Справа № 709/900/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого: судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000094, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Чорнобаївського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження № 0000094, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 . Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 березня 2024 року

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2024 року підозрюваному ОСОБА_4 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 квітня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2024 року підозрюваному ОСОБА_4 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком до 17 червня 2024 року. Вподальшому запобіжний захід неодноразово продовжувався.

Прокурор у своєму клопотанні вказує на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме обвинувачений ОСОБА_4 може:

- переховуватись від органу досудового розслідування з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та можливу міру покарання;

- незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки проживає неподалік від них;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , у разі необрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, матиме змогу й надалі вчиняти інші злочини проти життя та здоров`я;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, а саме розголосити відомості досудового розслідування особам, які можуть бути причетні до його протиправної діяльності.

Крім цього, прокурор звертає увагу суду на те, що ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 , з поміж іншого, заборонялося залишати домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , до 17 січня 2025 року включно.

Проте, відповідно до наданих Золотоніським РВП матеріалів, ОСОБА_4 не дотримався вказаних застережень та порушив ухвалу суду, залишивши місце свого проживання.

Вказане вище свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого

ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, прокурор ОСОБА_3 просить суд змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід із цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою строком на 60 діб.

14 січня 2025 року до Чорнобаївського районного суду Черкаської області від захисника ОСОБА_6 надійшли заперечення на клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які мотивовані наступним. Так, захисник ОСОБА_6 заперечує кваліфікацію кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Крім цього, прокурор у своєму клопотання посилається на ряд ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на думку сторони захисту є надуманими припущеннями та такими, що не відповідають дійсності.

Щодо можливих порушень обвинуваченим ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, захисник ОСОБА_6 зазначає наступне. Так, обвинувачений досить тривалий час перебував під домашнім арештом, а саме з 17 квітня 2024 року. У своєму будинку ОСОБА_4 проживає одиноко та весь цей час продукти харчування йому приносила його мати ОСОБА_7 . Проте останнім часом ОСОБА_7 хворіє та має можливості виходити з дому, потребує сторонньої допомоги. У зв`язку з цим, ОСОБА_4 був вимушений залишити своє місце проживання та відвідати місцевий магазин для купівлі хліба. Формально ОСОБА_4 порушив умови перебування під цілодобовим домашнім арештом, але його умисел був направлений не на порушення умов запобіжного заходу, а для продуктів харчування, а тому такі дії не можна вважати порушенням запобіжного заходу. Також, перебуваючи під домашнім арештом обвинувачений ОСОБА_4 не намагався уникнути суду, не впливав на свідків, не намагався вплинути на розгляд кримінального провадження будь-яким іншим способом.

Захисник ОСОБА_6 вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_4 має сталі соціальні зв`язки, у нього є мати похилого віку, дружина та троє дітей.

У зв`язку із цим, захисник ОСОБА_6 просить суд у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній у нічний час доби з 22:00 год. до 07:00 год. наступного дня, змінивши при цьому адресу такого відбування на АДРЕСА_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_7 , яка потребує стороннього догляду.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, порушив заборони встановлені судом та залишав місце свого проживання. Не заперечувала щодо розгляду клопотання за відсутності захисника.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтримав думку прокурора, не заперечував проти розгляду клопотання за відсутності захисника.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заперечення свого захисника. Не заперечував проти розгляду клопотання у відсутності його захисника. Крім цього, пояснив суду, що він та потерпілий ОСОБА_5 проживають по сусідству, останній постійно його провокує, а тому, щоб зменшити будь-які ризик, просить змінити місце перебування його під домашнім арештом на

АДРЕСА_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_7 , яка потребує стороннього догляду. Не заперечував щодо розгляду клопотання за відсутності захисника.

У судове засідання захисник ОСОБА_6 не з`явився, у попередньому судовому засіданні повідомляв суду про неможливість явитися у судове засідання у зв`язку із залученням до розгляду іншої справи.

Суд, радячись на місці, ухвалив: проводити розгляд клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності захисника ОСОБА_6 .

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Як було встановлено у судовому засіданні та що не заперечувалось учасниками кримінального провадження ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до

20 березня 2024 року

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 березня 2024 року підозрюваному ОСОБА_4 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 квітня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2024 року підозрюваному ОСОБА_4 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком до 17 червня 2024 року.

Ухвалами Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 червня

2024 року, від 02 серпня 2024 року, від 23 вересня 2024 року, від 19 листопада 2024 року неодноразово було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який в даний час закінчується 17 січня 2025 року.

Згідно зі змістом ст.ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

За нормами статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, з поміж іншого, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Установленою практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Слід зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України покладає на сторону обвинувачення, при зверненні до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу, обов`язок довести не лише існування заявлених ризиків, а і наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, суду було надано рапорт від 07 листопада 2024 року та письмові пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 від 07 листопада 2024 року, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_4 відвідував магазин «Оптовичок» 07 листопада

2024 року, купивши при цьому продукти харчування.

Крім цього, суду стороною захисту було надано заяву ОСОБА_9 (матері обвинуваченого), у якій остання повідомила суд, що має хронічні захворювання та потребує стороннього догляду; не заперечує щодо можливого перебування під домашнім арештом ОСОБА_4 за адресою її місця проживання.

Домашній арешт, у свою чергу, за нормами ст. 181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Суд зазначає, що наявність обгрунтованої підозри перевіряв слідчий суддя під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу під час досудового розслідування та прийшов до переконання про її наявність.

На переконання суду ризики, які враховувалися під час обрання слідчим суддею під час досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та цілодобового арешту, а також при продовженні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту судом, передбачені положеннями ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а саме: ризик переховування від суду.

Наявність інших ризиків, на переконання суду, стороною обвинувачення не доведена жодними доказами.

Так, Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява

№ 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Neumeister v.Austria» (Коймайетер проти Австрії), пункт 10).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв язки, будь-яких зв язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).

Суд звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання не допитано одного свідка неповнолітню ОСОБА_10 , яка за наявною інформацією, в даний час проживає у Дніпропетровській області.

Отже, приймаючи дане рішення суд не може погодитися з доводами у клопотанні прокурора про те, що цілодобовий домашній арешт є занадто м`яким для обвинуваченого, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, прирівнюється до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який також обмежує свободу особи та змушує особу відчувати на собі певний тягар заборон.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п.1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом, при прийнятті даного рішення, враховано особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання, на його утриманні перебувають неповнолітні діти та мати похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги.

Щодо порушення ОСОБА_4 умов перебування під цілодобовим домашнім арештом, то на переконання суду, в даному конкретному випадку, із врахуванням особи обвинуваченого та того, що він проживає одиноко, відвідування останнім магазину з метою забезпечення потреб життєдіяльності, не може бути розцінено як злісне порушення запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Також, приймаючи дане рішення, суд враховує положення Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, вищезазначені ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому із цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час доби з 22:00 год. до 07:00 год. наступного дня буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання ризикам встановлених судом.

При цьому, суд вважає за доцільне змінити місце перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арештом із домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , на АДРЕСА_2 , за місцем проживання матері ОСОБА_7 , яка потребує стороннього догляду.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 331, 371, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю на домашній арешт у нічний час доби з 22:00 год. до 07:00 год. наступного дня з носінням електронного засобу контролю строком на 60 діб до 16 березня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_4 залишати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , до 16 березня 2025 року включно, за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Черкаській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття).

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до визначеної службової особи - слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала про заміну запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали про заміну запобіжного заходу становить 2 місяці, тобто до

16 березня 2025 року включно.

Виконання ухвали доручити Золотоніському РВП ГУНП в Черкаській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Чорнобаївського відділу Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає оскарженню в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20 січня 2025 року о 10:00 год.

Суддя ОСОБА_1