Справа № 441/1528/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/10/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги законного представника потерпілого ОСОБА_6 , прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 21.11.2024 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рудки, Самбірського району, Львівської області, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_10 1913 грн. 62 коп. матеріальної шкоди, 106210 грн. моральної шкоди, а всього 108123 грн. 62 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , 20.03.2023 року близько 14.34 год., керуючи технічно справним автомобілем марки "Renault Megane Scenic", реєстраційний номер НОМЕР_1 , автодорогою сполученням «Львів-Самбір» в напрямку до м. Самбір, при проїзді ділянки автодороги в районі 24 км + 730 м, що поблизу с. Завидовичі Львівського району Львівської області, грубо порушив вимоги п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна швидкість», «дорожня обстановка») Р. 1, п. 10.1 Р. 10, п. 12.1 Р. 12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 з наступними змінами і доповненнями, що виразилося в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не врахував дорожню обстановку, стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив керованість транспортного засобу без технічних причин для цього, пересік осьову суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Дод. 2 до ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням неповнолітнього ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку до м. Львова. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху України, керуючий транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», р.н. НОМЕР_2 , неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому лівої стегнової кістки, закритого перелому лівої плечової кістки, закритого перелому лонної кістки, закритого перелому кісток правої гомілки, струс головного мозку, які відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що покарання, призначене обвинуваченому не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м`якості. При призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений не розкаявся, оскільки не вибачився у потерпілого, не навідував його у лікарні, шкоду на даний час відшкодував лише частково. Суд першої інстанції не обґрунтував, яким чином обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину, що стало підставою для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України.

Представник потерпілого у апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

В мотивах апеляційної скарги покликається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував, що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений не розкаявся, оскільки не вибачився у потерпілого, не навідував його у лікарні, шкоду на даний час відшкодував лише частково. зазначає, що йому нанесено значну психологічну травму, що проявляється у втраті довіри до оточуючих людей. Він тривалий час перебував у лікарні, протягом двох років вимушений обмежувати себе у будь-яких навантаженнях. З огляду на вказані обставини, вважає, що моральна шкода у розмірі 350000 гривень є адекватною та прийнятною.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційних скаргах не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, є військовим священником, учасником бойових дій, має інвалідність третьої групи за загальним захворюванням, його дружина має інвалідність другої групи, обставини, що пом`якшують покарання, якими є: повне визнання вини, щире каяття ОСОБА_8 , яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитися та готовий нести покарання за вчинене; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Поряд з цим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом у виді штрафу, на підставі ст. 69 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з практикою Верховного суду, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 визнав вину у вчиненому.

Поряд з цим, до потерпілого в лікарню не приїжджав.

Впродовж судового розгляду з моменту надходження справи до суду 06.07.2023 року до ухвалення вироку 21.11.2024 року справа неодноразово відкладалась у зв`язку з неявкою обвинуваченого, до нього неодноразово застосовувався привід через органи поліції.

З врахуванням вищевказаних обставин, які свідчать про негативну посткримінальну поведінку обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність у обвинуваченого щирого жалю з приводу вчиненого злочину, осуду своїх протиправних дій, а тому у його діях відсутня обставина, що пом`якшує покарання щире каяття.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що злочин, вчинений обвинуваченим відноситься до категорії нетяжких.

Внаслідок вчинення злочину потерпілому заподіяні тілесні ушкодження у виді закритого перелому лівої стегнової кістки, закритого перелому лівої плечової кістки, закритого перелому лонної кістки, закритого перелому кісток правої гомілки, струс головного мозку, які відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Під час вчинення злочину обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 2, 03 проміле, що відноситься до середнього ступеню.

Враховуючи вищенаведені обставини, відсутність обставини, що пом`якшує покарання щирого каяття, колегія суддів приходить до переконання, що вирок Городоцького районного суду Львівської області від 21.11.2024 року, підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за безпідставністю призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, його наслідки, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, не працює, має інвалідність третьої групи за загальним захворюванням, його дружина має інвалідність другої групи, обставини, що пом`якшують покарання, якими є: повне визнання вини; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому.

Як вбачається із матеріалів справи, законний представник потерпілого ОСОБА_6 подала цивільний позов про відшкодування 43243, 62 грн. матеріальної шкоди та 350000 грн. моральної шкоди.

Вироком суду цивільний позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 1913 грн. 62 коп. матеріальної шкоди, 106210 грн. моральної шкоди, а всього 108123 грн. 62 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається із вироку, при вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, характер та обсяг понесених позивачем душевних страждань, втрату можливості працювати, спричинення йому інвалідності третьої групи, часткове добровільне відшкодування моральної шкоди обвинуваченим.

В суді апеляційної інстанції законний представник потерпілого підтвердила відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку шкоди в розмірі 12950 доларів США.

З врахуванням конкретних обставин справи, характеру, обсягу та тривалості страждань, яких потерпілий уже зазнав і буде постійно відчувати у майбутньому, а також ступеня моральних страждань ОСОБА_10 , спричинених йому внаслідок ушкодження здоров`я, який перебував на стаціонарному лікуванні 10 днів, часу, необхідного йому для відновлення такого, фізичного болю, якого він зазнав в результаті умисних, неправомірних дій обвинуваченого, значного відшкодування моральної шкоди, яка зі слів законного представника потерпілого ОСОБА_6 була використана на ремонт транспортного засобу, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов потерпілого до обвинуваченого в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 106210 гривень.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги законного представника потерпілого ОСОБА_6 , прокурора Городоцького відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 21.11.2024 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4