КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7841/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, працюючого старшим технологом АТ «Київський вітамінний завод», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року задоволено клопотання начальника СВ ВП № 2 Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - начальником Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002633 від 25.07.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 309 КК України.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, у межах строку досудового розслідування, строком до 26 грудня 2024 року (включно).

Визначено строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , до 26 грудня 2024 року (включно).

Визначено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Вказано, що у разі сплати застави зарахувати в рахунок сплачену заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, визначену згідно ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2024 року.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави, оригінали документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на зазначений рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти, якщо відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання даного підозрюваного під вартою, та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;

- не відлучатись з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не спілкуватись з неповнолітньою потерпілою, законним представником потерпілої та свідками у даному кримінальному провадженні.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що Києво-Святошинським районним судом Київської області не наведено жодних доказів на підтвердження обставин, які б безпосередньо вказували на вину підозрюваного.

Зазначає, що судом першої інстанції повністю проігноровано той факт, що ОСОБА_7 раніше не судимий, розлучений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до затримання часто бачився з нею (два-три рази на тиждень), тобто активно приймає участь у вихованні своєї доньки, а також своєчасно сплачує аліменти на утримання дитини. Про дані факти свідчать наступні докази: 1) свідоцтво про народження (повторно) серії НОМЕР_1 від 27 липня 2021 р.; 2) постанова про відкриття виконавчого провадження №70152034 від 25.10.2022 р.; 3) звіти про здійснені відрахування та виплати AT «Київський вітамінний завод» щодо ОСОБА_7 (за травень 2024 р., червень 2024 р. та липень 2024 р.).

Крім того, апелянт зазначає, що слідчий суддя не прийняв до уваги наявність проблем з народження зі здоров`ям у дитини підозрюваного, а саме: синдром зниженої нервово-рефлекторної діяльності, гіпоксія та недоношеність 36 тижнів, ретинопатія І ступеню; затримка психічного розвитку: порушення мовлення - загальний недорозвиток мовлення 2 рівня; інклюзивне навчання за програмою для дітей з затримкою психічного розвитку; дитина потребує постійних корекційно-розвиткових послуг, занять з психологом, логопедом та дефектологом. Інклюзивна дитина потребує постійного утримання та участі батька в її вихованні.

Захисник стверджує, що слідчим суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області не прийнято до уваги, що ОСОБА_7 служив у лавах ЗСУ та входив до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 та всіх видів забезпечення. Він звільнився у запас з лав ЗСУ за підпунктом «г», пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто по догляду за своїм батьком, інвалідом 2-ї групи. Отже, ОСОБА_7 є доглядачем та утримувачем батька - інваліда другої групи, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На переконання захисника, судом першої інстанції повністю проігноровано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та характеризується позитивно за місцем проживання; скарг, заяв чи звернень на нього ані від сусідів, ані від інших осіб, не надходило. Також підозрюваний проживає з батьками пенсіонерами, які потребують його допомоги у повсякденному житті.

В апеляційній скарзі захисник також зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 має постійну роботу, а саме працює в AT «Київський вітамінний завод» старшим технологом відділу технологічної розробки дослідного центру з 17.04.2024 року по теперішній час, з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 8.30 до 17.00 годин. Згідно характеристики з роботи від 18.09.2024 року ОСОБА_7 «у 2006 році закінчив Національний університет харчових технологій за спеціальністю «Спеціаліст з обладнання фармацевтичної та мікробіологічної промисловості». За час роботи старшим технологом відділу технологічної розробки дослідного центру зарекомендував себе ініціативним, дисциплінованим та відповідальним працівником. Успішно виконує свої посадові обов`язки. Постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійний, доброзичливий і комунікабельний. У спілкуванні з колегами рівний і привітний, в скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень. Має високий культурний рівень, користується повагою у колективі». Згідно довідки про доходи №06.2070 від 19.09.2024 року у нього є дохід, не дуже високий.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що 08 жовтня 2024 року ОСОБА_7 був звільнений з Київського слідчого ізолятора під заставу та ходив на роботу, не впливав на потерпілу та свідків. Згідно характеристики з AT «Київський вітамінний завод» від 22.10.2024 року за період роботи жовтень 2024 року проявив себе, як дисциплінований та відповідальний працівник. Успішно виконував свої посадові обов`язки.

Захисник наголошує, що ОСОБА_7 не переховувався і не буде переховуватись від слідства та має міцні соціальні зв`язки.

Звертає увагу, що судом першої інстанції визначено розмір застави у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 605 600 грн. 00 коп., що є занадто високим, оскільки у підозрюваного є фактично троє утриманців (батько інвалід 2-ї групи, мати пенсіонер та малолітня дитина з проблемами розвитку), які потребують значної фінансової допомоги, а заробітна плата у ОСОБА_7 є не настільки високою, щоб сплатити вказаний вище розмір застави.

Також зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що мати пенсіонер, для того, щоб заплатити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., брала в борг кошти, про що свідчать боргові розписки від 03.10.2024 року, 05.10.2024 року та 06.10.2024 року, що свідчить про те, що у сім`ї підозрюваного немає коштів на внесення застави у сумі 605 600 грн.

З наведених підстав захисник вважає ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження №0002633 від 25.07.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.06.2024 року повнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з неповнолітньою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прибули адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 повнолітній ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо допускаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої недоторканості особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, достовірно знаючи, що ОСОБА_12 не досягла шістнадцятирічного віку та незважаючи на це, за взаємною згодою останньої, без застосування фізичного та психічного насилля, а також погроз застосування до неповнолітньої ОСОБА_12 такого насилля, вчинив з останньою за взаємною згодою, з метою задоволення статевої пристрасті, дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло ОСОБА_12 , яка не досягла шістнадцяти річного віку з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155 КК України, а саме, у вчиненні повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку з використанням геніталій.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у точно не встановлений слідством час у червні-липні 2024 року, у точно не встановленому місці, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел на вчинення зґвалтування, тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди неповнолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_7 протягом червня-липня 2024 року неодноразово спілкувався із неповнолітньою ОСОБА_12 у месенджері Telegram та вимагав від неї зустрітися із ним та здійснити із ним статевий акт, при цьому шантажуючи останню погрозами опублікувати відео сексуального характеру за її участі, на якому ОСОБА_7 зняв добровільний статевий акт із ОСОБА_12 , який відбувся 16.06.2024 року, внаслідок чого вчиняв психологічний тиск на неповнолітню ОСОБА_12 .

24.07.2024 року ОСОБА_12 , сприймаючи погрози ОСОБА_7 як реальні, та піддавшись на його шантаж внаслідок недостатнього соціально-психологічного розвитку через своє неповноліття, побоюючись настання для себе негативних наслідків у разі опублікування відео сексуального характеру за своєї участі, погодилась зустрітись із ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_12 , 24.07.2024 року близько 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в районі житлового масиву «Русанівка» в м. Києві, зустрівся з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_12 , після чого на автомобілі марки «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_4 , відвіз її за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 24.07.2024 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що залишився наодинці з неповнолітньою ОСОБА_12 , почав приставати до останньої, намагаючись зняти з неї одяг. Після чого, ОСОБА_7 , долаючи фізичний опір неповнолітньої ОСОБА_12 , почав знімати з неї одяг, після чого, знявши свій одяг, здійснив вагінальне, анальне та оральне проникнення в тіло останньої з використанням своїх геніталій за відсутності добровільної згоди неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 . Надалі, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, перебуваючи у вказаному місці, 25.07.2024 року близько 05.15 годин ОСОБА_7 знову здійснив вагінальне проникнення в тіло неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 з використанням своїх геніталій за відсутності добровільної згоди неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, а саме, у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним та оральним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку з використанням геніталій.

Крім того, ОСОБА_7 , у порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року із подальшими змінами та доповненнями, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних, психотропних речовин і прекурсорів», Наказу МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» із подальшими змінами та доповненнями, вчинив незаконні операції з психотропними речовинами за наступних обставин:

Так, ОСОБА_7 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у 2024 році придбав поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 1,480 г., після чого почав її зберігати при собі до 25.07.2024 року в своїй наплічній сумці без мети збуту.

25.07.2024 року о 17 год. 20 хв. за адресою м. Київ, вул. Копилівська, 69, на підставі ст. 208 КПК України працівниками поліції затримано ОСОБА_7 та в присутності двох понятих проведено його особистий обшук, під час якого в наплічній сумці, яка знаходилась при ньому, виявлено поліетиленовий пакет із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору - PVP, масою, що становить 1,480 г.

Згідно висновку експерта від 13.08.2024 року надана на дослідження кристалічна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено. Надана на дослідження кристалічна речовина білого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Загальна маса PVP в речовині становить 1,480 г.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів», «Список №2 Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено», PVP в Таблиці №1 є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року в Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу» PVP масою від 0,15 до 1,5 г складає розмір від невеликого до великого розміру, тобто становить розмір психотропної речовини, за виготовлення, придбання та зберігання якої настає відповідальність за ч. 1 ст. 309 КК України.

Таким чином, посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних речовин, психотропних засобів, прекурсорів та охорону здоров`я населення, всупереч положенням ст.ст. 12, 15, 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на придбання та зберігання психотропної речовини та усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав психотропну речовину для власного вживання, без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме, у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту.

25.07.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, працюючого старшим технологом в АТ «Київський вітамінний завод», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого, затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину.

26.07.2024 року у порядку, передбаченому статтями 276-278 КПК України, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 27.07.2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 30 днів з моменту його затримання, тобто до 23.08.2024 року (включно).

07.08.2024 року постановою прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 визначено підслідність у кримінальному провадженні №0002633 від 25.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за Фастівським РУП ГУНП в Київській області.

21.08.2024 року ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 36 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 25.09.2024 року (включно).

23 вересня 2024 року постановою керівника Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_14 продовжено строк досудового розслідування кримінального провадження №0002633 від 25.07.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, до трьох місяців, тобто до 26.10.2024 року включно.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2024 року підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.10.2024 року (включно) з визначенням розміру застави 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

08.10.2024 року на виконання ухвали слідчого судді від 23.09.2024 року за підозрюваного ОСОБА_7 внесено заставу у розмірі 242 240 грн., а останній звільнився із СІЗО і перебував під заставою до 21.10.2024 року.

21.10.2024 року Київським апеляційним судом частково задоволено апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2024 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, відповідно до якої відносно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено тримання під вартою на строк до 26.10.2024 року включно та визначено новий розмір застави у сумі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 грн. Підозрюваного ОСОБА_7 взято під варту у залі суду.

Також у вказаній ухвалі визначено, що у разі сплати застави зарахувати в рахунок сплачену заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), визначену згідно ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2024 року.

У разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покладено обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

24.10.2024 року ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області задоволено клопотання слідчого та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, у межах строку досудового розслідування, строком на 34 (тридцять чотири) доби, тобто до 26.11.2024 року (включно) із визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

31.10.2024 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про зміну повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155, ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 309 КК України.

25.11.2024 року заступник начальника - начальник СВ ВП № 2 Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , за погодження з прокурором у кримінальному провадженні - начальником Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002633 від 25.07.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 309 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою спливає, однак ризики, передбачені ст. 177 КПК, не зменшилися і не перестали існувати, а тому виникла необхідність в продовженні строку застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу строку тримання ОСОБА_7 під вартою досудове розслідування завершити неможливо внаслідок особливої складності провадження, необхідності в завершенні проведення судово-медичних експертиз, призначених 29.07.2024 року, у кількості шести одиниць, завершенні проведення комп`ютерно-технічної експертизи, призначеної 02.08.2024 року, завершенні проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної 01.08.2024 року, проведення додаткового допиту неповнолітньої потерпілої з метою уточнення відомостей, які мають доказове значення під час досудового розслідування, визначитися із остаточною кваліфікацією, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів.

Також, 18.10.2024 року надійшов висновок експертного дослідження №041-1329-2024, відповідно до якого в мазках з вмістом піхви та задньопрохідного отвору ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виявлені сперматозоїди, у зв`язку із чим виникла необхідність у проведенні додаткової судово-молекулярно генетичної експертизи, спрямованої на встановлення належності вищевказаних сперматозоїдів.

Слідчий зазначає, що під час проведення вищевказаних процесуальних дій можна встановити відомості, що мають значення для кримінального провадження, які самостійно, а також у сукупності із іншими доказами будуть мати суттєве значення для з`ясування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Водночас, їх проведення потребує додаткового часу з огляду на вищевикладене, крім того, необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий вказував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_12 від 25.07.2024;

- протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 від 25.07.2024;

- протоколом огляду місця події від 25.07.2024;

- протоколом обшуку від 25.07.2024;

- протоколом обшуку від 25.07.2024;

- протоколом обшуку від 25.07.2024;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 25.07.2024;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 26.07.2024;

- речовими доказами у кримінальному провадженні, іншими доказами в їх сукупності.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий зазначив наступне:

- п. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ним вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Відтак, розуміючи невідворотність покарання за особливо тяжкий злочин, підозрюваний може почати переховуватися від слідства. Враховуючи, що в державі триває воєнний стан, а частина території непідконтрольна, розшук підозрюваного у випадку його переховування може бути значно ускладнений;

- п. 3 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, буде незаконно впливати на неповнолітню потерпілу у даному кримінальному провадженні, оскільки обізнаний про місце проживання останньої, її перебування, номер телефону, а тому може схилити її до дачі неправдивих показів у судовому засіданні; Слідчий просив суд врахувати, що покази потерпілої у даному провадженні мають вирішальне значення, тому даний ризик у поведінці підозрюваного є особливо інтенсивним. Крім того, підозрюваний є чоловіком, фізично розвинутішим за неповнолітню потерпілу-дівчину, відтак, підозрюваний у випадку не застосування до нього тримання під вартою, може становити реальну небезпеку для життя і здоров`я неповнолітньої потерпілої.

Вказані обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним у клопотанні ризикам, у зв`язку із їх недієвістю, а тому до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді саме тримання під вартою.

Зокрема, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання буде недієвим у зв`язку із явною невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , оскільки останній підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням фізичного насильства до потерпілої.

Запобіжний захід у виді поруки не може бути застосований, оскільки на даний час відсутні відомості про осіб, які готові виступити поручителями.

Запобіжний захід у виді застави не може бути застосований, оскільки у органа досудового слідства на даний час відсутні відомості щодо можливості внесення застави підозрюваним або заставодавцем у тій сумі, яка була б здатна убезпечити вищевказані ризики.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту не може бути дієвим, оскільки підозрюваний, залишаючись на свободі може через засоби зв`язку впливати на потерпілу або її родичів для того, щоб змусити її змінити покази.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні.

Слідчий вважав, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування підозрюваного, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на підозрювану та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року задоволено клопотання начальника СВ ВП № 2 Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні - начальником Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002633 від 25.07.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 309 КК України.

Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, у межах строку досудового розслідування, строком до 26 грудня 2024 року (включно).

Визначено строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , до 26 грудня 2024 року (включно).

Визначено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Вказано, що у разі сплати застави зарахувати в рахунок сплачену заставу у розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, визначену згідно ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2024 року.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент часу внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави, оригінали документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на зазначений рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи Міністерства юстиції України «Київський слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Київський слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти, якщо відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання даного підозрюваного під вартою, та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;

- не відлучатись з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не спілкуватись з неповнолітньою потерпілою, законним представником потерпілої та свідками у даному кримінальному провадженні.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 відмовлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 309 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом прийняття заяви ОСОБА_12 від 25.07.2024; протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 від 25.07.2024; протоколом огляду місця події від 25.07.2024; протоколом обшуку від 25.07.2024; протоколом обшуку від 25.07.2024; протоколом обшуку від 25.07.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 25.07.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 26.07.2024; речовими доказами у кримінальному провадженні, іншими доказами в їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 309 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, його наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та незаконно впливати на потерпілу у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження щодо ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Всупереч тверджень апелянта, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчим суддею не наведено доказів на підтвердження обставин які безпосередньо вказують на вину підозрюваного, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 1 ст. 155, ч. 1 ст. 309 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Доводи апелянта, що ризики, заявлені в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, нічим не доведені, колегією суддів не приймаються до уваги та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Відтак, як уже зазначалось вище, з урахуванням даних про особу підозрюваного, в їх сукупності, характеру вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні та слідчим суддею в ухвалі вказаних ризиків.

Посилання апелянта на позитивні характеризуючі дані підозрюваного приймаються колегією суддів до уваги, проте не спростовують висновків слідчого судді щодо існування вищезазначених ризиків у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 .

При цьому, слід зазначити, що слідчий суддя у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України обґрунтовано визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні - 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На переконання колегії суддів, визначений слідчим суддею розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи апелянта, щодо розміру застави, який на думку захисника є занадто високим, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно, з урахуванням вимог закону, а також практики Європейського суду з прав людини, застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, взявши до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 .

При цьому, колегія суддів також бере до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчилось, обвинувальний акт 11.12.2024 року у вказаному провадженні передано до суду та у вказаному провадженні вже призначено підготовче судове засідання у Києво-Святошинському районному суді Київської області на 17.12.2024 року.

У разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому.

За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення обвинувального акту до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4