Справа № 638/162/25
Провадження № 1-кс/638/41/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000229 від 20.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

У С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000229 від 20.12.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

В обгрунтування клопотання зазначив, що в ході судового розгляду встановлено, що у зв`язку з особистими потребами у ОСОБА_8 виникла необхідність у оформленні воєнно-облікових документів ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також подальшого виїзду за кордон.

У зв`язку з викладеним, у кінці грудня 2024 року ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_6 , якого сприймав як особу з необхідними компетенціями з питанням про можливість оформлення та видачі воєнно-облікових документів в ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також подальшого виїзду за кордон.

Однак, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та наслідків, за вплив на прийняття посадовими особами РТЦК та СП міста Харкова, а також членів Української федерації карате рішень про оформлення та видачі без присутності ОСОБА_8 воєнно-облікових документів на останнього, а також включення до списку членів Української федерації карате з подальшим прийняттям рішення уповноваженими на виконання функцій держави посадовими особами про безперешкодний виїзд за кордон висловив вимогу про необхідність передачі йому неправомірної вигоди для себе грошових коштів у сумі 5500 доларів США, частину з яких у сумі 4000 доларів США одразу при першій зустрічі.

У подальшому, 03.01.2024, приблизно о 16:00, у ході зустрічі біля супермаркету «Будмен» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська 119-а, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та наслідків, діючи умисно, одержав від ОСОБА_8 вказану частину неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 4 000 доларів США за вказаний вплив на прийняття посадовими особами РТЦК та СП міста Харкова, а також членів Української федерації карате рішень про оформлення та видачі без присутності ОСОБА_8 воєнно-облікових документів на останнього, а також включення до списку членів Української федерації карате з подальшим прийняттям рішення уповноваженими на виконання функцій держави посадовими особами про безперешкодний виїзд за кордон.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

04.01.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

На переконання слідчого наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показаннями свідків, протоколом обшуку, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, речовими доказами, іншими доказами, зібраними у ході розслідування у їх сукупності.

Слідчий зазначає, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України існують наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органу досудового розслідування/суду, оскільки вину не визнає, а у випадку доведення винуватості та призначення покарання у виді позбавлення волі, санкція статті передбачає тільки реальний термін покарання, то вказаний факт свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може знищити речі у вигляді мобільного телефону, яким останній користувався під час висловлення вимоги та одержання неправомірної вигоди, спотворити зміст інформації, яка в ньому міститься, оскільки на цей час мобільний телефон не вилучено та не оглянуто. В обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий зазначає, що ОСОБА_6 може впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, з якими підозрюваний ОСОБА_6 знайомий та з метою уникнення покарання, шляхом умовляння, підкупу, залякування, може вплинути на зміст їх показань.

На думку слідчого, всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про те, що перебування підозрюваного без запобіжного заходу негативно вплине на реалізацію підозрюваним належної поведінки та обов`язків під час досудового розслідування.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у судовому засіданні, підтримав клопотання та просив обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У своїй промові послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, просив визначити заставу в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також зазначив, що в разі покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, доцільно покласти на нього такі обов`язки: зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_9 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що спочатку 04.01.2025 підозрюваному в присутності захисників було вручене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, але в подальшому постановою прокурора від 06.01.2025 указане клопотання було визнане таким, що є передчасно складеним та врученим, вважав указану постанову такою, що прийнята з порушенням вимог ст. 185 КПК України. В подальшому підозрюваному було вручене клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 06.01.2025, яке наразі розглядається. За твердженням захисника мобільний телефон надавався для огляду слідчому 04.01.2025, але з невідомих причин не був оглянутий або вилучений. Указані обставини не заперечувались прокурором. Крім того посилався на необґрунтованість підозри, вказуючи, що відсутня така кваліфікуюча ознака за ч. 3 ст. 269-2 КК України як вимагання неправомірної вигоди, адже згідно з позицією Верховного Суду вимагання має бути поєднане із погрозою вчинення дій відносно особи, а якщо особа сама зацікавлена в прийнятті певного рішення на свою користь, то кваліфікуюче вимагання відсутнє. Також вказував, що в матеріалах досудового розслідування відсутні відомості щодо одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. В обґрунтування указаних доводів послався на показання свідків, зокрема свідка ОСОБА_8 , який показав, що чоловік на ім`я ОСОБА_10 запропонував йому вирішити питання про перетин кордону через включення його до списків учасників змагань федерації карате; свідка ОСОБА_9 , яка показала, що ОСОБА_8 звернувся до неї за допомогою про перетин кордону та що вона дала йому контакт свого знайомого ОСОБА_6 , який повідомив їй, що дане питання зможе вирішити через вплив на посадових осіб федерації карате за певну суму грошових коштів. Також вказував, що згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 . ОСОБА_6 не повідомляв йому про те, що разом із документами йому передадуть будь-які грошові кошти. Крім того, зазначив, що вказання в протоколі допиту свідка ОСОБА_8 про те, що він підтримує надані раніше показання, свідчить про те, що цей свідок допитувався повторно, натомість попередній протокол допиту чомусь не наданий. Водночас захисник ОСОБА_5 вказував, що на його думку прокурором не доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду захисник зазначив, що такий ризик не доведений, адже підозрюваний сприяв слідству, зокрема підозрюваному ще 04.01.2025 було повідомлено про підозру, після чого він не переховувався, з`являвся за викликом слідчого, що в судовому засіданні підтвердив прокурор. Стосовно ризику незаконного впливу на свідків захисник зазначив, що такий ризик прокурором також не доведений та що для запобігання указаному ризику достатнім буде покладення на підозрюваного обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, утримуватися від спілкування із свідком або спілкуватися з ним із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом. Стосовно ризику знищення доказів, захисник зазначив, що підозрюваний не заперечує проти вилучення або огляду його мобільного телефону та готовий добровільно його надати хоч зараз, але ані орган досудового розслідування, ані прокурор до теперішнього часу цього з незрозумілих причин не зробили, тож указаний ризик є уявним. Просив урахувати, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, постійну роботу та доходи, адже є фізичною особою підприємцем, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, яку він продовжує утримувати, незважаючи на те, що шлюб розірваний, а також дитина колишньої дружини від іншого шлюбу, крім того просив урахувати стан здоров`я підозрюваного, просив відмовити в задоволенні клопотання в повному обсязі.

У судовому засіданні захисником підозрюваного адвокатом ОСОБА_4 подані письмові заперечення проти клопотання, в яких останній просить суд відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного. Указані заперечення долучені до матеріалів справи. В обґрунтування заперечень захисник посилається на те, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 було завершено 03.01.2024 приблизно о 16.00, коли співробітники поліції, під контролем яких діяв ОСОБА_8 , зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_11 одразу після отримання ним від ОСОБА_8 документів та грошових коштів; 03.01.2024, приблизно о 22.00, до приватного будинку за місцем тимчасового знаходження ОСОБА_6 увірвалися співробітники поліції під приводом проведення невідкладних слідчих дій, але фактично проводити їх не стали. Проте співробітники поліції запропонували ОСОБА_6 проїхати до ХРУП №З ГУНП в Харківській області для надання пояснень. ОСОБА_12 добровільно погодився проїхати до вказаного управління поліції, куди прибув приблизно об 11.00 та перебував там без будь-якого примусу разом із своїми захисниками до 03.00 год 04.01.2025, навіть попри поганий стан здоров`я ( ОСОБА_6 викликали бригаду швидкої невідкладної допомоги, яка надавала йому медичну допомогу через гіпертонічний криз) 04.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави поєднане з вимаганням такої вигоди. Одразу після повідомлення ОСОБА_6 про вказану підозру, тобто 04.01.2025, йому прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 було вручено клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. В якості обґрунтування підозри було зазначено, що вона підтверджується показаннями свідків, протоколом обшуку, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, речовими доказами. Як підставу для застосування вказаного запобіжного заходу клопотанні було зазначено посилання на наявність ризиків, передбачених п.1 та п.3 ст.177 КПК України, Крім цього, 04.01.2025 слідчим було вручено ОСОБА_6 повістки про виклик на 07.01.2025, 08.01.2025, 09.01.2025. 06.01.2025 о 12:00 ОСОБА_6 за телефонним викликом слідчого прибув до ХРУП ЛЗ ГУНП в Харківський області, де його було допитано, після чого він поїхав додому. 06.01.2025 о 17:00 ОСОБА_6 знов за телефонним викликом слідчого прибув до ХРУП ЛЗ ГУНП в Харківській області, де йому було вручено постанову прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 від 06.01.2025 Про визнання клопотання таким, що є передчасно складеним та врученим, якою було скасовано клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вказане клопотання було обґрунтовано тим, що було розсекречено НСРД, а також вбачається наявність нового ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищення речі у вигляді мобільного телефону ОСОБА_6 , яким останній користувався під час висловлення вимоги одержання неправомірної вигоди, спотворення змісту інформації, яка в ньому міститься, оскільки на цей час телефон не вилучено та не оглянуто, у зв`язку з чим вбачаються підстави для звернення до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу вигляді тримання під вартою. 06.01.2025, одразу після вручення вказаної постанови, прокурором було вручено ОСОБА_6 клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом із додатками до нього. В повідомленні ОСОБА_6 про підозру зазначено, що він вимагав неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також членів Української федерації карате рішень про оформлення та видачі без присутності ОСОБА_8 військово-облікових документів на останнього, також включення до списку членів Української федерації карате з подальшим прийняттям рішення уповноваженими на виконання функцій держави посадовими особами про безперешкодний виїзд за кордон. Натомість, відповідно до матеріалів кримінального провадження, нібито ОСОБА_13 , саме за неодноразовим наполегливим проханням ОСОБА_14 та ОСОБА_8 погодився, без матеріальної вигоди для себе, вирішити питання з федерацією спорту щодо реального призначення ОСОБА_8 на посаду тренера. Відповідно до примітки до ст. 364 КК України - посадові особи громадської організації, до яких відносяться спортивні федерації, в жодному випадку не можуть вважатися посадовими особами уповноваженими на виконання функцій держави. Відповідно до протоколів НСРД саме ОСОБА_8 самостійно повинен був вирішити питання свого зняття з розшуку та оновлення даних в ТЦК та СП. Таким чином, в діях ОСОБА_6 відсутній склад не тільки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а й взагалі будь-якого правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України - недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення право та свобод у людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини Відповідно до вимог ч. 2 ст. КПК України - суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов Відповідно до ч.4 ст.87 КПК України - докази, передбачені цією статтею повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані. Відповідно до ч. 2 ст. 246 КПК України - негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 269-1, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів. Відповідно до заяви ОСОБА_8 , останній просив прийняти міри до ОСОБА_6 який вимагає у нього 3500 доларів США за вплив на відповідальних посадових осіб, які допоможуть йому у перетині державного кордону України шляхом оформлення його до благодійного фонду у якості волонтера. Відповідно до змісту вказаної заяви очевидно не вбачається ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, оскільки мова не йде навіть про уявну посадову особу наділену функціями держави, проте прокурором з метою отримання в подальшому можливості звернутися до Харківського апеляційного суду з клопотанням про проведення НСРД, навмисно завищено кваліфікацію під час внесення відомостей про вказані обставини до ЄРДР. Під час допиту, який передував отриманню дозволу на проведення НСРД ОСОБА_8 пояснив, що йому необхідно передати гроші ОСОБА_6 за те, щоб його включили до тренерів спортивної федерації. Також ОСОБА_8 сам звернувся до нього з проханням про таку допомогу, що виключає й ознаки вимагання. Таким чином, як під час реєстрації відомостей в ЄРДР, так і перед зверненням до Харківського апеляційного суду з клопотанням про проведення НСРД прокурор був достовірно обізнаний про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України. Проте прокурором навмисно було завищено кваліфікацію з метою покращення своїх показників роботи розкриття актуальних на теперішній час корупційних злочинів. Аналогічні дії були вчинені й з заявою ОСОБА_9 від 01.01.2025. Такі обставини дають підстави вважати отримані внаслідок проведення НСРД докази очевидно недопустимими Такого ж висновку дійшов й ККС ВС України в своїй постанові №758/5719/16-к від 16.02.2022.

Також стороною захисту подано докази, а саме: копію клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту від 04.01.2025; копію постанови про визнання клопотання таким, що є передчасно складеним та врученим від 06.01.2025; витяг із застосунку «Дія» щодо реєстрації ОСОБА_6 як ФОП; копію заяви колишньої дружини ОСОБА_6 ОСОБА_15 від 06.01.2025 щодо утримання ОСОБА_6 їхньої спільної дитини; копію свідоцтва про народження ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копію рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.09.2023 щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , а також ухвали про виправлення описки в указаному рішенні; копію висновку МР-томограми від 14.07.2024; копію протоколу рентгенологічного дослідження від 05.07.2024; копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 23.07.2024; копії довідок щодо перебування на лікуванні в ортопедо-травмологічному відділенні; копії повісток про виклик, які долучені судом до матеріалів справи.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав подані письмові заперечення та зазначив, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відрізняється від попереднього клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту лише прохальною частиною та доповненням мотивувальної частини ризиком, передбаченим п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиком знищення мобільного телефону, яким підозрюваний користувався під час висловлення вимоги та одержання неправомірної вигоди, або спотворення змісту інформації, що в ньому міститься. Вказував на необґрунтованість постанови прокурора від 06.01.2025 про визнання клопотання таким, що є передчасно складеним та врученим, посилаючись на те, що прокурор мав можливість отримати доступ до матеріалів НСРД одразу після їх проведення. Також посилався на необґрунтованість підозри та на недоведення прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема на те, що у підозрюваного було достатньо часу для того, щоб переховуватись від органу досудового розслідування, якщо б він мав такий намір, але він такого наміру не має та здійснює належну процесуальну поведінку. Додатково зазначив про наявність у підозрюваного низки хронічних захворювань та потреби в постійному медичному догляді.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію захисників та просив відмовити в задоволенні клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши прокурора, підозрюваного ОСОБА_6 , захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , вивчивши надані сторонами обвинувачення та захисту докази, слідчий суддя приходить до наступного.

20.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 були внесені відомості за фактом протиправної діяльності громадянина України з вимагання грошових коштів від особи за вплив на прийняття рішення уповноваженими посадовими особами благодійної організації, зареєстрованої в м. Харкові з метою вирішення питання виїзду за кордон; правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

01.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 були внесені відомості за фактом протиправної діяльності громадянина України з вимагання грошових коштів від особи за вплив на прийняття рішення уповноваженими посадовими особами організації, зареєстрованої в м. Харкові з метою вирішення питання виїзду за кордон; правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Постановою прокурора від 03.01.2025 матеріали досудового розслідування в указаних кримінальних провадженнях були об`єднані в одне провадження з присвоєнням номеру 0000229.

04.01.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Також 04.01.2025 підозрюваному ОСОБА_6 в присутності захисників було вручене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Постановою прокурора від 06.01.2025 указане клопотання було визнане таким, що є передчасно складеним та врученим.

06.01.2025 підозрюваному ОСОБА_6 в присутності захисників було вручене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як визначено ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною за стандартом доказування «обґрунтована підозра» та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Такий висновок також узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За таких умов, щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати підозрюваного з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо наявності підстав для визнання доказів недопустимими в порядку ч. 4 ст. 87 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

По-перше, відповідно до положень ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Разом із тим, доводи сторони захисту не стосуються жодної з підстав, визначених ст. 87 КПК України, тож слідчий суддя не вбачає правових підстав для визнання недопустимими доказів, долучених до клопотання про обрання запобіжного заходу.

По-друге, чинний КПК України розрізняє повноваження суду та слідчого судді при здійсненні кримінального провадження, а положення вказаної процесуальної норми покладають обов`язок визнання недопустимими доказів, передбачених ст. 87 КПК України, під час будь-якого судового розгляду саме на суд. Водночас згідно з ч. 1 ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

При цьому, відхиляючи доводи захисту щодо необґрунтованості підозри, слідчий суддя виходить з того, що на цьому етапі кримінального провадження при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходи суд не оцінює докази на предмет наявності вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого діяння, а лише встановлює, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення.

Оцінюючи доведеність прокурором ризиків, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливих спроб підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, виходить з такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23.01.2012 № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя погоджується із доводами сторони захисту що недоведення прокурором указаних ризиків, оскільки обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування вказаних ризиків, носять суто гіпотетичний характер. При цьому слідчий суддя враховує також позицію сторони захисту, що для запобігання ризику незаконного впливу на свідків достатнім буде покладення на підозрюваного обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, утримуватися від спілкування із свідком або спілкуватися з ним із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом.

Надаючи оцінку ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що хоча попередня поведінка підозрюваного й не свідчить про намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, існування указаного ризику неможна повністю виключити в подальшому, з огляду, зокрема, на вагомість наявних або здобутих в подальшому доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а також з огляду на триваючу військову агресію рф проти України, яка є самостійною обставиною, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, яке є тяжким злочином. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, а отже очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_6 .

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Разом з тим, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаному ризику, відтак у задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід відмовити.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як визначено ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, ЄСПЛ зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

При обранні відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотанні, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 раніше несудимий, має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тож має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, а також утриманців, крім того слідчий суддя враховує наявність у підозрюваного постійного місця роботи в якості фізичної особи - підприємця та доходів, які згідно з поясненнями підозрюваного становлять близько 150 200 тис. грн на півроку, а також стан здоров`я підозрюваного, зокрема наявність у нього низки хронічних захворювань, використання ним ОСОБА_18 пристрою зовнішньої фіксації для подовження або зміни форми пошкоджених кісток ноги, що використовується як метод збереження кінцівок при лікуванні складних переломів кісток, та потребу у зв`язку з цим постійної медичної допомоги, зокрема щодобових перев`язок.

Слідчий суддя вважає, що з огляду на конкретні обставини цієї справи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду буде застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За змістом ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначаючи розмір застави необхідний для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя враховує наявні відомості про особу підозрюваного, те, що він має постійну роботу, має дохід в розмірі близько 150 200 тис. грн на півроку, та, водночас, має утриманців.

З огляду на конкретні обставини справи, особу підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає за можливе визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560,00 гривень.

Одночасно з цим, необхідно покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України.

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , яке погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560,00 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка підлягає внесенню на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Роз`яснити підозрюваному його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Підозрюваний не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 строком на 2 місяці такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора або слідчого;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання до відповідного органу державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Виконання даної ухвали в частині контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків доручити Шевченківській окружній прокуратурі м. Харкова.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Роз`яснити, що висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1