Справа № 573/1007/24
Провадження №1-кп/573/21/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника : ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

представника потерпілих: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля в режимі відеоконференції кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 квітня 2024 за № 0000065 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Богодарове Барвінковського району Харківської області, зі спеціальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ч. 1 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19.04.2024 ОСОБА_4 , завідомо знаючи, що ОСОБА_6 знаходиться вдома за адресою: АДРЕСА_2 , пішов до його домогосподарства. Перебуваючи біля домоволодіння, яке розташоване за вищевказаною адресою, близько 20:00 год., 19.04.2024, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, де ігноруючи правила поведінки у суспільстві, з мотивів явної неповаги до суспільства та зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, діючи з особливою зухвалістю, виламав вхідну хвіртку та зайшов на територію вищевказаного домогосподарства, де в той час міг перебувати ОСОБА_6 та почав кричати, висловлюючись на адресу ОСОБА_6 грубою нецензурною лайкою, принижуючи при цьому честь і гідність останнього.

Після чого, продовжуючи хуліганські дії і не бажаючи їх припиняти, діючи умисно, ОСОБА_4 , у той самий день та час, підійшов до вхідних дверей вищевказаного житлового будинку, де на його думку міг перебувати ОСОБА_6 та почав намагатися їх відчинити. Так, як двері були зачинені із середини будинку, ОСОБА_4 потрапити в будинок не вдалося за можливе. В подальшому не припиняючи своїх дій, ОСОБА_4 , підняв з землі цеглину, яка була неподалік будинку та взявши її до рук по черзі почав розбивати двокамерні склопакети в шести пластикових вікнах вищевказаного житлового будинку.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-24/7376-ТВ від 15.05.2024 ринкова вартість пошкодженого майна (двокамерні склопакети, товщиною 32 мм (4-10-4-10-4), розміри 100x65 см (0,65 м2), 6 штук) станом на 19.04.2024, могла становити 10886,00 грн.

У подальшому ОСОБА_4 не припиняючи свої хуліганські дії, підійшов до приміщення літньої кухні, де йому на зустріч вийшла ОСОБА_8 , та нічого не пояснюючи останній, з мотивів явної неповаги до і суспільства, з особливою зухвалістю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій. передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків підійшов до ОСОБА_8 та наніс декілька ударів кулаком лівої руки в ділянку обличчя та ділянку голови, після цього схопив за руку в ділянці плеча та потім її штовхнув, від чого остання впала на землю та вдарилася головою. Напослідок розбив декілька дерев`яних вікон у приміщенні літньої кухні.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 747 від 14.05.2024 у ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: в ділянці лівого ока верхньої та нижньої повік синець неправильно овальної форми розмірами 3,1х і 2,0; 2,4x1,8 см, синього кольору. В ділянці верхньої губи по червоній каймі синець неправильно овальної форми розміром 2,1x1,1 см, синього кольору. В ділянці потилиці справа рана лінійної форми вертикально орієнтовано розміром 2,0x0,4 см, з накладеними швами.

Вказане ушкодження забійна рана потиличної ділянки, кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, так як для загоєння рани необхідно термін понад 6 днів, але менше 21 дня. Вказані ушкодження у вигляді синців кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження.

Виконуючи вказані дії ОСОБА_4 , розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно- небезпечних наслідків від цих дій у виді завдання потерпілим шкоди та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та пояснив, що після смерті його батька у лютому 2024 року він підозрює, що його вбили і до цього може бути причетний зять ОСОБА_6 - ОСОБА_9 . Через деякий час після смерті батька, можливо у квітні 2024 року, він поїхав по справах у м. Білопілля, де йому стала відома інформація з приводу смерті батька. Цього ж дня, повернувшись до с. Вири у нього виник злочинний намір спалити будинок ОСОБА_6 , а потім він вирішив піти і побити вікна. Він вжив чикушку самогону та пішов до будинку ОСОБА_6 за адресою : АДРЕСА_2 , з метою відшукання його зятя - ОСОБА_10 . Прибувши до дамогосподарства він відкрив хвіртку, яка була не замкнена та зайшов у двір домоволодіння. У дворі він почав голосно кричати та виражатися нецензурною лайкою, щоб виходив ОСОБА_11 . Потім він побачив, що у літній кухні горить світло і пішов туди. Йому назустріч вийшла потерпіла ОСОБА_8 , і він нічого не пояснюючи останній, бо був розлючений, штовхнув її плечем і вона впала на підлогу і лежала там, а він далі розбив кулаком скло у дерев`яному вікні літньої кухні та вийшов звідти. Після чого, продовжуючи свої хуліганські дії він пішов до дверей будинку та хотів їх відчинити, але двері були зачинені із середити. Тоді він будучи розлюченим почав вибивати двері ногами, але двері не відчинилися. Після цього він пішов за будинок зі сторони городу, знайшов там кирпичи та почав бити всі вікна, закидуючи кирпичи до кімнат вказаного будинку. Таким чином він побив чотири пластикових вікна у будинку.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що 19.04.2024 приблизно о 20-00 год. він був на городі за адресою: АДРЕСА_2 та почув, що хтось кричав "виходь". Він забіг у двір та побачив виламаний забор, злякався та забіг до будинку і зачинив двері, далі у вікна полетіли кирпичі. Він почув як ОСОБА_4 кричав, щоб виходили та виламував вхідні двері. Після цього все стихло, а далі він із дружиною почули, що щось відбувається у літній кухні, де була теща, але боялися виходити. Потім прийшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пішов від їхнього будинку, а потім вони не могли виїти із будинку, бо двері заклинило і не відчинялися. Далі їм відчинили двері, вони зайшли до літньої кухні, де була теща, вона була дуже перелякана, напевно був стрес, не могла нічого сказати, на обличчі була кров. Тоді приїхала поліція і швидка.

Після вказаного випадку у нього порушилося здоров"я, з"явилася хвилювання та тривожність, не стабільний тиск. Він дуже переживає через побиті вікна у будинку, оскільки там не можливо проживати, вікна ніхто не ремонтував і не замінював, лише забили плівкою. Внаслідок цих подій вони були змушені покинути будинок, у якому проживали родиною та переїхати проживати у іншу місцевість, де треба винаймати за кошти житло. Тому вважає, що цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Представник потерпілого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила. що потерпіла ОСОБА_8 за станом здоров"я на даний час не може приймати участь у розгляді справи, що підтверджується відповідними медичними довідками ( т. 1 а.с . 223, т. 2 а.с. 9).

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданнні зазначила, що є дружиною потерпілого ОСОБА_6 та дочкою потерпілої ОСОБА_8 . Так, 19.04.2024 року близько 20:00 год. вона знаходилася вдома за адресою: АДРЕСА_2 разом із малолітньою онукою. Спочатку вона почула крик на вулиці та побачила у вікно, як ОСОБА_4 виламує ворота. Далі забіг чоловік у вони перебували у будинку, а ОСОБА_4 почав кидати у вікна будинку кирпичі. Таким чином він вибив усі шість пластикових двокамених вікон у будинку. Його дії тривали близько пів години. Коли він пішов, вони зайшли до літньої кухні, де була матір, на її обличчі була рана у правій частині у звідти текла кров, дерев"яне вікно у коридорі кухні було розбите. Мати дуже злякалася. Також вони із чоловіком злякалися та онука, яка була із ними у будинку.

Свідок ОСОБА_15 повідомив, що ці події відбувалися весною минулого року. Він бачив ОСОБА_4 , який стояв біля двору ОСОБА_6 та голосно виражався нецензурною лайкою. Свідок пішов у двір і побачив, що фіртка пошкоджена, а Устименки були закриті у хаті, вікна всі були вибиті. Далі він зайшов у кухню і побачив бабу, на її обличчі була кров. Далі приїхала поліція і швидка. Далі від ОСОБА_16 він дізнався, що вікна повибивав ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що незважаючи на часткове визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 , факт вчинення ним кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами:

- рапортами помічника чергового ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 19.04.2024 року про прийняття заяви від ОСОБА_17 про побиття ОСОБА_4 вікон за адресою АДРЕСА_2 та по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ( т. 1 а. с. 85, 88);

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_6 від 19.04.2024 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 по факту вибиття вікон ( т. 1 а. с. 86);

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 від 19.04.2024 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 по факту спричинення тілесних ушкоджень ( т. 1 а. с. 87);

- протоколом огляду місця події від 19.04.2024 з фототаблицею до нього, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого було оглянуто господарство та виявлено пошкодження вікон, дверей ( т. 1 а. с. 90-112);

-витягом з ЄРДР про внесення відосмостей по факту вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України по факту хуліганської поведінки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 79);

- актом судово-медичного обстеження № 674 від 14.05.2024 відносно ОСОБА_8 ( т. 1 а. с. 114);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.04.2024 з фото-таблицею до нього за адресою: АДРЕСА_2 за участю потерпілої ОСОБА_8 ( т. 1 а. с. 116-122);

- висновком експерта № 747 від 14.05.2024 відносно ОСОБА_8 , під час якого виявлено в останньої тілесні ушкодження у вигляді синців, які кваліфікуються як ОСОБА_18 ( т. 1 а. с. 133-134);

-висновком експерта № 748 від 14.05.2024, під час обстеження ОСОБА_8 встановлено, що характер та локалізація тілесних ушкоджень можуть відповідати механізму їх виникнення, проведеного в ході проведення слідчого експерименту ( т. 1 а. с. 138);

- висновком експерта № СЕ-19/119/24/7376 ТВ від 15.05.2024, яким визначено ринкову вартість майна, належного ОСОБА_6 ( т. 1 а. с. 144-147);

- довідкою КП "Сумське МБТІ" філії "Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця" від 13.05.2024 щодо власника житлового будинку за за адресою: АДРЕСА_2 ( т. 1 а. с. 149);

Жоден із зазначених доказів сторона захисту не просила визнати неналежним чи недопустимим. У суду немає підстав не довіряти вказаним вище письмовим доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження та характеризуючи матеріали, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 296 КК України, як в грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство).

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Згідно із статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд враховує, що згідно з класифікацією ст. 12 КК України вчинене останнім кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 296 КК України є кримінальним проступком.

Дані про особу обвинуваченого зокрема те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, неодружений, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, непрацюючий, не особа з інвалідністю (а. с. 151-159).

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, які б пом`якшували покарання ОСОБА_4 , у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд враховує обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , якою є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Таким чином, беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, необхідно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі.

Призначення обвинуваченому зазначеного покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Також суд враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , який до обвинуваченого ОСОБА_4 заявив цивільний позов, у якому він просить стягнути з обвинуваченого на свою користь матеріальну шкоду 10 886,00 грн. та моральну шкоду 10 000,00 грн., завдану злочином (т. 1 а. с. 39-40).

Обвинувачений ОСОБА_4 позов не визнав.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Потерпілий ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявив позов про стягнення завданої злочином матеріальної шкоди у сумі 10 886,00 грн, яка складається з вартості побиття 6 металопластикових вікон, що підтверджується висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-24/7376-ТВ від 15.05.2024 ( т. 1 а. с. 144-147).

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди у заявленому ним розмірі у сумі 10 886,00 грн. з обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вказана сума підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. у рамках кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілій моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_6 завдана внаслідок неправомірних умисних дій ОСОБА_4 , які супроводжується постійним страхом, відчуття небезпеки, що вплинуло на стан його здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_6 у суді зазначив, що через побиті вікна у будинку він із родиною змушений переїхати у іншу місцевість та винаймати за кошти будинок, оскільки вдома не можливо проживати, вікна ніхто не ремонтував і не замінював, лише забили плівкою. Внаслідок цих подій у нього порушилося здоров"я, з"явилася хвилювання та тривожність, не стабільний тиск.

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог потерпілого про стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі 10 000 грн. із ОСОБА_4 , який він не визнає, оскільки заявлена моральна шкода в такому розмірі на думку суду, відповідає обсягу моральних страждань потерпілого, що мали місце внаслідок хуліганських дій обвинуваченого.

В ході досудового розслідування проводилась судова товарознавча експертиза № СЕ-19/119- 24/7376-ТВ від 15.05.2024, вартість якої становить 1 135,92 грн. ( т. 1 а. с. 143). Відповідно до ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Суд зазначає, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався.

03 січня 2025 року ОСОБА_4 в іншому кримінальному провадженні №0000609 від 27 грудня 2024 року, в якому йому пред`явлена підозра за ч. 4 ст. 296 КК України, слідчим суддею застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з 03 січня 2025 року, який у подальшому продовжений до 27 березня 2025 року включно

12 березня 2025 року вироком Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 12 березня 2025 року. Вирок не набрав законної сили, ОСОБА_4 перебуває під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор». ( т. 1 а.с. 237-239).

Станом на час ухвалення вироку у даній справі

Тому до набрання вироком законної сили, враховуючи тяжкість призначеного покарання, особу обвинуваченого та ризики, що передбачені п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, оскільки у випадку звільнення з під варти у кримінальному провадженні, де йому застосовано тримання під вартою, він може вчинити інше кримінальне провадження, переховуватися від суду, то суд вважає за необхідне застосувати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_19 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою з 07 квітня 2025 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_20 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_19 на користь ОСОБА_21 10 886 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_19 на користь держави 1135, 92 грн. процесуальних витрат за проведення експертизи.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя