверджувати про активність у розкритті злочину колегія суддів також не може навіть з тих підстав, що свою вину обвинувачена в суді першої інстанції не визнала, а в апеляційній скарзі стверджувала про безпідставність її притягнення до кримінальної відповідальності. Лише в ході апеляційного перегляду справи обвинувачена свою вину визнала та від підтримки вимог своєї скарги відмовилась.

Щодо відшкодування завданих потерпілому збитків, які обвинувачена має намір відшкодувати, то зі змісту вироку суду слідує, що потерпілий зазначав, що обвинувачена навіть не намагалась йому щось відшкодувати, а на час апеляційного перегляду справи доказів в підтвердження цих доводів скарги захисника колегії суддів не надано.

Думка потерпілого та висновок органу пробації для суду вирішального значення мати не можуть, оскільки покарання судом призначається з урахуванням всіх обставин справи та обирається для обвинуваченої саме таке, яке б сприяло її виправленню, було достатнім та запобігало вчиненню нею нових кримінальних правоопрушень.

За таких обставин, колегія суддів вимоги апеляційної скарги захисника залишає без задоволення, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2024 без зміни, як такий що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

До аналізу цивільного позову апеляційний суд не вдається з огляду на ст. 404 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18.11.2024, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а ОСОБА_8 , яка тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення їй її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4