Справа № 190/2523/24
Провадження №1-в/190/452/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Бордюг Л.В.,

прокурора Хваль А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення вироку у відповідність до вимог Кримінального кодексу України та змін, внесених Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Представник ПВК 122 Лапшик О.О. та засуджений ОСОБА_1 в судове засідання не явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Прокурор Хваль А.В. в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого не заперечував.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 2023 рік становило 2684 грн., станом на 2024 рік становило 3028 грн.

Судом встановлено, що вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2024 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 02.11.2023 року остаточно призначено покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_1 :

- 23.01.2024 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 784 грн.;

- 24.01.2024 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 17000 грн.

Згідно копії вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 02.11.2023 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 2 роки.

Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_1 :

- 10.07.2023 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 7177,11 грн.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Отже ОСОБА_1 , згідно вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2024 року за епізодом від 23.01.2024 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки. Однак, кваліфікуючою ознакою вчиненого злочину є незаконне проникнення до іншого приміщення.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.186, ч. 3 ст.187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати не потрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 «Порушення недоторканності житла» КК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2024 року слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема ОСОБА_1 слід вважати засудженим за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2024 року за епізодом від 23.01.2024 року за ч. 1 ст. 162 КК України з призначенням покарання 2 роки обмеження волі.

Крім того, підстави звільнення ОСОБА_1 від покарання, призначеного йому вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2024 року за епізодом від 24.01.2024 року та вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 02.11.2023 року відсутні, адже вартість майна, за викрадення якого він засуджений вказаним вироком, більше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

При цьому, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України за вчинення якого ОСОБА_1 відбуває покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2024 року, відповідно до вимог закону не є таким, що входить до поняття «дрібного викрадення чужого майна», тому підстави для звільнення ОСОБА_1 від покарання за вказаним вироком відсутні.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення вироку у відповідність до вимог Кримінального кодексу України та змін, внесених Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2024 року за епізодом від 23.01.2024 року та вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України із призначенням покарання 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 02.11.2023 року остаточно призначити покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через П`ятихатський районний суд.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса