Провадження №11-кп/801/540/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2025 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0001193 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2025 продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на шістдесят днів, до 26.05.2025.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали та застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник вважає, що ухвала постановлена судом без обґрунтування підстав та без наведення доводів того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не досліджувалась обґрунтованість підозри, не враховані обставини, передбачені ст. 183 КПК України, стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження заявлених ризиків. Посилається на дослідження судом майже усіх доказів у кримінальному провадженні та ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме останній визнав свою вину, поступово відшкодовує завдані моральні збитки та попросив вибачення в потерпілих. Також вказує, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, є учасником бойових дій.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати судове рішення та обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вимог кримінального процесуального закону та достатньо обґрунтував своє рішення.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_8 , та продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та виправдовують обраний запобіжний захід.

Отже, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що загрожує йому у разі доведення винуватості, реальними залишаються ризики, зазначені в оскаржуваній ухвалі: переховування ОСОБА_8 від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків.

На думку колегії суддів, ризики, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Дані, які позитивно характеризують ОСОБА_8 та на які вказує захисник, не є достатнім стримуючим фактором у запобіганні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.03.2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4