Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/3535/25
Провадження №1-кп/523/1109/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

21.03.2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000196 від 04 лютого 2025 року із звинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ірпені, Бучанського р-ну, Київської обл., громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, утримуючого три неповнолітні дитини співмешканки, працевлаштованого, засудженого:

вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року, за ч.2 ст.263 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, звільненого від його відбування, із застосуванням ст.ст.75,76 цього ж кодексу, з іспитовим строком 1 рік;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Феодосії, АР Крим, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, утримуючого неповнолітню дитину, не працевлаштованого, засудженого:

- вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14 січня 2022 року, за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого від його відбування, із застосуванням ст.ст.75,76 цього ж кодексу, з іспитовим строком 2 роки і 6 місяців;

- вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року, за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 цього ж кодексу, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого від його відбування, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з іспитовим строком 3 роки;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

Близько 14 години 20 хвилин 04 лютого 2025 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи біля будівлі магазину «Бонус», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Червона, 5/1, достовірно знаючи про запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України воєнний стан, дія якого була неодноразово продовжена іншими Указами Президента України, затвердженими відповідними їм Законами України, діючи за попередньою змовою групою осіб, з раптово виниклим корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, долаючи можливий опір, застосували до малознайомого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , насильство, яке не було небезпечним для життя і здоров`я останнього, а саме, один удар рукою ОСОБА_6 в область обличчя потерпілого, що спричинило тому визнане в якості легкого тілесного ушкодження садно спинки носу, а також два удари рукою ОСОБА_7 в область ніг та тулубу потерпілого, після чого відкрито заволоділи наступним майном останнього: портмоне (без матеріальної цінності для останнього), з поміщеними до нього грошовими коштами в сумі 7000 грн та 3 долара США (згідно офіційного курсу НБУ дорівнювало 125,13 грн), а також мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 10», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 2000 грн, з сім-карткою № НОМЕР_3 , якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 9125,13 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав повністю та показав, що у вищезазначені дату, час і місці він посварився із малознайомим потерпілим з приводу допущеної тим непристойної, на його думку, поведінки по відношенню до співмешканки обвинуваченого. Він, в присутності раніше знайомого ОСОБА_7 , вдарив ліктем руки в обличчя ОСОБА_8 , від чого той впав. В наступному обидва обвинувачених, перебуваючи над лежачим потерпілим, разом перевірили вміст кишень одягу останнього, під час чого ОСОБА_6 забрав собі портмоне, в якому згодом відшукав лише 3 долара США та одну купюру в 500 грн, які привласнив. Обвинувачений припускає, що в портмоне могла бути схована і більша сума грошей, проте він, бажаючи негайно позбутися викривального доказу, поспіхом викинув це портмоне у смітник, тобто не перевіряв всі його відділення. Що саме забрав у потерпілого ОСОБА_7 він не побачив. Про вчинене жалкує, щиро кається.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому визнав повністю та показав, що у вищезазначені дату, час і місці він, прямуючи до аптеки, зустрів раніше знайомих ОСОБА_6 із співмешканкою останнього. Раптово у ОСОБА_6 виник конфлікт із раніше незнайомим чоловіком, якому той наніс удар рукою в обличчя, що призвело до падіння потерпілого. Лежачий на землі ОСОБА_8 став відбиватися, махаючи ногами, чим зачепив і ОСОБА_7 , на що обвинувачений також наніс тому два удари рукою в область ноги та тулубу. В наступний момент обвинувачений побачив під тулубом потерпілого належний останньому мобільний телефон. Маючи матеріальні труднощі, він забрав цей телефон із собою, а в подальшому реалізував іншій особі, розраховуючи пізніше отримати від покупця близько 1000 грн. Про вчинене жалкує, щиро кається.

Отримавши показання кожного із обвинувачених, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченими та захисниками, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Таким чином суд вважає доведеним вчинення обвинуваченими наступних дій.

Близько 14 години 20 хвилин 04 лютого 2025 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи біля будівлі магазину «Бонус», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Червона, 5/1, достовірно знаючи про запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України воєнний стан, дія якого була неодноразово продовжена іншими Указами Президента України, затвердженими відповідними їм Законами України, діючи за попередньою змовою групою осіб, з раптово виниклим корисливим мотивом та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, долаючи можливий опір, застосували до малознайомого ОСОБА_8 насильство, яке не було небезпечним для життя і здоров`я останнього, а саме, один удар рукою ОСОБА_6 в область обличчя потерпілого, що спричинило тому визнане в якості легкого тілесного ушкодження садно спинки носу, а також два удари рукою ОСОБА_7 в область ніг та тулубу потерпілого, після чого відкрито заволоділи наступним майном останнього: портмоне (без матеріальної цінності для останнього), з поміщеними до нього грошовими коштами в сумі 7000 грн та 3 долара США (згідно офіційного курсу НБУ дорівнювало 125,13 грн), а також мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 10», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 2000 грн, з сім-карткою № НОМЕР_3 , якими розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 9125,13 грн.

Зазначені дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного окремо, суд кваліфікує за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а щодо ОСОБА_7 також і повторно.

Судом розглянуто цивільний позов, заявлений до обвинувачених потерпілим ОСОБА_8 , про стягнення невідшкодованої частини спричиненої майнової шкоди в розмірі 6500 грн, з яким обвинувачені повністю погодилися.

Вирішуючи зазначений позов, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. У відповідності з ч.1 ст.1166 та ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана потерпілому від злочину, відшкодовується в повному обсязі особою, яка вчинила злочин та завдала цю шкоду.

Обвинувачені пояснили, що не мають можливості відшкодувати спричинену майнову шкоду, а її розмір доводиться змістом доведеного в суді обвинувачення, у зв`язку із чим, позов підлягає задоволенню.

Заявлені органом досудового розслідування до відшкодування з обвинувачених процесуальні витрати на суму 6367,20 грн, пов`язані з проведенням в справі експертизи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 цього ж Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному окремо, суд визнає щире каяття в якості обставини, яка пом`якшує покарання, а також констатує про відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд також враховує дані про кожного із обвинувачених як про особу, яка має незняту та непогашену судимість, має власну сім`ю, з обов`язком утримання дітей, показує про працевлаштування за робітничим фахом, не перебуває на спеціалізованому обліку в медичних установах, посередньо характеризується за місцем проживання.

Щодо ОСОБА_7 суд також враховує отримані дані про наявність у того низки хронічних, в тому числі і невиліковних, захворювань, вживання ним з 2023 року наркотичних речовин, а також ознаку повторності за вчинення кримінально караних діянь проти власності.

З урахуванням викладеного, даних про особу кожного із винуватих, суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого діяння, факти попередніх засуджень за вчинення інших злочинів, положень ч.3 ст.78 КК України, а також роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в частині неприпустимості повторного звільнення засудженого від відбуття покарання з випробуванням, якщо цією особою було вчинено новий злочин під час іспитового строку, суд вважає, що вищевикладене не дозволяє застосувати до кожного із обвинувачених після призначення остаточного покарання положення ст.ст.69,75,76 КК України, у зв`язку із чим, необхідно допустити подальшу ізоляцію ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного окремо, від суспільства, з наступним його поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тобто визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Долю долучених до матеріалів кримінального провадження речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України, із скасуванням накладеного на них арешту.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до зазначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року та визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 1 (один) день.

На підставі ч.5 ст.72 цього ж кодексу зарахувати ОСОБА_6 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період часу з 04 лютого 2025 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 04 лютого 2025 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід залишити попередній - тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на суму 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн 60 коп.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до зазначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 10 (десять) днів.

На підставі ч.5 ст.72 цього ж кодексу зарахувати ОСОБА_7 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період часу з 04 лютого 2025 року до дня набрання вироком законної сили, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 04 лютого 2025 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід залишити попередній - тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на суму 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн 60 коп.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , спричинену майнову шкоду в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн.

Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів:

- оптичний диск із відеозаписами з камер відеоспостереження зберігати в матеріалах досудового розслідування;

- наручний годинник марки «AMST», мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_8 ;

- чоловічу жилетку світло фісташкового кольору повернути ОСОБА_7 .

Арешт, накладений на вищезазначені речові докази, - скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси впродовж 30 днів з дня його проголошення, а ув`язненими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1