Справа № 204/2403/25
Провадження № 1-кп/204/742/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000280 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04 червня 2024 року,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, оскільки обвинувальний акт підсудний Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська, підстави для його повернення відсутні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 вважала за неможливим призначення обвинувального акту до судового розгляду та заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. В обґрунтування свого клопотання зазначила, що в обвинувальному акті, попри правову визначеність та вимоги закону, не викладено і жодним чином не конкретизовано суттєві фактичні обставини даного кримінального провадження, що стосуються висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, й визначеність щонайменше яких є передумовою справедливого судового розгляду, а саме: на підставі яких розпорядчих (нормативних) актів і документів та з якого часу ОСОБА_8 входила (входить) до складу військово-лікарської комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 як лікар-терапевт і, окремо, як голова комісії; не вказано й не визначено, який статус установи/організації (штатна чи позаштатна) має (мала станом на час вчинення кримінальних правопорушень) ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входила (входить) ОСОБА_8 у її відповідному службовому становищі; не визначено, у яких відносинах з іншими фігурантами висунутого обвинувачення, окремо у яких службових відносинах, знаходиться та знаходилась ОСОБА_8 ; у цілому передусім не визначено, з ким саме ОСОБА_8 перебуває та перебувала у службових відносинах підпорядкування і підлеглості; не визначено та не конкретизовано, яким саме чином й з боку кого було здійснено відповідний вплив на ОСОБА_8 , як на лікаря і на голову військово-лікарської комісії; відсутнє жодне посилання на відомості, на підставі яких ОСОБА_8 , й яким саме чином, за висновком органу досудового розслідування, була поінформована, а відтак повинна була мати обізнаність з приводу намірів певних осіб перетинати або не перетинати державний кордон; відсутнє жодне посилання на відомості, на підставі яких ОСОБА_8 , й яким саме чином, за висновком органу досудового розслідування, була поінформована з приводу того, станом на який час, діючи спільно з ким саме, конкретно яким саме особам та які конкретно визначені засоби вона у цьому зв?язку повинна буде надавати; не вказано і не визначено, коли та від кого саме ОСОБА_8 , за висновком органу досудового розслідування, мала дізнатися про намір ОСОБА_12 перетнути або не перетинати державний кордон; не вказано і не визначено, з якою метою ОСОБА_8 , за висновком органу досудового розслідування, мала намір вносити неправдиві відомості до картки від 09 березня 2022 року обстеження та медичного огляду ОСОБА_12 ; не вказано і не визначено, коли та від кого саме ОСОБА_8 , за висновком органу досудового розслідування, мала дізнатися про намір ОСОБА_13 перетнути або не перетинати державний кордон; не зазначено, у складі яких осіб ОСОБА_8 , за висновком органу досудового розслідування, вносила відповідні відомості до медичної документації ОСОБА_14 ; не зазначено, у складі яких осіб ОСОБА_8 , за висновком органу досудового розслідування, вносила відповідні відомості до медичної документації ОСОБА_13 ; не зазначено, на підставі яких відомостей й де саме, за висновком органу досудового розслідування, знаходилися громадяни ОСОБА_12 і ОСОБА_13 станом на час вказаний у медичній документації, проходження кожним з них військово-лікарської комісії, у відповідності до чого голова та інші члени військово-лікарської комісії мали бути обізнаними про їхню відсутність/підміну особи; відсутнє жодне посилання на інформацію, що стосується стану здоров?я ОСОБА_12 , якій, за висновком органу досудового розслідування, на відповідний період часу не відповідали би відомості, внесені до картки від 09 березня 2022 року обстеження та медичного огляду ОСОБА_12 ; відсутнє жодне посилання на інформацію, що стосується стану здоров`я ОСОБА_13 , якій, за висновком органу досудового розслідування, на відповідний період часу не відповідали би відомості, внесені до картки від 13 лютого 2023 року обстеження та медичного огляду ОСОБА_13 ; не викладено і не визначено, яка інформація, замість тієї, що була вказана, мала, за висновком органу досудового розслідування, бути вказаною ОСОБА_8 , та іншими уповноваженими особами у певній документації ОСОБА_12 як така, що відповідає дійсності; не викладено і не визначено, яка інформація, замість тієї, що була вказана, мала, за висновком органу досудового розслідування, бути вказаною ОСОБА_8 та іншими уповноваженими особами у певній документації ОСОБА_13 як така, що відповідає дійсності; не зазначено, безпосередньо хто та безпосередньо яким чином забезпечував проходження ОСОБА_12 і ОСОБА_13 військово-лікарської комісії за умови їхнього місцезнаходження у певному іншому місці. Відтак, зміст подій, про існування яких стверджується органом досудового розслідування, викладається та формулюється в обвинувальному акті лише узагальнено, утім стисло, нечітко, неточно і відірвано від їх цілісного контексту, без жодних належних викладень, визначення і конкретизації фактичних обставин, які мають суттєве значення й надалі повинні бути неупереджено, всебічно, повно і об?єктивно встановлені та оцінені судом з метою правильного, обґрунтованого і вмотивованого висновку про винуватість чи невинуватість ОСОБА_8 у пред?явленому обвинуваченні. У свою чергу, за відсутністю, усупереч вищевказаним вимогам ст. 291 КПК України, викладу в обвинувальному акті означених вище фактичних обставин кримінальних правопорушень та належного формулювання висунутого обвинувачення, суд у межах підготовки до судового розгляду, як наслідок, буде позбавлений і можливості дійти обґрунтованого висновку щодо належності викладення правової кваліфікації кримінальних правопорушень згідно із висунутим обвинуваченням. 03 березня 2025 року стороною захисту, ознайомлюючись із матеріалами кримінального провадження, відомості у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 04 червня 2024 року та у якому повідомлено про підозру ОСОБА_8 , у тому числі, зважаючи на вищевказані обставини, було подано клопотання прокурору - керівнику Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про виділення матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_8 в окреме провадження згідно із ст. 217 КПК України та про закриття відносно неї кримінального провадження на підставі ст. 284 ч. 1 п.п. 1-3 КПК України, у зв?язку із відсутністю події кримінальних правопорушень та за відсутністю в її діях складу вказаних кримінальних правопорушень, а також за відсутністю достатніх доказів для доведення її винуватості у суді та вичерпанням можливості їх отримати. Проте, одразу після цього, того ж самого дня, тобто 03 березня 2025 року відносно ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону було затверджено обвинувальний акт, без прийняття прокурором відповідного процесуального рішення згідно з його процесуальними повноваженнями, передбаченими ст.ст. 9, 36, 283 КПК України. У свою чергу, слідчим одразу ж було вручено копію обвинувального акта обвинуваченій ОСОБА_8 , незважаючи на те, що стороною захисту було повідомлено про заявлення перед прокурором відповідного клопотання, без вирішення якого, з огляду на встановлену нормами кримінального процесуального закону логічну послідовність процесуальних дій, обвинувальний акт не міг бути затверджений згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК України, оскільки цьому повинна була передувати перевірка прокурором наявності чи відсутності підстав для виділення в окреме провадження матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_8 та для закриття відносно неї кримінального провадження (статті 9 та 36, 217, пункт 1 частини другої статті 283, частина перша статті 291 КПК України). Ураховуючи посилання в обвинувальному акті на певні фактичні обставини як на такі, що вже встановлені під час досудового розслідування, належний практичний механізм усунення під час судового розгляду зазначених вище невідповідностей обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону відсутній. Тому, невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону не може бути усунуто шляхом наступної зміни прокурором обвинувачення в суді, а, до того ж, сам по собі факт прогнозування такої зміни обвинувачення від самого початку судового провадження у першій інстанції насамперед, істотно порушуватиме принципи рівності та змагальності сторін, чим виключатиметься й неупередженість судового розгляду. Просила обвинувальний акт у кримінальному провадженні повернути прокурору.

ОСОБА_8 підтримала клопотання захисника. Вважала, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 вважав за неможливим призначення обвинувального акту до судового розгляду. Заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що, ознайомившись з титульною сторінкою обвинувального акту вбачається, що в назві обвинувального акту зазначено в якості номера кримінального провадження «0000280» від 04 червня 2024 року, а за текстом обвинувального акту зазначено номер кримінального провадження «0000044» від 04 червня 2024 року. Таким чином, відповідно до змісту обвинувального акту докази та суть обвинувачення, на яке посилається в обвинувальному акті прокурор, стосується матеріалів кримінального провадження не «0000280», а кримінального провадження «0000044». При цьому, жодних відомостей щодо об`єднання, виділення та відношення між вказаними кримінальними провадженнями за текстом обвинувального акту не має. З огляду на зазначене, сторона захисту вважає, що вказані розбіжності в подальшому можуть призвести до неможливості розгляду обвинувального акту по суті, суперечності доказів (як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту), та інших питань, що вплинуть на розгляд справи по суті, в тому числі на об`єктивність постановлених судом рішень. При цьому, сторона захисту не має відомостей щодо кримінального провадження № 0000044, з матеріалами кримінального провадження № 0000044 не знайомилась. Таким чином, з огляду на наявність посилання в обвинувальному акті на декілька кримінальних проваджень, з різними реєстраційними номерами, приводить до правової невизначеності та суперечить приписам п.1 ч. 2 ст. 291 КПК України. Крім цього, у формулюванні обвинувачення, не встановлені обставини, що містять дані про розподіл ролей, виду співучасті як щодо ОСОБА_9 , так і щодо ОСОБА_10 , так і щодо інших невстановлених осіб (про наявність яких зазначено в обвинувальному акті), за наявності таких згідно інкримінованого обвинувачення. Крім цього, органом досудового розслідування не було викладене чітке формулювання обвинувачення ОСОБА_9 в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України. Що, у свою чергу, за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та належно викладених фактичних обставин злочину, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення. Просив повернути обвинувальний акт прокурору. Крім цього, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, а саме зменшення розміру застави. В обґрунтування клопотання зазначив, що 09 жовтня 2024 року слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в межах справи 202/9574/24, обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 09 жовтня 2024 року з можливістю внесення застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб 605 600,00 грн. 10 жовтня 2024 року частину застави в розмірі 305600,00 грн. було сплачено ОСОБА_15 , іншу частину в розмірі 300000,00 грн. було сплачено ОСОБА_16 . Сторона захисту акцентує увагу суду, що наразі відпали ризики, які вказані в ст. 177 КПК України та які були визначені слідчим суддею в ухвалі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі 202/9574/24 від 09 жовтня 2024 року, з огляду на наступне. Відсутній ризик щодо можливого переховування ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та/або суду, або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. За час досудового розслідування, жодних порушень в діях ОСОБА_9 не зафіксовано, оскільки він прибував за кожною вимогою до слідчого, прокурора та виконував всі покладені на нього обов`язки, згідно КПК України та ухвали слідчого судді. Доказів того, що з дня відкриття кримінального провадження ОСОБА_9 намагався переховуватися від органів досудового розслідування, у органів досудового розслідування немає. ОСОБА_9 має постійне місце проживання, під час досудового розслідування з`являвся на всі виклики слідчого, є раніше не судимою особою, має родину, має дружину, виховує дітей. Обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, - усі вказані факти підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами та є за своєю суттю стримуючими факторами для обвинуваченого виконувати усі вимоги слідства та суду та свідчать про те, що він виконуватиме вимоги чинного законодавства. Фактично на сьогоднішній день сторона обвинувачення не може довести існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки прокурор обґрунтовував існування цього ризику лише фактом вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, його тяжкістю та припущеннями, що згідно існуючого законодавства України та норм міжнародного права є неприпустимим. Жодних інших обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та доказів, які обґрунтовуються ці обставини, стороною обвинувачення не надано. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Наразі закінчено досудове розслідування, зібрано всі докази, обвинувальний акт скеровано до суду. Таким чином, усі можливі і не можливі докази сторона обвинувачення вже мала би віднайти та зібрати, а відповідно можливості у будь-кого зі свідків чи обвинувачених знищувати чи спотворювати докази не може бути. Також, відсутній ризик незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, оскільки всі особи допитані, а їх покази містяться в матеріалах кримінального провадження. Крім того, згідно матеріалів кримінального провадження сторона обвинувачення стверджує, що провело низку обшуків та виїмок та вилучило всі необхідні докази, провело експертизи. Також, є відсутнім та не підтверджений стороною обвинувачення жодними доказами ризик можливого вчиненні іншого кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_9 з моменту вручення йому підозри бездоганно виконує покладені на нього обов`язки, жодним чином не вчиняв спроби перешкодити кримінальному провадженню, з`являвся на всі без виключення виклики слідчого, прокурора і суду, тощо. Також, наявність ризиків під час обрання запобіжного заходу було обґрунтовано в своїй більшості службовою діяльністю ОСОБА_9 та можливістю зловживанням обов`язками, перебуваючи на посаді начальника відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте на даний час це посилання втратило свою актуальність, оскільки 21 січня 2025 року обвинуваченого було звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я (Наказ Командувача військ ОК «СХІД» від 20 січня 2025 року № 32). Так, на даний час родина обвинуваченого є вимушеними переселенцями у зі`язку з окупацією території та веденням бойових дій на територіях, які прилягають до цієї громади, тому потребують коштів для проживання в місці, куди були вимушені переїхати. Протягом часу досудового розслідування ОСОБА_9 був відсторонений від посади та не отримував фінансове забезпечення, а на теперішній час, після звільнення зі збройних сил - не має місця роботи. Також, наразі погіршився фізичний стан (здоров`я) обвинуваченого ОСОБА_9 . Згідно свідоцтва про хворобу № 2522 встановлено діагноз ОСОБА_9 , а саме: гіпертонічна хвороба третьої стадії, гіпертрофія лівого шлуночку, атеросклеротичне ураження магістральних артерій голови, гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей, наслідки перенесення ішемічного інсульту та інше. Таким чином, ОСОБА_9 наразі потребує дороговартісного лікування, кошти на яке наразі у нього відсутні. З урахуванням викладених вище підстав, приймаючи до уваги теперішній фінансовий стан ОСОБА_9 та його родини, який суттєво погіршився з огляду на воєнний стан та наслідки активних бойових дій, є підстави для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід. Крім того зауважує, що станом на дату первісного обрання запобіжного заходу у сім`ї ОСОБА_9 були відсутні фінансові можливості для сплати застави, а тому вони були змушені звернутись до знайомих для її сплати. Однак, наразі, з огляду на погіршення економічного стану населення та довготривалі активні бойові дії, що призводить до погіршення фінансового стану населення та зростання безробіття, заставодавці звернулись до сім`ї ОСОБА_17 для повернення коштів, що були сплачені задля забезпечення застави. Таким чином, ОСОБА_9 наразі не має фінансової можливості забезпечити наявність застави в розмірі 605 600 грн та потребує зменшення розміру застави, оскільки наразі вона є непомірною для обвинуваченого. У зв`язку із чим просив змінити застосований до його підзахисного запобіжний захід та визначити розмір застави у вигляді 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, а іншу частину раніше сплаченої суми застави повернути заставодавцям. Також, просив раніше подане клопотання про повернення тимчасово вилученого майна не розглядати та залишити його без розгляду.

Окрім цього, захисником ОСОБА_7 суду були надані заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_16 про повернення застави платнику. В обґрунтування своїх заяв останні зазначили, що 09 січня 2024 року слідчим суддею Індустріального районного суду ОСОБА_19 в межах справи 202/9574/24 ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 09 жовтня 2024 року з можливістю внесення застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - 605 600,00 грн. Ними було прийняте рішення допомогти ОСОБА_9 та його родині - сплативши розмір визначеної застави, оскільки ОСОБА_9 їм знайомий впродовж тривалого часу і можуть охарактеризувати його виключно з позитивної сторони. Наскільки їм стало відомо - строк дії обов?язків продовжувався, 07 січня 2025 року слідчим суддею Індустріального районного суду ОСОБА_20 в межах справи 202/9574/24 обвинуваченому ОСОБА_9 було продовжено визначені попередньо судом обов?язки до 07 березня 2025 року. В період часу з 07 березня 2025 року по теперішній час клопотань про продовження (покладення обов?язків визначених ст.194 КПК) відносно ОСОБА_9 до суду стороною обвинувачення не спрямовувалось, отже строк дії запобіжного заходу скінчився. Наразі закінчено досудове розслідування, зібрано всі докази, обвинувальний акт скеровано до суду. Таким чином, наразі усі можливі і не можливі докази сторона обвинувачення вже мала би віднайти та зібрати, а відповідно можливості у будь-кого зі свідків чи обвинувачених знищувати чи спотворювати докази не може бути. Також, відсутній ризик незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, оскільки всі особи допитані, а їх покази містяться в матеріалах кримінального провадження. Доказів того, що з дня відкриття кримінального провадження ОСОБА_9 намагався переховуватися від органів досудового розслідування, у органів досудового розслідування немає. ОСОБА_9 має постійне місце проживання, під час досудового розслідування з`являвся на всі виклики слідчого, є раніше не судимою особою, має родину, дружину, виховує дітей. Просили змінити по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід на більш м`який та повернути сплачені ними у вигляді застави грошові кошти.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання свого захисника.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 вважав не можливим призначення обвинувального акту до судового розгляду, оскільки він не відповідає вимогам закону. Просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_21 підтримав думку свого захисника.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримала заявлені клопотання іншими захисниками та просила їх задовольнити, зазначивши, що під час складання обвинувального акту було допущено ряд значних помилок, що унеможливить належним чином провести розгляд кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок, під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203 км 17).

Згідно з положеннями ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Що стосується клопотань сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, суд зазначає наступне.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процессуальному документі.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором.

За змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що, виходячи з суті цієї статті, має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

В п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України мова йде про право суду повернути обвинувальний акт, якщо буде встановлено, що він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України. При цьому, оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акта підставою не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам КПК.

Питання про відповідність викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин чи досліджувати обставини кримінального провадження або докази на їх підтвердження чи спростування.

Щодо викладу правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, то суд вважає, що КПК України не дозволяє прокурору зазначати цю кваліфікацію на власний розсуд, прокурор має робити це з врахуванням того, що зібрані під час досудового розслідування докази визнані ним достатніми для складання обвинувального акта та того, що обов`язок доказування відповідно до ст. 92 КПК України покладається саме на прокурора.

В обвинувальному акті за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які стороною обвинувачення вважаються встановленими, зазначено у відношенні кожного обвинуваченого правову кваліфікацію його/її дій у відповідності до КК України.

Питання ж визначення правової кваліфікації дій обвинувачених у підготовчому судовому засіданні не передбачена КПК України та є передчасним.

При цьому судом враховується висновок Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Отже, що стосується викладу фактичних обставин справи та кваліфікації дії обвинувачених, процесуальний закон відносить це до дискреційних повноважень прокурора, а суд під час судового розгляду зобов`язаний перевірити наявність цих обставин на підставі досліджених доказів.

Щодо неповного встановлення фактичних обставин даних кримінальних правопорушень, а також неповного викладу фактичних обставин даних кримінальних правопорушень, некоректного формулювання обвинувачення та невірної кваліфікації даних кримінальних правопорушень, то дані обставини є предметом судового розгляду, а тому вказані обставини підлягають дослідженню судом саме на стадії судового розгляду та не можуть бути підставами для повернення обвинувального акту.

Крім того, ч. 1 ст. 338 КПК України передбачено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Вирішуючи зазначене клопотання, слід виходити із загальних засад кримінального процесу, серед яких диспозитивність, змагальність і рівність сторін в поданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, і положень, які регламентують взагалі можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в даному випадку запобіжного заходу і конкретний вибір того заходу, який в повній мірі зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зможе запобігти ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (стаття 201 КПК України).

Перелік підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту не передбачений кримінальним процесуальним законом, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого запобіжний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу.

При цьому, такі обставини мають бути новими, тобто такими, які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу, або не були відомі суду.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року до обвинуваченого ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а також було визначено розмір застави.

Також, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року було відсторонено ОСОБА_9 від посади начальника відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 80 строком на два місяці. Вподальшому, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було відмовлено у задоволенні клопотання про відсторонення ОСОБА_9 від посади.

Відповідно до платіжних інструкцій № 1 від 10 жовтня 2024 року громадянами ОСОБА_18 та ОСОБА_16 було внесено заставу за обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року за справою № 202/9574/24 провадження № 1-кс/202/6906/2024.

Відповідно до листа Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 11 жовтня 2024 року було надано заставодавцю ОСОБА_18 підтвердження надходження коштів на депозитний рахунок.

Таким чином, обвинуваченого ОСОБА_9 було звільнено із Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» 11 жовтня 2024 року, і із вказаної дати до ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Вподальшому, неодноразово строк дії обов`язків, у зв`язку із застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді застави продовжувався ухвалами слідчих суддів Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, останній раз строком до 07 березня 2025 року та вподальшому не продовжувались.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України вчинення яких, відповідно до обвинувального акту ставиться у провину ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень та додатковим покаранням за які є конфіскація майна.

Строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які були покладені на обвинуваченого ОСОБА_9 при обранні йому запобіжного заходу у вигляді застави, закінчився 07 березня 2025 року.

Слід зазначити, що доводи сторони захисту щодо необхідності зменшення розміру визначеної ОСОБА_9 застави зводяться до тверджень про скрутне матеріальне становище обвинуваченого, бездоганну процесуальну поведінку, відсутність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

Під час вирішення питання слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про визначення альтернативного запобіжного заходу було враховано суть пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та визначено, що саме визначений розмір застави, з одного боку є помірним та реальним для обвинуваченого, оскільки застава вже є внесеною, з іншого боку, сума залишається необхідно високою для перспективи втрати цих грошових коштів у разі неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Водночас ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі № 30671/04 від 23 січня 2012 року наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як вбачається із обвинувального акту, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332 КК України, та корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України відповідно, верхня межа санкції якого передбачає покарання до десяти років позбавлення волі.

Крім цього, слід взяти до уваги й той факт, що на території України, починаючи, з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, а тому у ОСОБА_9 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.

Важливим аспектом є те, що звільнення від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, за вчинення корупційного злочину КК України, як правило, не передбачено (ст. 69, 75 КК). До такого висновку суд доходить з огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04): «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує». За таких обставин є цілком вірогідним вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від участі в судовому провадженні з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень.

Що стосується посилання сторони захисту на відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити наступне.

В силу засади безпосередності дослідження судом показань, яка регламентована ст. 23 КПК України, та відповідно до визначених у ст. 224 КПК України правил проведення допиту в суді, під час судового розгляду суд отримує показання усно шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Водночас, з огляду на закріплений у ст. 290 КПК України порядок ознайомлення захисту з матеріалами досудового розслідування, зокрема, з показаннями допитаних стороною обвинувачення осіб, очевидно, що обвинувачений може бути обізнаний із персональними даними свідків та змістом їх позасудових показань.

Беручи до уваги визначений судом порядок дослідження доказів у вказаному кримінальному провадженні, то на даний час судовий розгляд по кримінальному провадженню не розпочато, а тому залишаються не допитаними свідки як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, що дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Таким чином, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані безпосередньо судом, залишається високим.

Щодо посилання сторони захисту на відсутність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_9 з моменту вручення йому підозри бездоганно виконує покладені на нього обов`язки не може бути взято судом до уваги, оскільки належне виконання покладених на нього обов`язків забезпечує застосований до нього запобіжний захід у вигляді застави.

Суд уважає, що незважаючи на закінчення строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_9 , ураховуючи тяжкість та характер інкримінованих йому кримінальних правопорушень, один із який є корупційним та має високий ступінь суспільної небезпеки, такий запобіжний захід як застава не втратив свою актуальність.

Окрім цього, характер та обсяг висунутого прокурором ОСОБА_9 обвинувачення не зменшився, його захисником в обґрунтування поданого клопотання не було надано документів, які б свідчили про доцільність зміни запобіжного заходу, а тому ризики, установлені слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська при застосуванні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу, нині, на стадії підготовчого судового розгляду, із урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, не зникли та продовжують існувати.

Щодо доводів захисника про те, що під час досудового розслідування після застосування щодо ОСОБА_9 вказаного запобіжного заходу його поведінка була належною, суд уважає, що вказане свідчить про те, що визначений слідчим суддею розмір застави є таким, що достатньою мірою гарантує виконання обвинуваченим ОСОБА_9 визначених у ч. 7 ст. 42 КПК обов`язків, забезпечує його належну процесуальну поведінку в цьому кримінальному провадженні, а тому не є підставою для зміни запобіжного заходу.

У клопотанні також не було наведено обґрунтування підстав, які б обумовлювали термінову потребу заставодавців у поверненні їм раніше сплачених у якості застави за ОСОБА_9 грошових коштів. А оскільки заставодавці внесли заставу добровільно, це свідчить про співмірність визначеного розміру застави.

Крім цього, слід зазначити, що посилання сторони захисту як на підставу зміни запобіжного заходу та повернення частини суми застави заставодавцям у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та наявність захворювань у обвинуваченого не може бути взятим судом до уваги, оскільки грошові кошти у якості застави за обвинуваченого були внесені іншими особами.

При цьому специфіка застави як запобіжного заходу не пов`язує наявність застави або зміну її розміру з фінансовим становищем особи, яка виступає заставодавцем. Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Внесення застави неможливе без взаємної згоди підозрюваного/обвинуваченого та заставодавця. Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її бажанню та волі, тобто вона висловлює своє добровільне волевиявлення на внесення застави та згоду нести матеріальну відповідальність за дії особи, за яку вона вносить заставу. Погоджуючись внести заставу та нести відповідні обов`язки як заставодавця, останні мали усвідомлювати існування ризику неповернення застави та звернення її в дохід держави.

З огляду на вищезазначені законодавчі положення, у заставодавців відсутні законні підстави вважати, що грошові кошти, внесені ними у якості застави за підозрюваного, будуть їм обов`язково повернуті до припинення дії запобіжного заходу.

Таким чином, судом не можуть бути взяті до уваги посилання сторони захисту на скрутне матеріальне становище обвинуваченого та погіршення його стану здоров`я, оскільки грошові кошти в якості застави були внесені іншими особами.

В рішенні від 20 листопада 2011 року у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ураховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді застави, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , та приходить до висновку, що клопотання сторони захисту та заставодавців: ОСОБА_18 та ОСОБА_16 не підлягають задоволенню.

18 березня 2025 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення тимчасово вилученого майна, однак у зв`язку із тим, що 10 квітня 2025 року на адресу суду від захисника ОСОБА_7 надійшла заява про залишення вказаного клопотання без розгляду, судом не проводиться розгляд вказаного клопотання та йому не надається відповідна правова оцінка.

Суд, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Красногвардійському районному суду міста Дніпропетровська, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або повернення обвинувального акту - не встановлено, тому дане кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-317, 369, 371,372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню № 0000280 внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04 червня 2024 року, за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 332 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369 КК України, у відкритому судовому засіданні 10 квітня 2025 року на 14:35 год. в залі судового засідання № 18 Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська за адресою: пр. Лесі Українки, 77 «б», місто Дніпро.

Судовий розгляд по кримінальному провадженню здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників процесу.

Згідно ст. 317 КПК України роз`яснити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.

В задоволенні клопотань сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 відмовити.

В задоволенні клопотань заставодавців ОСОБА_16 та ОСОБА_18 про повернення застави платнику відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення тимчасово вилученого майна від 18 березня 2025 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1