У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, проживав за адресою АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року задоволено подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» щодо засудженого ОСОБА_6 .

Засудженого ОСОБА_6 звільнено від покарання, призначеного йому на підставі вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, яким його засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця, - згідно із ч. 2 ст. 74 КК України та на підставі Закону України від 18 липня 2024 року №3886-IX.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, призначеного йому вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, та на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, від відбування якого ОСОБА_8 звільнено оскаржуваною ухвалою, призначено відповідно до вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого ним покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2023.

Вказує, що суд першої інстанції, повністю звільняючи ОСОБА_8 від покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, яким його засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, звільнив його також від покарання, призначеною за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2023, оскільки вказані покарання були частково приєднані, відповідно до норм ч. 1 ст. 71 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні надав оцінку можливості декриміналізації діяння, яке ОСОБА_9 вчинив 04.03.2024, яким завдав майнової шкоди на загальну суму 1880 грн та був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. Тому, звільняти від призначеного покарання суд першої інстанції міг лише за вчинення вказаного діяння.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», п. 13 ст. 537 КПК України, ч. 2, 3 ст. 74 КК України, установа відбуття покарання в своєму поданні просить суд звільнити засудженого ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання у зв`язку із скасуванням кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

За результатами судового розгляду подання, судом прийнято рішення про його задоволення з огляду на те, що згідно із вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, засуджений вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України в 2024 році, заволодів чужим майном шляхом шахрайства, а саме: 04.03.2024 заволодів майном вартістю 1880 грн., що не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, оскільки ця сума в 2024 ропі становить 3028 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_8 від покарання, призначеного йому вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, яким його засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі прокурора доводи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У зв`язку з вказаними змінами у законодавстві, начальник Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)», звернувся до суду з поданням, у якому просив вирішити питання щодо приведення вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 (набув чинності 09.08.2024) відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21) об`єднана палата Касаційного кримінального суду сформулювала висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 Кримінального кодексу України (далі - КК) з урахуванням положень Закону № 3886-ІХ. Відповідно до висновку, «питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-ІХ, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регулюється статтею 539 КПК України, а питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені статтею 537 КПК.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК (пункт 13 частини першої статті 537 КПК). Відповідно до частини другої статті 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На стадії виконання вироку, відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання у зв`язку з набранням чинності Законом № 3886-ІХ та про пом`якшення покарання шляхом визначення після застосування цього Закону розміру покарання, яке необхідно відбувати засудженому, якщо вирок стосується сукупності злочинів чи сукупності вироків.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2023, ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 186 КК України, з урахуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024 ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України, а остаточне покарання призначено з урахуванням ч. 1 ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Зазначеним вироком засуджений визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, у заволодінні 04.03.2024 чужим майном шляхом шахрайства на загальну суму 1 880 грн.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1 514 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України, становив 3 028 грн (1 514х2=3 028).

Тому суд першої інстанції правильно зазначив, що станом на 2024 рік вартість майна, крадіжка якого утворює склад кримінального правопорушення, має перевищувати 3 028 грн.

Вартість майна, за викрадення якого ОСОБА_6 засуджено за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, цієї суми не досягає.

Оскільки внаслідок прийняття Закону № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, відбулась декриміналізація крадіжок майна на суму від 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вартість майна, яким заволодів засуджений на момент вчинення кримінального правопорушення, вже не утворює складу кримінального правопорушення.

Тому, суд першої інстанції дійшов висновку про звільнення ОСОБА_8 від покарання, призначеного йому вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, яким його засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов правильного висновку, що з урахуванням зазначених положень Закону № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, засуджений підлягає звільненню від призначеного покарання за ч.2 ст. 190 КК України.

Але при прийнятті рішення не враховано, що звільнити від призначеного покарання суд першої інстанції міг лише за вчинення вказаного діяння, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Так, суд першої інстанції не врахував, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, а остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць визначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, а саме, до призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2023.

За таких обставин, звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання, не враховано, що це покарання визначено з урахуванням вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2023, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст. 186 КК України. Разом з тим, підстави для звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.4 ст. 186 КК України, відсутні.

За такого, приймаючи рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року, суду першої інстанції необхідно було вирішити питання про порядок виконання вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 , чого не зроблено.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.2 ст. 190 КК України за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2024, у зв`язку з тим, що він засуджений за діяння, караність якого законом усунена. Слід вважати, що виконанню підлягає вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2023, яким ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

З огляду на наведене, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 413, 417, 419, 424, ч. 1 п. 13 ст. 537 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, призначеного йому вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з тим, що він засуджений за діяння, караність якого усунена Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Вважати, що до виконання підлягає вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3