Справа № 487/3130/21
Провадження № 1-в/487/216/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2024 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання начальника Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, українця, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , засудженого:

- 24.10.2023 вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням строком на два роки

ВСТАНОВИВ:

13.09.2024 року начальник Заводського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2023 року, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.

У судове засідання представник органу виконання покарання не з`явився, начальник Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_5 надала заяву, в якій зазначила, що подання підтримує, просить розглянути справу без її участі.

У судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив прийняти на розсуд суду.

Засуджений у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню виходячи з такого.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2023 ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому статочне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.09.2023 року, у вигляді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на два роки, та на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок набрав законної сили 24.11.2023.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст. 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Згідно з вироком встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом, що мав місце 01.03.2021, загальна вартість викраденого ним майна становить 496,20 грн.

При цьому за вироком Заводського районного суду міста Миколаєва 21.09.2023 року, який було враховано при призначенні остаточного покарання, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодом, що мав місце 04.11.2019, загальна вартість викраденого ним майна становить 1615,00 грн.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 гривні, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість .

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням вищезазначених обставин на час розгляду подання втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна відповідальність ОСОБА_4 .

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 .

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На підставі викладеного суд доходить до висновку, що подання начальника Заводського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, підлягає задоволенню та ОСОБА_4 слід звільнити від покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2023.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Заводського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2024 за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ч. 2 ст.74 КК України, у зв`язку із усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

На ухвалу може бути подана апеляція в Миколаївський апеляційний суд протягом семи днів з моменту її винесення.

Суддя ОСОБА_1