Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/2598/2024 Справа № 641/8914/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0001601 від 13.12.2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Cторона обвинувачення звернулася до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», строком застосування на 60 днів.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що в провадженні СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області знаходяться матеріали досудового розслідування, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001601 від 13.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.12.2024 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 перебував за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їх спільним знайомим ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час спільного вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обумовлених тим, що ОСОБА_7 поскаржилася ОСОБА_5 на погрози в свій бік від ОСОБА_8 , виник конфлікт, в ході якого і у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на вбивство ОСОБА_8 , ОСОБА_5 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, маючи на меті заподіяння смерті ОСОБА_8 , дістав ніж, який приніс із собою та усвідомлюючи, що наносить удар у життєво важливий орган, розуміючи, що від його дій можуть настати особливо тяжкі наслідки у вигляді позбавлення життя ОСОБА_8 , ОСОБА_5 діючи умисно, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, та бажаючи їх настання, тримаючи ніж в правій руці, наніс ним, один удар в область шиї зліва, спричинивши тим самим ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення лівої поверхні шиї.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив усі дії, які він вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення, спрямованого на спричинення смерті ОСОБА_8 , до кінця, але смерть останнього не настала з причин, що не залежали від волі ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Сторона обвинувачення вказує, що 13.12.2024 року ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення був затриманий в порядку 208 КПК України, 13.12.2024 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Як вказує сторона обвинувачення, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри підтверджується: протоколом затримання особи від 13.12.2024, протоколами огляду місця події від 13.12.2024, допитами свідків, потерпілого, протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками та іншими доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Сторона обвинувачення зазначає, що в ході досудового слідства встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

У судовому засіданні сторона обвинувачення підтримала подане клопотання, просила про його задоволення.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, посилаючись на недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК, просили застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт або визначити заставу.

Клопотань в порядку ст. 206 КПК України до слідчого судді не надійшло.

Слідчий суддя, вислухавши доводи сторін кримінального провадження та дослідивши надані докази, встановив, що СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001601 від 13.12.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 фактично був затриманий 13.12.2024 о 14 год. 53 хв. в порядку ст. 208 КПК України та доставлений в приміщення суду в межах 60 годин.

13.12.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5статті 9 КПК).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт та бо тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити неможна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88від 23жовтня 1994року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя також вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд враховує, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не розпочато, свідки та потерпілий не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілого з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій щодо переховування від суду.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєнні кримінальних правопорушень, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Так при розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, офіційно не працевлаштований, не одружений, без місця реєстрації, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, враховуючи існування зазначених ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, враховуючи, що дії ОСОБА_5 , за вчинення якого повідомлено підозру, носять характер особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому суд обирає для нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який вчинений із застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 211, 372, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання сторони захисту про обрання іншого не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу відмовити.

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 10 лютого 2025 року включно.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.

Встановити строк дії ухвали до 10 лютого 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії цієї ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 18.12.2024 року о 09-55 год.

Слідчий суддя- ОСОБА_1