ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/4944/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/508/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування тримання під вартою підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 28 03 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого, погоджене прокурором, застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 26.05.2025 року, з можливістю внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), з покладенням відповідних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали і постановлення нової, якою він просить обрати стосовно його підзахисного запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим для ОСОБА_6 .

Вказує, що при розгляді клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не дослідив жодного письмового матеріалу провадження, а в самій ухвалі не аргументував свої висновки.

Просить звернути увагу на те, що підозрюваний нових злочинів не вчиняв та є раніше не судимим, має стійкі соціальні зв`язки з членами своєї родини та у суспільстві. Рідний син ОСОБА_6 наразі захищає Батьківщину у лавах Збройних Сил України. Крім того, наголошує на тому, що підозрюваний не буде переховуватись, а сприятиме розслідуванню кримінального провадження для з`ясування обставин справи.

Захисник вважає, що у даному випадку відсутні також ризики, передбачені п.п.3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваний мав безліч часу, але не вчиняв таких дій. Така процесуальна поведінка підозрюваного, на думку захисника, обумовлена правосвідомістю ОСОБА_6 .

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні за допомогою відеоконференції брав участь захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 був присутній у судовому засіданні та підтримав апеляційну скаргу свого захисника.

Прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. Від прокурора жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надходило. На особистій участі він також не наполягав.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, а також те, що захисник та підозрюваний не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності вказаної особи.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, думку підозрюваного, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№0004060 від 24.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2025 №104, а саме здійснити висування на визначену командуванням позицію та перейти до стійкості оборони із завданням не допустити просування противника.

У зв`язку з цим йому було повідомлено про підозру у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Враховуючи це, 18.03.2025 до Московського районного суду м.Харкова надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , зпосиланням на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий послалася на зібрані під час досудового розслідування матеріали, як окремо, так і всі у сукупності, а саме: повідомлення військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення; показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з приводу обставин кримінального правопорушення; інші матеріали кримінального провадження у своїй сукупності.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеним наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим слідчий суддя зазначив про необґрунтованість та безпідставність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, за наявності тих доводів, які вказані у клопотанні.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема яким слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказаний ризик, який існував на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшився, а його доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, не виключена можливість того, що останній як військовослужбовець, може вчинити інші військові злочини, пов`язані з ухиленням від виконання військових обов`язків, зокрема, передбачені ст.ст.407, 408 КПК України.

Крім того, слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, але, враховуючи ч.8 ст.176 КПК України, було зроблено вмотивований висновок про те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочину не дозволяє застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного, наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя вирішив застосувати до ОСОБА_6 заставу у розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст.182 КПК України, яка здатна забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків. Так, слідчим суддею було визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в мінімальному розмірі, а саме 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 (3028 х 20 = 60 560) грн.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із заставою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, тобто непокорі відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Твердження захисника підозрюваного про те, що ОСОБА_6 нових злочинів не вчиняв та є раніше не судимим, має стійкі соціальні зв`язки, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, виходячи з матеріалів справи, ці обставини існували на час подій, які йому інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для підозрюваного при вчиненні протиправного діяння.

Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявний ризик, запобігти якому в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою із заставою.

Крім того, вказані обставини були враховані слідчим суддею при постановленні ухвали, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Тобто, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із заставоюздатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленому ризику.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із заставою у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривеньщодо ОСОБА_6 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання із заставою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 28 03 2025 року про застосування щодо підозрюваного за ч.4 ст.402 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 26 05 2025 року, з визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4