Справа № 487/7932/24
Провадження № 1-в/487/201/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва подання начальника Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_4 про звільнення від покарання стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2024 за ч. 4 ст.185, ч.1 ст. 361, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2024 начальник Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_4 , звернулася до суду з поданням про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

В поданні ставиться питання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання і пом`якшення покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2024 за діяння, караність яких усунена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, що набрав чинності 09.08.2024.

В судовому засіданні прокурор підтримав подання органу пробації.

23.09.2024 начальник Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_4 подала до суду заяву про розгляд подання за її відсутністю, подання підтримала та просила його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляд подання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст. 539 КПК України справу розглянуто за відсутності представника органу пробації та засудженого.

Вислухавши думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

За змістом ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Частиною 3 статті 74 КК України передбачено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироку суд вирішує питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України та за приписами п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України зазначені питання вирішуються місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в Заводському районному відділі філії державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях з 29.04.2024 року.

У поданні зазначено, що під час виконання вироку набув чинності закон, який скасовує кримінальну протиправність діяння, внаслідок чого виникла необхідність приведення судового рішення (вироку) до норм закону про кримінальну відповідальність.

Установлено, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесені зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 гривні, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 гривні (1342х2=2684).

Статтею 33 КК України визначено, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.110.2003 звернуто увагу судів на те, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

З вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2024 вбачається, що ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст. 361 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням відповідних обов`язків. Вказаним вироком встановлено, що 08.12.2023 ОСОБА_5 вчинив несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, внаслідок чого отримав доступ до банківського рахунку ОСОБА_6 та можливість розпоряджатися коштами, що перебувають на її банківському рахунку. В подальшому, ОСОБА_5 вчинив крадіжку грошових коштів, що належать ОСОБА_6 та перебували на її банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк», а саме: 08.12.2023 на загальну суму 1647,70 грн., 09.12.2023 на загальну суму 536,40 грн., 10.12.2023 на загальну суму 3681,60 грн., 11.12.2023 на загальну суму 4441,20 грн., 12.12.2023 на загальну суму 579,90 грн., 13.12.2023 на загальну суму 402,80 грн.

Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. На відміну від продовжуваного злочину, при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину.

Окрім того, як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», неодноразове незаконне вилучення чужого майна, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету і з самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, треба розглядати як один продовжуваний злочин.

Зі змісту вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2024 встановлено, що ОСОБА_5 вчинив крадіжку майна (грошових коштів) потерпілої ОСОБА_6 з єдиним умислом, оскільки несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем він вчинив з метою спотворення обробки інформації та маючи умисел на таємне викрадення грошових коштів з банківської платіжної картки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_6 за банківським рахунком відкритим в АТ КБ «Приватбанк», та, знаючи, що на банківському рахунку потерпілої є грошові кошти, продовжуючи свою злочинну діяльність, здійснив 08.12.2023, 09.12.2023, 10.12.2023, 11.12.2023, 12.12.2023 та 13.12.2023 крадіжку грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_6 , чим завдав майнову шкоду на загальну суму 11289,6 грн., тобто вчинив єдине продовжуване кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону України № 3886-IX, враховуючи, що вартість таємно викраденого ОСОБА_5 майна становить 11289,60 грн., що є більшим за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., вчинене ОСОБА_5 діяння підпадає під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України, у зв`язку з чим, суд не вбачає підстав для звільнення засудженого від покарання, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

При цьому Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 санкція частини 4 статті 185 КК України не змінювалась, а тому підстави для пом`якшення засудженому покарання на підставі ч.3 ст. 74 КК України, також відсутні.

Керуючись ст.74 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_4 щодо звільнення, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, від покарання і пом`якшення покарання, призначеного ОСОБА_5 вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2024 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1