ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/490/25 Справа № 190/1398/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не працюючої, фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі вирішено рахувати з дня прибуття і постановки обвинуваченого на облік у виправному центрі.

ОСОБА_8 засуджено за ст. 166 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання із випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

Відповідно до вимог п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Ухвалу слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2024 року про накладення арешту на майно скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, та ОСОБА_8 визнано винуватою у злісному невиконанні батьками обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, вчинених за наступних обставин.

В період часу з грудня 2023 року по 13 лютого 2024 року, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не надалося можливим, ОСОБА_7 перебував в приміщенні однієї з кімнат будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де останній разом проживає з ОСОБА_8 та її малолітнім сином ОСОБА_11 . У вказаний період, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, у останнього раптово виник злочинний намір на нанесення умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 в період часу з грудня 2023 року по 15 січня 2024 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, перебуваючи в одній з кімнат приміщення будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, утримуючи в руках малолітнього ОСОБА_11 , більше одного разу, точну кількість підкидань встановити під час досудового розслідування не надалось можливим, підкидав його до гори, після чого не зловивши, останній падав на підлогу (на ноги). Також, у зазначений період часу ОСОБА_7 , перебуваючи в одній з кімнат приміщення будинку АДРЕСА_1 , розташованого за вищевказаною адресою, утримуючи малолітнього ОСОБА_11 з руках, перечипався та дитина випадала з його рук, падаючи на підлогу на лівій бік. Крім того, у зазначений період часу ОСОБА_7 , перебуваючи в одній з кімнат приміщення будинку АДРЕСА_1 , розташованого за вищевказаною адресою, під час годування малолітнього ОСОБА_11 свідомо викручував обидві руки, заводячи їх назад за спину, таким чином клав під сідниці останнього, внаслідок чого спричинив малолітньому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді закритих консолідуючих переломів лівого плеча на рівні нижньої третини, лівої ліктьової кістки на рівні верхньої третини, правої променевої кістки на рівні верхньої третини, правого стегна на рівні середньої третини зі зміщенням відламків, великої гомілкової кістки правої гомілки на рівні середньої третини, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 в період часу з грудня 2023 року по 05 лютого 2024 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим за невстановлених під час досудового розслідування обставин, спричинив малолітньому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді дефектів шкіри невірної округлої та продовгуватої форми в ділянці підошвенної поверхні стоп з ознаками загоювання, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, гак як тривалість повного загоювання даних дефектів, за звичайним своїм перебігом, перевищує 6-ти денний термін.

Також, діючи умисно ОСОБА_7 в період часу з грудня 2023 року по 05 лютого 2024 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, за невстановлених під час досудового розслідування обставин спричинив малолітньому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді множинних саднень продовгуватої форми уривчастого характеру, розташованих по задній поверхні тіла в поперековій ділянці переважно ліворуч, по біля хребтовій лінії праворуч, а також в ділянці верхньо-внутрішнього квадранту лівої сідниці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, в період часу з грудня 2023 року по 13 лютого 2024 року, більш точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, за невстановлених під час досудового розслідування обставин, спричинив малолітньому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді синця на мисі та крилах носу ліворуч та праворуч, поверхневих саднень на шкірі мису та крилах носу ліворуч, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 є матір`ю малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.04.2023 року.

Згідно витягу № 1 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України - відомості про батька відсутні, відомості про матір - ОСОБА_8 . Після народження з ІНФОРМАЦІЯ_4 по 15 лютого 2024 року малолітній ОСОБА_11 проживав з матір`ю. Згідно медичної карти новонародженого встановлено, що ОСОБА_11 народився недоношеним (народився у термін вагітності 35 тижнів, зріст 46 см, маса тіла 2100 г) та встановлений попередній діагноз: судомний синдром, неонатальна енцефалопатія, недоношеність 35 тижнів. З 10 березня 2023 року по 10 квітня 2023 року ОСОБА_11 знаходився на стаціонарному лікуванні в КПП «Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром» КМР з клінічним діагнозом: вроджена пневмонія, реконвалесценція. Гіпоксично-ішемічна енцефалопатія, відновний період, синдром рухових порушень. Судомний синдром. Неонатальна жовтяниця. Недоношеність (г.в. - 35 тижнів). Низька маса тіла при народженні. Також, встановлено вроджену ваду - вроджена вада серця: дефект міжпередсердної перетинки, вторинний. Функціонуюче відкрите овальне вікно.

Під час проживання з дитиною ОСОБА_8 , будучи матір`ю останньої, всупереч положенням:

-ст. 51 Конституції України, якою передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття;

-ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини ООН, якими передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини;

-ст.ст. 150, 152, 155, 180 Сімейного кодексу України, згідно яких «Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття»;

-ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», згідно яких дисципліна і прядок у сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини; держава здійснює захист дитини на безпечні умови життя і здорового розвитку дитини, на особисту недоторканість, свободу та захист від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею;

-ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої «Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичного і духовного розвитку»;

-ст. 59 Основ законодавства України про охорону здоров`я, згідно якої «Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я свої дітей, ведення ними здорового способу життя»;

-ст. 59 Закону України «Про освіту», згідно якої «Батьки зобов`язані: постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей»;

-ст.ст. 6, 10 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої діти мають право на безпечні умови життя і здорового розвитку дитини, на особисту недоторканість, свободу та захист від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, -

злісно ухилялась від виконання вищевказаних встановлених законами обов`язків по догляду за своєю дитиною, забезпечення елементарними умовами проживання, виховання, лікування, що спричинило тяжкі наслідки у виді отримання тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеню тяжкості, погіршення стану здоров`я у вигляді синдрому рухових порушень, затримки темпів психо-рухового розвитку на фоні перинатального ураження центральної нервової системи, затримки у дитини мовленнєвого розвитку, білково-енергетичної недостатності, набутої під впливом недостатнього у кількісному та якісному відношенні харчування, неправильного введення прикорму недотримання режиму годування дитини, невідповідності психомоторного розвитку дитини віковій нормі, перебування фізичного розвитку на нижній межі вікової норми з тенденцією до погіршення у бік «виснаження», недостатність ваги, внаслідок чого малолітній ОСОБА_11 , не відповідає фізичному та психологічному розвитку фактичному його віку, за наступних обставин.

Так, в період з грудня 2023 року по лютий 2024 року, незважаючи на постійні, щомісячні нагадування з боку сімейного лікаря КНП «П`ятихатський ЦПМСД» ПМР про необхідність проходження малолітнім ОСОБА_11 відповідного медичного огляду в сімейного лікаря, отримання щеплень згідно віку дитини, медичного огляду та курсу лікування в дитячого невропатолога, ОСОБА_8 самоусунулася та взагалі не займалася лікуванням дитини згідно потреб, зумовлених вадами здоров`я, незважаючи на необхідність комплексного систематичного курсу отримання ОСОБА_11 професійного медичного догляду та лікування.

У свою чергу, дії ОСОБА_8 , що виразились у відсутності належного догляду, лікування та забезпечення умов проживання, призвели до погіршення стану здоров`я ОСОБА_11 , у вигляді синдрому рухових порушень, затримки темпів психо-рухового розвитку на фоні перинатального ураження центральної нервової системи, затримки у дитини мовленнєвого розвитку, білково-енергетичної недостатності, набутої під впливом недостатнього під впливом недостатнього у кількісному та якісному відношенні харчування, неправильного введення прикорму недоотримання режиму годування дитини, невідповідності психомоторного розвитку дитини віковій нормі, перебування фізичного розвитку на нижній межі вікової норми з тенденцією до погіршення у бік «виснаження», недостатність ваги, внаслідок чого малолітній ОСОБА_11 не відповідає фізичному та психологічному розвитку фактичному його віку. У вказаний проміжок часу малолітній ОСОБА_11 отримував поживні речовини у кількості, недостатній для забезпечення нормального фізіологічного розвитку. Виникнення затримки мовленнєвого розвитку та білково-енергетичної недостатності у малолітнього ОСОБА_11 перебувають у прямому причинно- наслідковому зв`язку із неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків в частині обов`язку у матері створення належних умов для проживання та харчування дитини, належного догляду.

Також, ОСОБА_8 злісно не виконувала встановлені законом обов`язки щодо піклування про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, ігноруючи те, що малолітній ОСОБА_11 , внаслідок умисних злочинних дій співмешканця ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , який в період часу з грудня 2023 року по 15 лютого 2024 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, спричинив численні тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_11 , у вигляді біляхребтовій лінії справа та в ділянці верхньо-внутрішнього квадранту лівої сідниці; термічних опіків шкіри підошовної поверхні стоп 2-го ступеню, загальною площею до 1% поверхні тіла (дефекти шкіри по підошовній поверхні обох стоп на рівні п`яткових ділянок та в середній третині правої стопи); закритого консолідуючого перелому шийки лівої плечової кістки з допустимим стоянням; травми лівого ліктьового суглобу з закритим консолідуючим черезвиростковим переломом лівої плечової кістки з не усуненим кутовим зміщенням, закритим консолідуючим переломом шийки лівої променевої кістки з ускладненням у вигляді формування хибного суглобу та розвитком в посттравматичному періоді контрактури лівого ліктьового суглобу; закритих консолідуючих переломів лівої променевої та ліктьової кісток в нижній третині діафізів; закритого консолідуючого черезвиросткового перелому правої плечової кістки; закритих консолідуючих переломів правої променевої та ліктьової кісток в верхній третині діафізів; закритого консолідуючого косого перелому правої стегнової кістки в середній третині з допустимим стоянням; закритого консолідуючого субперіостального перелому лівої стегнової кістки у нижній третині; закритого консолідуючого перелому лівої великогомілкової кістки у верхній третині; закритого консолідуючого перелому правої великогомілкової кістки у верхній третині. Тілесні ушкодження у вигляді синця та саден (як кожне окремо) відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді: термічних опіків шкіри підошовної поверхні стоп 2-го ступеню, загальною площею до 1% поверхні тіла - відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день). За своїм характером виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: множинних закритих переломів кісток верхніх та нижніх кінцівок (як кожне окремо) відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.

Втім, не зважаючи на спричинення ОСОБА_11 численних ушкоджень різного ступеня тяжкості, знехтувавши безпорадним, в силу малолітства, станом останнього, усвідомлюючи, що ОСОБА_11 систематично відчував сильний фізичний біль, усвідомлюючи, що має обов`язок піклуватись про власного сина, ОСОБА_8 до органів охорони здоров`я умисно не звернулась, не вжила жодних заходів для госпіталізації дитини до медичного закладу, чим злісно не виконувала покладені на неї обов`язки щодо піклування про здоров`я та фізичний розвиток дитини, що спричинило тяжкі наслідки. Зволікання матері ОСОБА_8 із зверненням за медичною допомогою з приводу наявних у малолітньої дитини ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, наражало останнього на серйозну небезпеку для життя та здоров`я. Вказане призвело до того, що малолітній ОСОБА_11 був позбавлений можливості в достатній мірі розвивати свій інтелектуальний та фізичний потенціал, формувати правильно орієнтовану особистість.

В результаті злісного невиконання ОСОБА_8 покладених на неї обов`язків по вихованню та догляду за дитиною, що виразилось у не зверненні до медичних закладів з метою надання відповідного та вчасного професійного лікування ОСОБА_11 , не повідомлення правоохоронних, або інших державних органів, установ та організацій різної форми власності про отримання ОСОБА_11 тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, призвело до відчуття системного сильного фізичного болю ОСОБА_11 , значного погіршення стану здоров`я останнього у вигляді синдрому рухових порушень, затримки темпів психо-рухового розвитку на фоні перинатального ураження центральної нервової системи, затримки у дитини мовленнєвого розвитку, білково-енергетичної недостатності, набутої під виливом недостатнього у кількісному та якісному відношенні харчування, неправильного введення прикорму недотримання режиму годування дитини, невідповідності психомоторного розвитку дитини віковій нормі, перебування фізичного розвитку на нижній межі вікової норми з тенденцією до погіршення у бік «виснаження», недостатність ваги, внаслідок чого малолітній ОСОБА_11 не відповідає фізичному та психологічному розвитку фактичному його віку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2024 року скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_7 внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.1 ст.122 України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити в частини призначення покарання. Постановити ухвалу, якою вважати ОСОБА_8 засудженою за ст.166 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду з покладенням обов`язків відповідно п.п. 1-3 ч. 2 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що враховуючи тривалість та численність застосування до дитини фізичного насильства, його наслідки у виді: сукупності тілесних ушкоджень легкого, легкого з короткочасним розладом здоров`я та середнього ступеню тяжкості, особливу вразливість потерпілого, яким є немовлям у віці від 9 до 11 місяців, з недостатністю ваги, через обмежене харчування, народжене недоношеним з вадами здоров`я, ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого, наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, ризик небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, у тому числі для окремих осіб, покарання у виді обмеження волі з відбуванням у виправному центрі, на думку прокурора, є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Прокурор вказав, що ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, в стані вагітності, свою вину визнала повністю та щиро покаялась. Ці обставини відповідно до ст. 66 КК України на думку прокурора пом`якшують її покарання. Прокурор вважає, що суд першої інстанції не розглянув можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України та можливість перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачена ОСОБА_8 просила залишити ОСОБА_7 призначене судом першої інстанції покарання без змін, не заперечувала щодо пом`якшення їй покарання.

Представника малолітнього потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_13 у судове засідання не з"явилася, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, правильність кваліфікації їх дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченим покарання ступеню тяжкості вчинених правопорушень та особам обвинувачених, слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Перевіряючи провадження щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчиняє домашнє насильство в сім`ї як відносно ОСОБА_8 , так і відносно своєї матері ОСОБА_14 , був прийнятий на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_2 відповідно до наказу №144 від 15.07.2020 року, на обліку як безробітній не перебуває, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога у Комунальному некомерційному підприємстві «П`ятихатська центральна міська лікарня» не перебуває. Відповідно до досудової доповіді від 04.09.2024 року, складеної фахівцем Кам`янського районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_7 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як дуже високий. Зроблено висновок, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі чи обмеження волі неможливе.

Крім того, суд врахував, що відсутні обставини, які пом`якшують покарання, а також наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення відносно малолітньої дитини.

Доводи прокурора таких висновків не спростовують, оскільки наведені в його апеляційній скарзі обставини - застосування до дитини фізичного насильства, ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого, наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, були відомі суду першої інстанції та дістали належну оцінку, з якою апеляційний суд погоджується та вважає, що вказані обставини у сукупності не обґрунтовують необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку як безробітня не перебуває, на обліку в управлінні соціального захисту населення не перебуває, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, дав оцінку, що її злочин є нетяжким.

Також, судом першої інстанції було враховано досудову доповідь від 04 вересня 2024 року, складену провідним інспектором Кам`янського районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_8 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий. Зроблено висновок, що виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Суд також зазначив, що визнав обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченій, щире каяття, а також наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення відносно малолітньої дитини.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особи обвинувачених, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 років, а ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 2 роки, проте без його реального відбуття, з застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України.

Щодо доводів прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш тяжкого покарання, апеляційний суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, з огляду на те, що обвинувачений скоїв нетяжкий злочин, раніше не судимий, був прийнятий на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_2 відповідно до наказу №144 від 15 липня 2020 року, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заявив про щире каяття, визнав свою вину, що, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що ОСОБА_7 дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готов нести передбачену законом відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що наведені обставини дають підстави вважати, що призначене судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі є достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів. Таке покарання є справедливим та відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначених покарань обвинуваченим, оскільки саме такі покарання відповідатимуть принципу індивідуалізації покарання, як і в цілому положенням ст. 65 КК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 скоїла злочин внаслідок збігу тяжких, особистих, сімейних обставин, в стані вагітності, свою вину визнала повністю та щиро покаялась, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні їй покарання.

Також судом було враховано і особу обвинуваченої, а тому відповідні доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 апеляційний суд бере до уваги, що остання має малолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснює догляд за дитиною, малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вилучено у матері та влаштовано до КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» ДОР».

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, зважаючи на ряд пом`якшуючих покарання обвинуваченій обставин, мав право застосувати приписи ст. 69 КК України щодо неї.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Прокурор, посилаючись на можливість призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням статті 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Викладене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 березня 2020 року у справі № 591/2221/19.

У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, судом першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі ті обставини, які повинні бути ним враховані при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання, з наведенням у вироку належного обґрунтування прийнятого рішення.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначені судом покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за своїм видом та розміром є необхідними і достатніми для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, а ОСОБА_8 пом`якшення покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначені покарання не відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених і за своїм видом є явно несправедливими внаслідок суворості ОСОБА_8 та м`якості ОСОБА_7 , не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, а ОСОБА_8 більш м`якого покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4