КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №376/3815/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1806/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року про арешт майна,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , яке погоджене процесуальним керівником - начальником Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000285 від 04.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ст. 356, ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Накладено арешт:

- на об`єкт «Будівництво двохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0079;

- на об`єкт «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_3 » за адресою: АДРЕСА_2 ) земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0080 із забороною подальшого будівництва.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на об`єкт «Будівництво двохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0079 та об`єкт «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_3 » за адресою: АДРЕСА_6 земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0080 із забороною подальшого будівництва.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність підстав для накладення арешту на належне йому майно, а тому накладення такого арешту є незаконним та підлягає скасуванню.

Зазначає, що арешт, який накладено в оскаржуваній ухвалі слідчого судді Сквирського районного суду від 20 грудня 2024 року, накладається на об`єкт будівництва, тобто на об`єкт, якого не існує, враховуючи вимоги статті 331 ЦК України та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В розумінні вищезазначеного законодавства об`єкти будівництва, вказані в оскаржуваній ухвалі від 20 грудня 2024 року, на які накладається арешт, не є окремими об`єктами права власності, тому незрозуміло, яким чином можна арештувати те, що немає навіть чіткого законодавчого визначення.

Апелянт вважає, що для постановлення ухвали про арешт майна, слідчий суддя повинен встановити наявність обґрунтованої підозри вважати, що таке майно є доказом злочину або підлягає певному виду конфіскації.

Натомість слідчим суддею було проігноровано вище зазначені норми КПК України, в мотивувальній частині ухвали була просто формально процитовано статті КПК України без будь-якого правового аналізу дійсних обставин справи.

Також в ухвалі відсутнє будь-яке посилання на визнання органом досудового розслідування у встановленому КПК України способу, а саме винесення постанови слідчого про визнання речовими доказами «арештованого майна» у кримінальному провадженні № 0000285 від 04.11.2021 року, що з огляду на відсутність відповідної інформації в ухвалі слідчого судді, надає підстави для висновку, що проведення відповідної перевірки зазначеної обставини судом не проводилось, а це вказує на формальний підхід суду для визначення мотивів, якими останній керувався при постановлення оскаржуваної ухвали.

Крім цього, апелянт зазначає, що в ухвалі про накладення арешту не зазначено та не доведено жодної з підстав, яка передбачена ст. 98 КПК України.

Суддя повинен бути безстороннім під час розгляду справ, оцінки доказів та винесення рішення, що є основною метою кримінального судочинства. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173, 174 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не наведено доводів про настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у разі незастосування арешту та заборони проведення будівництва.

Будівництво, яке проводиться на належних скаржнику земельних ділянках, не вважається самовільним будівництвом на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Вказує, що земельна ділянка кадастровим номером :01:057:0079 належить йому на праві власності, права на яку зареєстровані в державному реєстрі речових прав. Інформація про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:057:0079 є публічною і тому слідчий суддя та лейтенант поліції ОСОБА_9 при бажанні могли це перевірити.

Посилається на те, що 16 вересня 2021 року Сектором архітектури, містобудування та інфраструктури Сквирської міської ради видано будівельний паспорт № 7/21 на «Будівництво двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 на приватній земельній ділянці з кадастровим номером :01:057:0079, з функціональним призначенням земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01).

Інформація про виданий будівельний паспорт внесена до Реєстру будівельної діяльності, номер ВР01:6850-6546-7632-1836, посадовими особами Сквирської міської ради, як передбачають нормативно правові акти по виконанню такої дії.

15 лютого 2022 року виконавчий комітет Сквирської міської ради прийняв рішення № 30/4 «Про присвоєння адрес житловим будинкам на території міста Сквира Київської області», яким вирішив присвоїти адресу житловому будинку, який будується на земельній ділянці площею 0,0308 га з кадастровим номером :01:057:0079 на підставі будівельного паспорта № 7/21 від 16.09.2021 року - АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_6 ).

19 жовтня 2021 року ОСОБА_6 подав повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, до Державної інспекції архітектури та містобудування, так як в Сквирській міській раді не було особи, яка мала повноваження щодо проведення реєстраційних дій в Реєстрі будівельної діяльності з реєстрації повідомлень про початок виконання будівельних робіт.

Після поданого відповідного повідомлення ОСОБА_6 розпочав будівельні роботи як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженому постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466 ( надалі по тексту Порядок 466), яким передбачено форму бланку повідомлення та порядок подачі повідомлення, його реєстрація, та порядок проведення будівельних робіт після подачі повідомлення.

Земельна ділянка кадастровим номером :01:057:0080 належить ОСОБА_6 на праві власності, права на яку зареєстровані в державному реєстрі речових прав. Інформація про право власності на земельну ділянку кадастровим номером :01:057:0080 є публічною і тому лейтенант поліції ОСОБА_9 при бажанні могла це перевірити.

16 вересня 2021 року Сектором архітектури, містобудування та інфраструктури Сквирської міської ради видано будівельний паспорт № 6/21 на «Реконструкцію житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_3 на приватній земельній ділянці кадастровим номером :01:057:0080, з функціональним призначенням земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01).

Інформація про виданий будівельний паспорт внесена до Реєстру будівельної діяльності, номер ВР01:6836-9568-2604-3578, посадовими особами Сквирської міської ради, як передбачають нормативно правові акти по виконанню такої дії.

19 жовтня 2021 року ОСОБА_6 подав повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, до Державної інспекції архітектури та містобудування, так як в Сквирській міській раді не було особи, яка мала повноваження щодо проведення реєстраційних дій в Реєстрі будівельної діяльності з реєстрації повідомлень про початок виконання будівельних робіт.

Після поданого відповідного повідомлення ОСОБА_6 розпочав будівельні роботи як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженому постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466, яким передбачено форму бланку повідомлення та порядок подачі повідомлення, його реєстрація, та порядок проведення будівельних робіт після подачі повідомлення.

Вище зазначені обставини відбулися раніше заведеного 04 листопада 2021 року кримінального провадження № 0000285, але чомусь слідчим суддею та слідчим поліції це ігнорується.

Апелянт зауважує, що в оскаржуваній ухвалі відсутні будь які посилання на встановлені органом досудового розслідування збитки, завдані фізичним чи юридичним особам.

Стосовно заборони проведення будівельних робіт, зазначає, що законодавцем в Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» та в Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553 чітко встановлено органи, яким надається право вчиняти заборону на будівництво об`єктів.

Отже, чинне законодавство України містить достатньо норм та санкцій, щоб притягувати до відповідальності тих, хто будує незаконно. Існуюче законодавство, зокрема, наділяє осіб, що здійснюють державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, правом складати приписи про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт; і метою таких приписів як раз і є запобігання можливості об`єктів самочинного будівництва подальшого будівництва та використання, - експлуатації, будівництва (реконструкції, реставрації, капітального ремонту, демонтажу (знесення) тощо), знищення.

Апелянт вказує, що на підставі звернень ОСОБА_11 , заявниці в кримінальному провадженні №0000285 від 04.11.2021 року, відділом державного архітектурно - будівельного контролю Сквирської міської ради були призначені перевірки на об`єкті будівництва «Будівництво двохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 за адресою АДРЕСА_2 , земельна ділянка з кадастровим номером :01:057:0079; та на об`єкт будівництва «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_3 » за адресою АДРЕСА_7 земельна ділянка з кадастровим номером :01:057:0080.

За фактом перевірки, уповноваженими особами на перевірку, складено:

- Акт від 06.11.2024 року № 1, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, Припис № 4/1 про усунення правопорушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 06.11.2024 року; Припис № 4 про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 06.11.2024р., Протокол № 0611/4 про адміністративне правопорушення від 06.11.2024 року, Постанову № 004 по справі про адміністративне правопорушення від 20.11.2024 року винесену в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Сквирської міської ради ОСОБА_12 , в якій повідомляється, що ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначено ч. 4 ст. 96 КУпАП,

- Акт від 06.11.2024 року № 1, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, Припис № 3/1 про усунення правопорушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 06.11.2024 року; Припис № 3 про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 06.11.2024р., Протокол № 0611/3 про адміністративне правопорушення від 06.11.2024 року, Постанову № 003 по справі про адміністративне правопорушення від 20.11.2024 року винесену в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю Сквирської міської ради ОСОБА_12 , в якій повідомляється, що ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначено ч. 4 ст. 96 КУпАП.

Зазначені в складених актах, протоколах, приписах відділу державного архітектурно - будівельного контролю Сквирської міської ради обставини не містять посилань на самовільне будівництво на самовільно зайнятих земельних ділянках.

Зазначені підстави для притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності визначені працівниками відділу державного архітектурно-будівельного контролю Сквирської міської ради, всупереч вимогам законодавства, тому оскаржуються в судовому порядку, що підтверджується ухвалами Сквирського районного суду від 29.11.2024 року № 376/3616/24, №376/3619/24, № 376/3621/24, якими відкрито провадження у зазначених справах та призначено розгляд справи на 05 березня 2025 року.

Враховуючи вищевикладене, скаржник вважає, що лейтенант поліції ОСОБА_9 для розслідування в рамках кримінального провадження № 0000285 від 04.11.2021 року передчасно звернулась до суду з клопотанням про накладання арешту на об`єкти будівництва та заборону проведення будівництва.

Слідча зобов`язана була перед зверненням до суду перевірити факти скаржника та діяти в рамках вимог законодавства.

Апелянт стверджує, що з огляду на викладене, відсутня потенційна загроза та шкода для кримінального провадження у разі відмови в накладенні арешту на об`єкти будівництва, з забороною проведення будівництва, яка може виразитись у втраті речового доказу та унеможливленні проведення подальшого досудового розслідування.

В судове засідання власник майна ОСОБА_6 , не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 від 04.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ст. 356, ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04.11.2021 року до чергової частини ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_11 , жительки м. Сквира Київської області, про те, що її сусід ОСОБА_6 , на її думку, самовільно проводить будівництво біля її будинку, не маючи на це дозволу.

Окрім цього, 28.12.2021 року до чергової частини ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшла поштою ухвала Сквирського районного суду Київської області №376/2968/21 від 17.12.2021 року про зобов`язання уповноважених службових осіб відділу поліції №1 Білоцерківського РУП внести відомості до ЄРДР з приводу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, по заяві ОСОБА_13 , з приводу вчинення ОСОБА_6 самоправних дій.

Окрім цього, 14.01.2022 року до ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області поштою надійшла ухвала Сквирського районного суду Київської області про зобов`язання внести відомості до ЄРДР по заяві ОСОБА_11 , з приводу вчинення ОСОБА_6 самоправних дій.

Окрім цього, 09.04.2024 року до чергової частини ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшла ухвала слідчого судді Сквирського районного суду Київської області №376/941/24 1-кс/376/191/2024 від 02.04.2024 року про внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_11 про самовільне будівництво ОСОБА_6 на самовільно зайнятій земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ухвали Сквирського районного суду від 11 квітня 2024 року справа №376/987/24 ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 ) заборонено до ухвалення судом рішення по суті вести будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :01:057:0079 на смузі 1 метр від межі земельної ділянки ОСОБА_11 кадастровий номер :01:057:0025.

06.11.2024 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю Сквирської міської ради було надано припис № 3 про те, що за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті «Будівництво двохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка з кадастровим номером: :01:057:0079, встановлено, що будівельні роботи виконуються без реєстрації в ЄДЕССБ документу, що дає право на виконання будівельних робіт (повідомлення про початок виконання будівельних робіт).

Також зазначено вимогу зупинення будівельних робіт з моменту вручення припису.

06.11.2024 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю Сквирської міської ради було надано припис №4 про те, що за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_3 » за адресою: АДРЕСА_6, земельна ділянка з кадастровим номером: :01:057:0080, встановлено, що будівельні роботи виконуються без реєстрації в ЄДЕССБ документу, що дає право на виконання будівельних робіт (повідомлення про початок виконання будівельних робіт). Також зазначено вимогу зупинення будівельних робіт з моменту вручення припису.

20.12.2024 року слідча СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_9 , за погодженням з процесуальним керівником - начальником Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , звернулась до слідчого судді Сквирського районного суду Київської області з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000285 від 04.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ст. 356, ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що з метою збереження речових доказів виникла необхідність у накладанні арешту на об`єкт «Будівництво двохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0079; на об`єкт «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_8 земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0080.

Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально- правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, вилученні в ході проведення огляду.

Ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , яке погоджене процесуальним керівником - начальником Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000285 від 04.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ст. 356, ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Накладено арешт:

- на об`єкт «Будівництво двохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0079;

- на об`єкт «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_3» за адресою: АДРЕСА_6 земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0080 із забороною подальшого будівництва.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0000285 від 04.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ст. 356, ч. 3 ст. 197-1 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України, визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту шляхом заборони подальшого будівництва на об`єкт «Будівництво двохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0079 та на об`єкт «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_3 » за адресою: АДРЕСА_6 земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0080,оскільки вказане нерухоме майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника власника майна, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Твердження власника майна ОСОБА_6 про те, що він з передбачених законом підстав є власником земельних ділянок, на яких з дотриманням вимог закону проводиться будівництво, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Твердження апелянта про те, що майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України є необґрунтованими, так як встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що об`єкт «Будівництво двохповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0079 та об`єкт «Реконструкція житлового будинку з прибудовою та надбудовою другого поверху по АДРЕСА_3» за адресою: АДРЕСА_6 земельною ділянкою з кадастровим номером: :01:057:0080, є об`єктами кримінального правопорушення, та відповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Посилання власника майна на відсутність постанови слідчого про визнання належних йому об`єктів будівництва речовими доказами у даному кримінальному провадженні до уваги колегією суддів не приймаються, враховуючи наступне.

Так, як убачається із клопотання слідчого, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що належне ОСОБА_6 майно (два об`єкта будівництва) є об`єктами кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, за умови доведеності прокурором наявності беззаперечних підстав для накладення арешту на вищевказане майно з метою його збереження, як речового доказу, відсутність в матеріалах справи постанови про визнання такого майна речовими доказами не може бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта про відсутність будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та про відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження таких доводів слідчого, є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4