Дата документу 04.03.2025
Справа № 334/615/24
Провадження № 1-кс/334/553/25
УХВАЛА

про відмову у застосуванні запобіжного заходу

04 березня 2025 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ ВП № 1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001801, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 листопада 2016 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 , в якому слідчий просить обрати відносно оголошеного у міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України. Обґрунтованість підозри у вчиненні злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. 31.01.2018 повідомлення про підозру ОСОБА_4 було вручене його дружині ОСОБА_7 14.02.2018 підозрюваного оголошено в розшук. Слідством встановлено, що 13.10.2016 підозрюваний виїхав до АР Крим через пункт пропуску «Салькове» та на територію України не повертався. 24.02.2025 підозрюваного оголошено у міжнародний розшук. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України. Підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_4 вже свідчить його поведінка, адже після злочину, майже одразу залишив територію України та перебуває в Російській Федерації до теперішнього часу, а коли був викликаний для участі у проведенні слідчих дій за його участі, на офіційні виклики не з`явився, про причини своєї неявки орган досудового розслідування та прокурора не повідомив. Крім того обставини вчиненого злочину свідчать про соціальну небезпеку ОСОБА_4 для громадян та про необхідність його ізоляції задля захисту суспільства від ймовірних подальших злочинних посягань, припинення злочинної діяльності, а так само припинення можливості сховатися від суду і слідства, та перешкодити виконанню процесуальних рішень. Це є вагомою підставою вважати те, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом для ОСОБА_4 буде саме тримання під вартою. Також він може незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_5 клопотання та обставини, якими воно обґрунтоване, підтримав.

Захисник адвокат ОСОБА_6 проти клопотання заперечив. Пояснив, що підозрюваному не відомо про те, що щодо нього здійснюється кримінальне провадження, через те, що йому не було вручене повідомлення про підозру. Ризики, зазначені у клопотанні прокурором не доведені.

Заслухавши думки прокурора та захисника, дослідивши клопотання та додані о нього документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Відповідно до вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук, що передбачено частиною шостою статті 193 КПК України.

Слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001801, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюють прокурори Мелітопольської окружної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.10.2016 приблизно в період часу з 21 години 25 хвилин до 21 години 50 хвилин, знаходячись у невстановленому під час досудового розслідування місці на території Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_4 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_8 , з метою вбивства, невстановленим під час досудового розслідування знаряддям злочину, що має переважаючу травмуючу поверхню та ударно-травматичні властивості, наніс множинні удари в праву передню бокову поверхню голови ОСОБА_8 , тим самим спричинив їй тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілої. Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою приховання слідів вчиненого вбивства, перемістив труп ОСОБА_8 на відкриту ділянку місцевості, яка розташована на відстані 3 км від с. Радивонівка Якимівського району Запорізької області та 1,5 км від автодороги «Харків-Сімферополь», де закопав труп потерпілої серед сміттєзвалища.

У вчиненні вказаного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , що підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами: протоколом оглядом місця подій від 18.11.2016, протоколом додаткового огляду місця події від 21.11.2016, протоколом обшуку від 21.11.2016, висновками експертів, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15

31.01.2018 слідчим складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 за частиною першою статті 115 КК України. Повідомлення про підозру відповідно до вимог статей 278, 111 та 135 КПК України було вручено його дружині ОСОБА_13 31.01.2018.

Постановою слідчого від 14 лютого 2018 року підозрюваного ОСОБА_4 було оголошено у розшук.

Під час досудового розслідування встановлено, що підозрюваний 13.10.2016 виїхав до АР Крим через пункт пропуску «Салькове» та до теперішнього часу на підконтрольну Україні територію не повертався.

Постановою слідчого від 24 лютого 2025 року підозрюваного ОСОБА_4 оголошено у міжнародний розшук.

Ухвалюючи судове рішення слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарь проти Молдови»), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, які могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин.

Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого, протоколами допитів свідків, протоколом огляду місця події від 18.11.2016 та протоколом додатковим оглядом місця події від 21.11.2016, протоколом обшуку, висновками експертів.

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні необхідність застосування запобіжного заходу обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний продовжить переховуватися від органів досудового розслідування та суду, буде незаконно впливати на потерпілого та свідків з кримінального правопорушення, вчинить інше кримінальне правопорушення. Обґрунтувала це тим, що підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_4 вже свідчить його поведінка, адже після злочину, майже одразу залишив територію України та перебуває в Російській Федерації до теперішнього часу, а коли був викликаний для участі у проведенні слідчих дій за його участі, на офіційні виклики не з`явився, про причини своєї неявки орган досудового розслідування та прокурора не повідомив. Крім того обставини вчиненого злочину свідчать про соціальну небезпеку ОСОБА_4 для громадян та про необхідність його ізоляції задля захисту суспільства від ймовірних подальших злочинних посягань, припинення злочинної діяльності, а так само припинення можливості сховатися від суду і слідства, та перешкодити виконанню процесуальних рішень. Це є вагомою підставою вважати те, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом для ОСОБА_4 буде саме тримання під вартою. Також він може незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні...

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Також підозрюваний переховується від органів досудового розслідування.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання, його переховування від органів досудового розслідування, дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що підозрюваний з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, продовжить вдаватися до відповідних дій, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки підозрюваному можуть бути відомі місця проживання потерпілого та свідків, а отже він має можливість незаконно впливати на вказаних особу з метою спонукання їх до відмови від давання показань або до їх зміни.

Ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України прокурором не доводився взагалі.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, є обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просила обрати підозрюваному запобіжний захід за його відсутності на підставі частини шостої статті 193 КПК України, оскільки він оголошений у міжнародний розшук.

Спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора, Національного антикорупційне бюро України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 17.08.2020 № 613/380/93/228/414/510/2801/5 затверджено Інструкцію про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол (далі - Інструкція).

Ця Інструкція, як зазначено в її пункті 1 розділу І, визначає порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол (далі - інформаційна система Інтерполу) з метою міжнародного співробітництва з Генеральним секретаріатом Інтерполу, Комісією з контролю файлів Інтерполу (далі - органи Інтерполу), національними центральними бюро Інтерполу іноземних держав (далі - НЦБ іноземних держав), органами та підрозділами правоохоронних органів іноземних держав (далі - компетентні органи іноземних держав) та міжнародними установами, з якими Інтерпол уклав договори щодо обміну даними (далі - міжнародні установи). Положення цієї Інструкції застосовуються до інших органів державної влади у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Інструкції міжнародне співробітництво правоохоронних органів України з органами Інтерполу, НЦБ іноземних держав, компетентними органами іноземних держав та міжнародними установами з використанням інформаційної системи Інтерполу здійснюється з питань та у формах, визначених правилами Інтерполу. Цілями міжнародного співробітництва з використанням інформаційної системи Інтерполу є, у тому числі, установлення місцезнаходження осіб, які розшукуються, з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції); установлення місцезнаходження осіб чи об`єктів, що становлять інтерес для правоохоронних органів України чи інших держав-членів Інтерполу.

Використання інформаційної системи Інтерполу правоохоронними органами України здійснюється відповідно до встановленого цією Інструкцією порядку у формі надсилання запиту/звернення до уповноваженого підрозділу або у формі прямого доступу, про що зазначено у пункті 4 розділу ІІ Інструкції.

Правоохоронні органи України надсилають запити/звернення про використання інформаційної системи Інтерполу уповноваженому підрозділу та/або уповноваженим територіальним підрозділам, що передбачено пунктом 1 розділу ІІІ Інструкції.

Територіальні (регіональні) підрозділи (органи), управління правоохоронних органів України надсилають запити/звернення відповідним уповноваженим територіальним підрозділам. Запити/звернення територіальних (регіональних) підрозділів (органів), управлінь правоохоронних органів України, що потребують негайного виконання, можуть надсилатися безпосередньо уповноваженому підрозділу (пункт 3 розділу ІІІ Інструкції).

Уповноважені територіальні підрозділи в п`ятнадцятиденний термін попередньо опрацьовують запити/звернення територіальних (регіональних) підрозділів (органів), управлінь правоохоронних органів України щодо їх обґрунтованості, повноти, правильності оформлення, відповідності правилам Інтерполу та забезпечують їх передачу уповноваженому підрозділу (пункт 4 розділу ІІІ Інструкції).

У пунктах 7 та 8 розділу ІІІ Інструкції зазначено, що уповноважений підрозділ у разі одержання запитів/звернень здійснює їх попередню оцінку щодо обґрунтованості, повноти, правильності оформлення, відповідності правилам Інтерполу. Залежно від результатів попередньої оцінки одержаного запиту/звернення уповноважений підрозділ: здійснює заходи, передбачені пунктом 5 розділу II цієї Інструкції; надає відповідь правоохоронному органу України - ініціатору внесення відомостей до інформаційної системи Інтерполу безпосередньо чи через уповноважений територіальний підрозділ; запитує у правоохоронного органу України - ініціатора внесення відомостей до інформаційної системи Інтерполу, інших державних органів додаткову інформацію або документи, необхідні для виконання запиту/звернення; повністю або частково відмовляє у виконанні запит звернення у випадках, передбачених пунктом 9 цього розділу; проводить додаткові консультації з правоохоронним органом України - ініціатором внесення відомостей до інформаційної системи Інтерполу або органами Інтерполу.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Інструкції уповноважений підрозділ запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну. Публікація Червоного оповіщення запитується за таких умов: вчинене особою діяння кваліфіковано як злочин відповідно до Кримінального кодексу України; особу в установленому законодавством порядку оголошено в розшук правоохоронними органами України: для притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк не менше двох років; для виконання вироку, яким особу засуджено до позбавлення волі на термін щонайменше шість місяців, або якщо невідбута особою частина покарання становить не менше шести місяців. Для запиту публікації Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення правоохоронний орган України надсилає уповноваженому підрозділу формуляр для запиту публікації Червоного оповіщення (додаток 1), а також таку інформацію та відповідні документи.

Згідно з пунктом 2 розділу ІV Інструкції уповноважений підрозділ запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Синього оповіщення щодо осіб, які становлять інтерес для правоохоронних органів України в рамках кримінальних проваджень та/або оперативно-розшукових справ, з метою: отримання інформації про особу; встановлення місцезнаходження особи; ідентифікації особи. Публікація Синього оповіщення запитується за сукупності таких умов: особа, щодо якої запитується публікація оповіщення, була засуджена чи притягалася до кримінальної відповідальності або вона є підозрюваним, обвинуваченим, свідком чи потерпілим у кримінальному провадженні; є потреба отримання додаткової інформації про можливе злочинне минуле особи, установленні її місцезнаходження або ідентифікації, здобуття інших відомостей у рамках кримінального провадження чи оперативно-розшукової справи.

Разом з тим, дані про надіслання слідчим запиту/звернення відповідному структурному підрозділу територіального органу поліції, який забезпечує взаємодію територіальних (регіональних) підрозділів (органів), управлінь правоохоронних органів України з компетентними органами іноземних держав щодо боротьби із злочинністю в межах діяльності Інтерполу, щодо ОСОБА_4 після його оголошення у міжнародний розшук, відсутні.

Таким чином слідчому судді не було надано достатніх матеріалів на підставі яких він міг би оцінити оголошення останнього у міжнародний розшук.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає постанову слідчого від 24.02.2025 про оголошення підозрюваного ОСОБА_4 у міжнародний розшук формальною.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про те, що обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності є неможливим, оскільки прокурором не доведено, що він оголошений у міжнародний розшук, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Керуючись статтями 176 - 178, 183, 186, 193, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повна ухвала складена 04 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1