Провадження № 1-кп/947/168/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2025 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі об`єднанні кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 255-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходяться об`єднанні кримінальні провадження відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 255-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 просив продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у строком на 60 днів, оскільки він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, санкції яких передбачають позбавлення волі на тривалий строк та конфіскацію майна, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити нові злочини. Ризики прокурор обґрунтовує тим, що він офіційно не працевлаштований, має явний незадовільний майновий стан, не має міцних соціальних зв`язків, відсутнє постійне місце проживання в Одесі, раніше судимий за вчинення умисних корисних злочинів, не працював. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжких злочинів за попередньою змовою групою осіб, не працює, не має постійного джерела доходів, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, впливати на свідків, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, та враховуючи те,що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення вказаного кримінального провадження, за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_9 заперечувала проти продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що клопотання прокурора за своїм змістом тотожне раніше заявленим клопотанням з якими звертався прокурор, ризики на які він посилається формально перелічені. Так, зі спливом

часу ризики втрачають актуальність, прокурор належним чином не обґрунтував ризики на які посилається, у зв`язку з чим необхідно відмовити в задоволенні клопотання прокурора, змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який вид запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , клопотання прокурора не обгрунтовано, грунтується на припущеннях, ризики не доведені, до клопотання не надано доказів доведенності ризиків на які посилається прокурор. Обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, цивільну дружину, тобто міцні соціальні зв`язки, тривалий час перебуває під вартою, не зможе переховуватися від суду, тому відносно нього можливо обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 підтримали думку свого захисника, просили змінити відносно них запобіжний захід з тримання під вартою на на більш м`який вид запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання прокурорів, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Для відмови в звільненні обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинувачених, у випадку їх звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки вони, володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще

не допитані, можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останні не мають міцних соціальних зв`язків, вчинили особливо тяжкі злочини, раніше судимі, можуть повторити протиправну поведінку.

При продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 177-178 КПК України, з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, що він раніше неодноразово судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, що вказує на відсутність простійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень вчинених організованою групою, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_8 винним, тому враховуючи того факту, що існують ризики того, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, уникнути від явки до суду, може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, та незаконно чинити тиск на свідків, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, суд приходить до висновку про суспільний інтерес у триманні обвинуваченого під вартою, переважає над особистими інтересами обвинуваченого, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому вважає доцільним продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

При продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 177-178 КПК України, з урахуванням особи обвинуваченого, віку, стану здоров`я, майнового стану, міцності соціальних зв`язків, що обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого та тяжких злочинів за попередньою змовою групою осіб, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_7 винним, того факту, що існують ризики того, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, зможе продовжити злочинну діяльність, уникнути від явки до суду, суд приходить до висновку, що прокурором доведені ризики передбачені ст.177 КПК України та вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , та запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, а тому суд вважає доцільним продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178,181,183,184,194,196,197,331,369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

Продовжити відносно ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ ОСІ строком на 60 днів, тобто до 20.05.2025 року.

Продовжити відносно ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ ОСІ строком на 60 днів, тобто до 20.05.2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Суддя ОСОБА_1