ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/246/25 Справа № 204/5282/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001249, за апеляційною скаргою прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2024 рокущодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоекономічне Красноармійського району Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, у той же час вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Зазначає, що покарання за вчинення тяжких злочинів, призначене ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України, є таким, що не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, а також є явно несправедливим через м`якість.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, обґрунтовуючи це тим, що вирок суду, на його думку, є законним та справедливим.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 309 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначене ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оскаржуються, у серпні 2021 року, точної дати та часу не встановлено, знаходячись на галявині, розташованій біля домоволодіння за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов дикоросл кущі рослини роду коноплі у невстановленій кількості, які зірвав для особистих потреб без мети збуту, таким чином, незаконно придбавши вказану нарковмісну рослину у невстановленій кількості.

Після цього, ОСОБА_8 переніс кущі нарковмісної рослини роду коноплі до будівлі літньої кухні, розташованої на території домоволодіння за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Перебуваючи у літній кухні, ОСОБА_8 природнім шляхом висушив кущі рослини роду коноплі, таким чином, незаконно виготовивши для власних потреб особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс у невстановленій кількості, який став незаконно зберігати за місцем свого мешкання за вказаною вище адресою.

18 січня 2022 у період часу з 10.40 години до 17.14 години під час обшуку домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції виявлено та вилучено у будівлі літньої кухні речовину рослинного походження загальною масою 3095г, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 1157г (маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 1045,54г); речовину рослинного походження загальною масою 2739г яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 1047г (маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 943,92г); речовину рослинного походження загальною масою 2383г, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 995г (маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 903,06г); речовину рослинного походження загальною масою 371г, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 217г (маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 187,24г); речовину рослинного походження масою 570г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом (маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 456,95г). Загальна маса особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу в перерахунку на суху речовину становить 3536,71 г, що є особливо великими розмірами особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, який ОСОБА_8 незаконно придбав, виготовив та зберігав для власних потреб без мети збуту.

Крім того, ОСОБА_8 , у порушення Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року із змінами від 24.01.1995 року, та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 із змінами від 22.03.2022, які забороняють мати громадянам без відповідного дозволу будь-яку зброю і боєприпаси, здійснив незаконне придбання та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів за наступних обставин.

Так, у січні 2022 року, точної дати та часу слідством не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи на горищі домоволодіння за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов: корпуси оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1 у кількості двох одиниць, виготовлених промисловим (заводським) способом, які споряджено вибуховою речовиною, які відносяться до категорії бойових припасів і до вибуху придатні; корпус наступальної осколкової ручної гранати типу РГД-5 у кількості однієї одиниці, виготовленої промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною, який відноситься до категорії бойових припасів і до вибуху придатний; засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати, модернізовані, дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) у кількості трьох одиниць, виготовлені промисловим (заводським) способом, які споряджено вибуховими речовинами, і до вибуху придатні; боєприпас мисливський патрон кільцевого запалення калібру 22 LR (5,6 мм) до нарізної спортивно-мисливської зброї калібру 5,6 мм, який придатний до стрільби; вогнепальну зброю нарізну мисливську гвинтівку калібру 5,6 мм, промислового виготовлення, з маркуваням на поверхні ствольної коробки « НОМЕР_1 », на поверхні затвора « НОМЕР_2 ». Таким чином, ОСОБА_8 , незаконно, не маючи на те відповідного дозволу, придбав бойові припаси та вогнепальну зброю. Після чого, ОСОБА_8 незаконно, не маючи на те відповідного дозволу, став зберігати вище вказані бойові припаси та вогнепальну зброю за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

18 січня 2022 у період часу з 10.40 години до 17.14 години під час обшуку домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції виявлено та вилучено у приміщенні житлового будинку корпуси оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1 у кількості двох одиниць, виготовлених промисловим (заводським) способом, які споряджено вибуховою речовиною, які відносяться до категорії бойових припасів і до вибуху придатні; корпус наступальної осколкової ручної гранати типу РГД-5 у кількості однієї одиниці, виготовленої промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною, який відноситься до категорії бойових припасів і до вибуху придатний; засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати, модернізовані, дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) у кількості трьох одиниць, виготовлені промисловим (заводським) способом, які споряджено вибуховими речовинами, і до вибуху придатні; боєприпас мисливський патрон кільцевого запалення калібру .22 LR (5,6 мм) до нарізної спортивно-мисливської зброї калібру 5,6 мм, який придатний до стрільби; вогнепальну зброю нарізну мисливську гвинтівку калібру 5,6 мм, промислового виготовлення, з маркуванням на поверхні ствольної коробки « НОМЕР_1 », на поверхні затвора « НОМЕР_2 », які ОСОБА_8 незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав.

Вищезазначені дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками придбання, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та за ч. 3 ст. 309 КК України за ознаками незаконного придбання, виготовлення та зберіганні наркотичних засобів в особливо великих розмірах без мети збуту.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, доведеності винуватості ОСОБА_8 , правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок суду у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор фактично не оспорює законність та справедливість за видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання як за вчинені кримінальні правопорушення, так і за їх сукупністю на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки просить призначити їх у тому самому виді та розмірі, втім з реальним відбуванням, а доводи апелянта в цілому зводяться до заперечення наявності підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування вказаного покарання з випробуванням в порядку ст. 75 КК України.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів зважає на те, що відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиросердечно розкаявся в скоєному, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обтяжений стійкими соціальними зв`язками, зокрема має на утриманні неповнолітню доньку 2008 року народження; обставину, що пом`якшує покарання, якою було визнано щире каяття обвинуваченого; відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

Колегія суддів, аналізуючи вирок суду з урахуванням апеляційних доводів, також звертає увагу на те, що будь-які відомості про причетність обвинуваченого до іншої протиправної діяльності, ніж інкриміновані йому кримінальні правопорушення, відсутні. З моменту вчинення інкримінованих ОСОБА_8 злочинів до дня апеляційного розгляду збігло понад три роки та його посткримінальна поведінка за весь цей час є позитивною. Крім того враховується, що місце проживання ОСОБА_8 на території Покровського району Донецької області перебуває у безпосередній близькості від лінії бойового зіткнення, внаслідок чого останній вимушений був залишити домівку та на даний час проживає на території Вінницької області.

На думку суду апеляційної інстанції, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин у сукупності не дають підстав для висновку про необхідність обтяження призначеного ОСОБА_8 покарання шляхом його ізоляції від суспільства.

Колегія суддів також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17.09.2009 року).

Апеляційна скарга прокурора вказаних висновків суду не спростовує, оскільки вона не містить посилання на нові істотні обставини, що не були враховані судом першої інстанції, а доводи апелянта у цій частині зводяться до загальної незгоди із покаранням, визначеним судом першої інстанції у межах своїх дискреційних повноважень.

З урахуванням наведеного колегія суддів оцінює покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції, як таке, що відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а також особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, у зв`язку із чим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2024 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4