ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/174/25
провадження № 1-кп/691/240/25
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2025 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 (участь в режимі відеоконференції із Звенигородського районного суду Черкаської області), потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, кримінальне провадження № 0001546 відомості 30.11.2024 внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 347, ч. 2 ст. 345 КК України,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2025 року із Звенигородської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт з додатками за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 347, ч. 2 ст. 345 КК України, у кримінальному провадженні № 0001546 від 30.11.2024 року.

18.02.2025 вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

18.03.2025 в підготовче судове засідання прибули прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 (участь в режимі відеоконференції зі Звенигородського районного суду Черкаської області), потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 (доставлений під вартою).

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити справу до судового розгляду на підставі обвинувального акту. Вважає, що під час досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були дотримані вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувачльного акту не вбачає.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вважають за можливе призначити справу до судового розгляду. Та, просили прийняти поданий через канцелярію суду цивільний позов на відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_7 та зхисник ОСОБА_4 (кожен окремо) проти призначення судового розгляду не заперечували.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення справи до судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 347, ч. 2 ст. 345 КК України, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 315 КПК України передбачено, що якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 - 4 частини 3 статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Так, обвинувальний акт, що складений старшим слідчим СВ Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітаном поліції ОСОБА_8 за формою і змістом відповідає вимогам статті 291 КПК України, при його затвердженні 14.02.2025 начальником Шполянського відділ Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 дотримано вимоги процесуального закону.

При проведенні підготовчих дій підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1- 4 частини 3 статті 314 КПК України, не встановлено, перешкоди для призначення провадження до судового розгляду відсутні. Підстав для закриття провадження, згідно ст. 284 КПК України не вбачається. Підстав для повернення обвинувального акту прокурору не встановлено. Прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності. Вказане кримінальне провадження підсудне Городищенському районному суду Черкаської області. Порушень вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, не виявлено. Під час проведення досудового розслідування були дотримані вимоги КПК України про забезпечення обвинуваченому права на захист.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб з утриманням у державній установі "Черкаський слідчий ізолятор", підтримавши подане 14.03.2025 в суд відповідне клопотання, з тих підстав, що ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області 27.02.2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 18.03.2025 включно, який був обраний 02.12.2024 року. 30.11.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 347, ч. 2 ст. 345 КК України. ОСОБА_7 обвинувачується в умисному пошкодженні майна, що належить працівникові правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням службових обов`язків працівником правоохоронного органу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 347 КК України та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. Необхідність продовження стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності і проти громадського порядку та моральності, а також проти встановленого порядку несення військової служби, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 407, ч. 1 ст. 296 КК України; при цьому останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 347 КК України, тобто проти авторитету органів державної влади, а тому є підстави вважати, що під острахом кримінальної відповідальності усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення вказаних кримінальних правопорушень, з метою уникнення покарання він може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду; - незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідки та потерпілий, які допитані під час досудового розслідування на даний час не надали показання в суді, існує ризик того, що обвинувачений, якому відомі їх місця проживання та з деяким із свідків має близькі відносини може незаконно впливати на них, шляхом здійснення психологічного тиску, вмовлянь або погроз з метою зміни ними показань на його користь тощо; - вчинити інше кримінальне правопорушення, перебуваючи на волі, цілком ймовірно, що ОСОБА_7 продовжуватиме вчиняти кримінальні правопорушення. Він є раніше судимою особою, судимість у якого у встановленому законом порядку не знята та не погашена, зокрема: 07.02.2024 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 296 КК України до 4 місяців арешту. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2024 замінено покарання у вигляді 4 місяців арешту на 8 місяців пробаційного нагляду. Також слід врахувати негативну характеристику обвинуваченого, відсутність у нього міцних соціальних звязків, відсутність офіційної роботи. Забезпечити належну поведінку ОСОБА_7 та запобігти вище зазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На підтвердження ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, просив долучити до матеріалів провадження копію вироку, ухвали та листа органу пробації. Ризики, які були підставою для обрання та продовження строку тримання під вартою, на даний час не перестали існувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_4 (кожен окремо) заперечують проти задоволення клопотання прокурора. Захисник вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, з огляду на ст. ст. 314, 315 КПК України. Конституційним судом України, було роз`яснено, що вирішення питання про продовження чи обрання запобіжного заходу залежить від стадії розгляду кримінального провадження, запобіжний захід тримання під вартою було обрано та продовжено під час досудового розслідування. На даний час потрібно розглядати питання саме обрання запобіжного заходу, а не продовження. Вважає, що прокурором не дотримана процедура. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 є учасником бойових дій, особою з інвалідністю, має місце перебування, що може підтвердити мати обвинуваченого, яку просив допитати як свідка. З приводу характеризуючих даних, проводилась експертиза, де чітко розписано, що обвинувачений отримав психологічні травми (контузії) та інші, ці особи є вразливими, позитивно характеризується за місцем проживання, немає критичної необхідності утримувати під вартою, так як обвинуваченому інкримінується не тяжкий злочин, він віддавав своє здоров`я/життя на захист Батьківщини. Просить надалі обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не повязаний з триманням під вартою.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підтримали думку прокурора. З огляду на вчиненні дії обвинуваченим, та те, що проживають один від одного неподалік, при зміні запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, їх життя буде під заргозою.

Суд, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, заслухавши учасників процесу, та допитавши як свідка матір обвинуваченого ОСОБА_10 , яка зазначила, що син (обвинувачений) дружив з потерпілим, допомагав по господарству, з 2014 по 2018 рік проходив службу в ЗСУ, отримує пенсію і їй допомагає, зі служби має лише позитивні харктеристики, має хвороби, поребує лікування, та дослідивши клопотання прокурора, матеріали, які надані сторонами, приходить до наступного.

Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод та ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Згідно статтей 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його звязки з суспільством.

Частина 3 статті 315 КПК України встановлює, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Суд, згідно норм КПК України, до спливу продовженого строку зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України ризикам.

Тримання під вартою, за нормами частини 1 статті 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження дії запобіжного заходу, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (справи), 30.11.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правпорушень, передбачених ч. 1 ст. 347, ч. 2 ст. 345 КК України. 02.12.2024 року ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області, ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 28.01.2025, який є продовженим, по 18.03.2025 згідно ухвали від 27.02.2025 року. Підставою для обрання і надалі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та/або свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до статті 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка б давала суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (стаття 22 КПК України).

При цьому, твердження сторони захисту про порушення прокурором порядку (норм КПК України) щодо внесення клопотання про продовження дії запобіжного заходу на стадії підготовчого провадження, про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, як і можливість обрання запобіжного заходу не пов`язного з тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження під час вирішення питання про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому ОСОБА_7 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Приймаючи до уваги, що встановлені судом обставини при обранні (продовженні) міри запобіжного заходу не змінилися, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його характеризуючі дані (за місцем проживання характеризується посередньо, є особою з інвалідністю ІІІ групи, учасником бойових дій, раніше судимий, судимість у якого у встановленому законом порядку не знята та не погашена, зокрема: 07.02.2024 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 296 КК України до 4 місяців арешту, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2024 замінено покарання у вигляді 4 місяців арешту на 8 місяців пробаційного нагляду), та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується останній (у стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану на території України, використовуючи найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки злочинів, які вчиняються в умовах воєнного стану) а також тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, ризики, які стали підставою для обрання (продовження) дії запобіжного заходу, що передбачені ст. 177 КПК України не зникли, судовий розгляд обвинувального акту не розпочато (призначено на 27.03.2025), остаточне судове рішення у даному кримінальному провадженні не може бути прийнято у строк до 18.03.2025 включно, строк якого спливає, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є обгрунтованим та доведеним в суді.

Даних, які б вказували на неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не встановлено.

Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим (доведеним) ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (стаття 197 КПК України).

Враховуючи, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 спливає 18.03.2025 року, суд вважає за необхідне продовжити такий на 60 днів, тобто до 17.05.2025 року включно, з наведених вище мотивів та підстав.

Об`єктивних даних, які б свідчили що вказаний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено.

Згідно статті 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду, суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду, який має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 314-316, 369, 372, 392 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001546 відомості 30.11.2024 внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 347, ч. 2 ст. 345 КК України, у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться о 14 годині 30 хвилин 27.03.2025 року в приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області (адреса: вул. Травнева, 9, м. Городище, Черкаського району, Черкаської області).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді триманні під вартою, задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 347, ч. 2 ст. 345 КК України, продовжити на 60 діб до 17.05.2025 року (включно).

Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Роз`яснити, що учасники процесу не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу впродовж судового розгляду кримінального провадження.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні одноособово.

Викликати в судове засідання сторін кримінального провадження (прокурора, потерпілих, захисника, обвинуваченого.)

Роз`яснити учасникам провадження про їх право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за їх письмовим клопотанням.

Ухвала може бути оскаржена (в частині продовження строку тримання під вартою) в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Копію ухвали направити до Державної установи "Черкаський слідчий ізолятор", та вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Повний текст ухвали виготовлено 19.03.2025 року.

Суддя ОСОБА_1