ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/280/25 Справа № 697/1653/24 Категорія: ч.2 ст. 286-1 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника-

представника потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси врежимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Келеберда, Канівського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000,00 грн. із позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 22718,68 грн.

Арешт накладений ухвалою Канівського міськрайонного суду від 14.06.2024 по справі №697/1289/24 на автомобіль марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл марки «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_2 скасований.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку районного суду ОСОБА_9 , 12 червня 2024 року, близько 20 год. 55 хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , експлуатація, якого згідно з висновком експерта № СЕ-19/124-24/9176-ІТ від 04.07.2024 забороняється через невідповідність товщини гальмового диску коліс передньої вісі вимогам підприємства-виробника, відповідно до вимог п. 31.4.1 а) Правил дорожнього руху України, під час руху перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 05-3-08/1438 від 21.06.2024; № 02-01/571 від 28.06.2024, у крові ОСОБА_10 виявлено етиловий алкоголь в концентрації 0,69 проміле, вказана концентрація алкоголю в крові зумовлює легкий сп`янінь алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рухаючись в с. Ліпляве Черкаського району Черкаської області по проїзній частині вул. Шевченка зі сторони с. Келеберда Черкаського району Черкаської області в напрямку до вул. Центральна с. Ліпляве, поблизу будинку № 66 по вул. Шевченка в с. Ліпляве, діючи необережно на дорозі із двостороннім рухом які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, перетнув горизонтальну дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху для об`їзду перешкод на дорожньому покритті у вигляді вибоїн, не реагував на зміну дорожньої обстановки, не надав перевагу у русі мотоциклу марки «Viper ZJ 150-2R» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по проїзній частині вул. Шевченка с. Ліпляве в зустрічному напрямку руху, тобто зі сторони вул. Центральна у напрямку до с. Келеберда Черкаського району Черкаської області та допустив зіткнення з вказаним мотоциклом на його смузі руху. В наслідок чого водій мотоциклу ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритих переломів стегнової кістки та обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, що відповідно висновку медичної судово-медичної експертизи №02-01/650 від 26.07.2024, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні, а пасажир мотоциклу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани м`яких тканин колінного суглобу, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/603 від 09.07.2024, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вказана дорожньо-транспортна пригода та отримання потерпілим ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, згідно з висновком судово-медичної експертизи №02-01/650 від 26.07.2024, та порушенням водієм автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції згідно з висновками судово-медичних експертиз № 05-3-08/1438 від 21.06.2024; № 02-01/571 від 28.06.2024 та порушення водієм ОСОБА_13 вимогам п. 1.1 та п. 11.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено, згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №444/24-23 від 26.07.2024 перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій засудженого просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_14 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, суд першої інстанції призначив покарання, яке є недостатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів. Окрім того, суд не виклав обґрунтування співмірності призначеного Румині покарання вчиненому ним кримінальному правопорушенню, враховуючи, що призначене йому покарання у виді штрафу в силу статті 51 КК України посідає перше місце в системі кримінальних покарань та вважається найбільш м`яким. До того ж обвинувачений Румина порушив Правила дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, а встановлені місцевим судом пом`якшуючі обставини істотно не знижують його тяжкість. Суд першої інстанції, застосовуючи положення ст.69 КК України не навів переконливих мотивів свого рішення, як і того, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді штрафу буде сприяти досягненню мети покарання, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до м`якості призначеного покарання, яке не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Просить ухвалити новий вирок, яким засудити його за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначити покарання у виді 3 років 2 місяці позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи представника потерпілого, захисника та обвинуваченого ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Цих вимог закону місцевим судом дотримано не було.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого Румини у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.286-1 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на підставі об`єктивних доказів, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції та яким надана відповідна оцінка, що не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Дії Румини судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286-1 КК України та не оспорюються сторонами кримінального провадження, тому суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.

Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Проте зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а саме про можливість застосування вимог ст.69 КК України та призначення більш м`якого покарання у виді штрафу.

Норма статті 69 КК України, передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Обираючи вид покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких, вчинений в стані алкогольного сп`яніння, а саме, ОСОБА_15 діючи необережно на дорозі із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, перетнув горизонтальну дорожню розмітку (вузьку суцільну лінію) та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху для об`їзду перешкод на дорожньому покритті у вигляді вибоїн, не реагував на зміну дорожньої обстановки, не дав перевагу у русі мотоциклу та допустив зіткнення з даним мотоциклом.

Приділяючи увагу позитивній характеристиці обвинуваченого за місцем проживання, визнанню провини в повному обсязі, каяттю, добровільному відшкодування заподіяної шкоди потерпілому, активне сприяння розкриттю злочину, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілого, який просив не призначати покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, місцевий суд не звернув уваги на наслідки, що настали від кримінального правопорушення ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритих переломів стегнової кістки та обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні, а пасажир мотоциклу ОСОБА_12 отримав легкі тілесні ушкодження.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання Румині за ч.2 ст.286 - 1 КК України, колегія суддів, у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, вину визнав повністю, активне сприяння розкриттю злочину, вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, до кримінальної відповідальності притягується вперше, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, позицію потерпілого ОСОБА_11 , який просив призначити обвинуваченому покарання без позбавлення волі, відсутність цивільного позову.

В якості обставин, що пом`якшує покарання, колегія суддів враховує обставини встановлені судом першої інстанції, а саме: щире каяття, визнання вини, добровільне відшкодування завданого збитку та надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. При цьому обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора про те, що визнання вини Румини та дача ним показань не вказують на активне сприяння з боку обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення, а лише свідчать про усвідомлення ним невідворотних наслідків у вигляді понесення покарання за скоєне.

Колегія суддів зауважує, що порушення Правил дорожнього руху особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не випадково було відокремлено законодавцем в окремий склад кримінального правопорушення, саме у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю в порівнянні з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.286 КК України.

Таким чином, позиція потерпілого та його захисника, які просили не позбавляти обвинуваченого волі, а також обставина відшкодування йому в повному обсязі завданої шкоди, у цій справі не мають вирішального значення з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого Румині діяння у сфері безпеки руху.

Колегія суддів приходить до висновку, що застосовуючи положення ст.69 КК України та призначаючи за ч.2 ст.286-1 КК України покарання у виді штрафу не буде сприяти досягненню мети покарання.

З урахуванням викладеного, призначаючи покарання Румині, колегія суддів дотримуючись Загальної частини в межах Особливої частини, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, вважає необхідним призначити Румині мінімальне покарання з межах санкції ч.2 ст.286-1 КК України 3 роки позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому колегія суддів враховує постанову ВС ККС від 15 червня 2023 року у справі № 170/667/21, в якій зазначено, що водій, який порушив правила безпеки дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, не може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням. Навіть за умови щирого каяття, відшкодування збитків потерпілому і відсутності заперечень з боку останнього на таке звільнення.

Враховуючи вищевикладене і ту обставину, що Румина порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, він не може бути звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і законодавство у даному випадку передбачає пряму заборону.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначеного Румині покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2024 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за

ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2024 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя -

Судді