11 березня 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України,
Захисник обвинуваченого звернулася до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування клопотання захисник заначила, що матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що обвинувачений чинив перешкоди кримінальному провадженню. Зокрема, прокурором не доведено, що обвинувачений вчиняв дії, що свідчать про його намір переховуватися від суду. Ризик спотворення речей і документів припинив існування після закінчення досудового розслідування. Обвинувачений не може здійснювати незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні, оскільки майже всі свідки вже допитані судом. Обвинувачений також не може чинити вплив на потерпілу, оскільки вони вже не проживають разом, нове місце проживання потерпілої обвинуваченому невідоме.
З огляду на викладене, захисник вважала, що продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не є виправданим та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний час доби.
Прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Клопотання прокурора вмотивоване тим, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, а ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено судом під час вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , яка приймала участь в режимі відеоконференції, клопотання про зміну запобіжного заходу підтримала, просила задовольнити, проти задоволення клопотання прокурора заперечувала.
Обвинувачений підтримав свого захисника та просив суд врахувати, що він частково визнає вину в інкримінованому йому злочині, не чинив та не має наміру чинити перешкоди кримінальному провадженню. Зокрема, він не може впливати на свідків, оскільки не спілкується з ними.
Прокурор підтримала подане нею клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, проти клопотання захисника про зміну запобіжного заходу заперечувала.
Потерпіла підтримала клопотання прокурора.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи в межах вирішуваних питань, суд доходить наступних висновків.
Частинами 1, 2 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Ухвалою суду від 26.09.2024 до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Задовольняючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходив з того, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілу, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, інші більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання встановленим ризикам.
Ухвалами суду від 19.11.2024, 14.01.2025 продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , під вартою без визначення застави до 17.01.2025 та 14.03.2025 відповідно.

Отже, строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 14.03.2025, проте судове провадження не завершено.

Відповідно до приписів ст. 177 КПК України підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст. 178 КПК України обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 183 КПК України).

На переконання суду, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено судом під час вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати.

Так, інкримінований обвинуваченому злочин є тяжким, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. З наявних матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_6 неодружений, дітей на утриманні не має. Обвинувачений не працевлаштований, стабільного законного джерела доходу не має. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше сім разів притягався до кримінальної відповідальності, зокрема й за вчинення злочинів пов`язаних із застосуванням насильства.

Вказані обставини у сукупності дають суду достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Наразі судом допитані потерпіла та всі свідки сторони обвинувачення. Разом з тим, судом задоволено клопотання сторони захисту про допит свідка, який раніше не допитувався ані на стадії досудового розслідування, ані на стадії судового розгляду. Крім того, обвинувачений також звернувся до суду з клопотанням про повторний допит потерпілої після допиту свідків сторони захисту. Отже, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати.

Відсутність у обвинуваченого стабільного законного доходу може спонукати останнього до вчинення інших кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що гарантувати запобігання встановленим ризикам та належну процесуальну поведінку обвинуваченого без застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається можливим.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24.07.2003 у справі «Смирнов проти Росії» наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, перешкоджає вчиненню ним перешкод кримінальному провадженню.

Даних щодо наявності у обвинуваченого захворювань, що виключають можливість утримання йог під вартою, суду не надано.

На переконання суду, прокурором доведено існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, а підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

З огляду на викладене, клопотання захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, а клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 177-178, 183-184, 194, 331, 369-372, 392-393 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою без визначення застави до 09 травня 2025 року включно.

Визначити строк дії ухвали до 09 травня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Суддя ОСОБА_1