МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. Справа № 370/1941/24

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому засіданні у залі суду у смт. Макарів Київської області кримінальне провадження № 0001244 від 27.06.2024 року, за яким

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Дідівщина, Фастівського району, Київської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тракторист ТОВ «АГРО МРІЯ ФАСТІВ», абонентський номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 , раніше судимий вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2024 року за ч. 4 ст. 358 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти (50) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в:

04.04.2024 року, у денний час, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , під час виконання сільськогосподарських робіт, використовуючи сільськогосподарську техніку, всупереч вимогам ст.ст. 112, 116-126, 150 Земельного кодексу України, які регламентують набуття та реалізацію права на землю, не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування та за відсутності будь-якого правочину щодо неї, умисно, з метою збільшення посівної площі сільськогосподарських культур, вийшовши за межі земельних ділянок з кадастровими номерами :06:037:0005, :06:037:0004, :06:037:0006, :07:037:0001, :06:038:0002, :06:037:0003, вчинив самовільне зайняття земельної ділянки загальною площею 4, 9066 га, прибережної захисної смуги річки Ірпінь, яка відноситься до особливо цінних земель, розташована впритул до берега річки Ірпінь, яка знаходиться на території Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області, у вигляді протиправного використання землі, що виразилось у дискуванні землі з метою подальшого посіву сільськогосподарської культури.

Відповідно до п. «Г» ст. 150 Земельного кодексу України - до особливо цінних земель належать землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Згідно ст.ст. 88,89 Водного кодексу України та ст. ст. 60,61 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво. Уздовж річок з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею не більше 3 гектарів - 50 метрів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і засілення).

Таким чином встановлено, що земельна ділянка, яка межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :06:03 7:0005, :06:037:0004, :06:037:0006, :07:037:0001, :06:038:0002, :06:037:0003, на якій проведено обробіток ґрунту для посіву сільськогосподарської культури, є особливо цінними землями (прибережно-захисною смугою), внаслідок чого ОСОБА_4 здійснив незаконне самовільне зайняття земельної ділянки загальною площею 4, 9066 га, яка відноситься до особливо цінних земель.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав Бишівській сільській раді Фастівського району Київської області матеріальної шкоди на суму 197045,37 грн.

11.03.2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 та заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , було укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої сторони визнають, що обставини вчинення кримінального правопорушення досудовим розслідуванням встановлено правильно. ОСОБА_4 , в повному обсязі визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, яке інкримінується йому органом досудового розслідування за викладених вище обставин. Сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , за ч. 2 ст. 197-1 КК України та узгоджують вид і розмір його покарання з урахуванням тяжкості вчиненого правопорушення (злочин), пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, раніше судимий вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2024 року за ч. 4 ст. 358 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти (50) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, згідно характеристики за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обтяжуючих покарання обставин - у виді обмеження волі строком 2 роки. Також сторони визначили, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування покарання з призначенням випробування відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений, його захисник, після роз`яснення прав, передбачених КПК України, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характеру обвинувачення, виду покарання, узгодженого сторонами, просили суд затвердити зазначену угоду.

Угоду просив затвердити і прокурор.

Згідно письмової заяви представника потерпілого збитки йому відшкодовано у повному обсязі, до обвинуваченого претензій не має, і він надав письмову згоду прокурору на укладення даної угоди.

Розглянувши угоду про визнання винуватості, заслухавши думки учасників кримінального провадження щодо можливості її затвердження, суд керується наступним.

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому, суд погоджується із кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 197-1 КК України як самовільне зайнятті земельної ділянки, що відноситься до земельних ділянок особливо цінних земель.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо тяжких злочинів.

Зміст угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України судом не встановлено.

Покарання обвинуваченому за укладеною угодою про визнання винуватості відповідає межам санкції, передбаченої ч. 2 ст. 197-1 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення нетяжкий злочин, а також того, що згідно характеристики за місцем проживання характеризується позитивно, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, раніше судимий вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2024 року за ч. 4 ст. 358 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти (50) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, відсутність обтяжуючих покарання обставин. Обвинувачений погодився на застосування до нього узгоджуваного за цією угодою покарання.

Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати відсутні. Арешт не накладався. Цивільний позов не заявлений. Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 369-370, 374, 468-475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , від 11.03.2025 року.

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області, в порядку, передбаченому ст. 393 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених ст. 394 КПК України, у строки, встановлені ст. 395 КПК України.

Вирок набирає законної сили по закінченню строку на його апеляційне оскарження, якщо він не був оскаржений. В інакшому випадку після його перегляду апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1