Справа № 754/9206/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/354/2024 Суддя - доповідач в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

захисників - ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ), ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002128 від 29 березня 2020 рокуза апеляційною скаргою зі змінами прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08 лютого 1996 року вироком Київського міського суду за ч. 4 ст. 117 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 26 лютого 2001 року вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 07 листопада 2008 року вироком Яготинського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 13 квітня 2009 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 11 лютого 2015 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 11 вересня 2015 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 24.12.2019 року звільненого по відбуттю строку покарання;

- 19 серпня 2020 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 13 529 грн. 52 коп. на відшкодування матеріальної шкоди;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Проців, Бориспільського району Київської області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні 3 малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 25 вересня 2018 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки;

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком покарання невідбутої частини покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_11 , разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 29 березня 2020 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, за попередньою змовою між собою на незаконне заволодіння чужим майном, за допомогою заздалегідь підготовленого універсального інструменту, зламали вхідний замок дверей квартири АДРЕСА_4 , після чого удвох проникли до вказаної квартири звідки таємно, повторно викрали особисті речі потерпілої ОСОБА_13 на загальну суму 7 231 грн. 67 коп.

Крім того, ОСОБА_11 , разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 23 травня 2020 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, за попередньою змовою між собою на незаконне заволодіння чужим майном, за допомогою заздалегідь підготовленого універсального інструменту зламали вхідний замок дверей квартири АДРЕСА_5 , після чого удвох проникли до вказаної квартири звідки таємно, повторно викрали особисті речі потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 13 855 грн.

Крім того, ОСОБА_11 , разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, 24 травня 2020 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, за попередньою змовою між собою на незаконне заволодіння чужим майном, за допомогою заздалегідь підготовленого універсального інструменту зламали вхідний замок дверей квартири АДРЕСА_6 , після чого удвох проникли до вказаної квартири звідки таємно, повторно викрали особисті речі потерпілої ОСОБА_15 на загальну суму 112 273 грн. 22 коп.

Крім того, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_8 між собою, на незаконне заволодіння чужим майном, 02 червня 2020 року, близько 05 години 30 хвилин, за допомогою заздалегідь підготовленого універсального інструменту зламали вхідний замок дверей квартири АДРЕСА_7 , після чого удвох проникли до вказаної квартири звідки таємно, повторно викрали особисті речі потерпілої ОСОБА_16 на загальну суму 747 грн. 97 коп.

В апеляційні скарзі зі змінами прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, указав на незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просив вирок щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва 25.09.2018 та призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавленні волі. Вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_11 прокурором не оскаржується.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не було доведено його умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Так, апелянтом указано про те, що в основу обвинувального вироку на доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України було покладено неналежні докази, а саме протокол затримання ОСОБА_8 від 02.06.2020, в якому не було зазначено працівників правоохоронних органів, а також показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які є суперечливими за своїм змістом. Просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю доказів, які б свідчили про його причетність до вчинення вказаного злочину.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_10 заявив клопотання про скасування оскаржуваного вироку суду щодо ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, оскільки ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні 02.06.2020 року крадіжки чужого майна на суму 747,97 грн., яка є меншою за 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на 2020 рік.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_10 , який підтримав подане ним клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України; обвинуваченого, який підтримав клопотання захисника та надав свою згоду на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України; прокурора, який не заперечував щодо закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України однак вказав про необхідність перекваліфікації його дій на ч. 1 ст. 162 КК України та закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 49 КК України, думку захисника ОСОБА_9 , який не заперечував щодо закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та поданого клопотання, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_11 , правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, а також правильність призначеного йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточного покарання за ч. 4 ст. 70 КК України учасниками судового розгляду не оскаржуються, а тому вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року щодо ОСОБА_11 апеляційним судом не переглядається.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, а також поданого захисником клопотання про скасування оскаржуваного вироку суду щодо ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, який поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки посилює відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна (ст. 51 КУпАП), тобто фактично встановлює, що кримінальна відповідальність настає, якщо вартість майна становить 2 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, вирішуючи питання про те, чи становить вартість майна 2 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян слід виходити з того розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення особою відповідного діяння.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, яке поставлене у вину ОСОБА_8 вчинене 02 червня 2020 року, а тому вирішуючи питання про те, чи становить вартість майна в цій справі 2 і більше неоподатковуваних мінімумів доходів громадян слід виходити з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв станом на 01 січня 2020 року.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2020 року становить 2102 гривні, тобто 1 неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1051 гривня на 2020 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів - становлять 2102 гривні.

Враховуючи зміст вказаних положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2020 році, становить 2102 гривні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у вину ОСОБА_8 поставлено вчинення таємного викрадення чужого майна на загальну суму 747,97 грн., що було вчинено 02 червня 2020 року і що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який на момент вчинення зазначеного діяння становив 2102 гривні.

Враховуючи, що вартість майна, у викраденні якого обвинувачувався ОСОБА_8 , є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України з 01 січня 2020 року настає кримінальна відповідальність, а саме менше 2102 гривень, колегія суддів вважає, що на час апеляційного розгляду, з урахуванням ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України, поставлене у вину ОСОБА_8 діяння не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора зі змінами та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - закрити на підставі пункту 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачення за ч. 1 ст. 162 КК України ОСОБА_8 не пред`являлось та не було предметом перевірки суду першої інстанції, а тому доводи прокурора про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 162 КК України та закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 49 КК України, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, враховуючи також, що формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним відноситься до компетенції суду першої інстанції, а така перекваліфікація судом апеляційної інстанції безумовно призведе до погіршення становища обвинуваченого, що є неприпустимим.

Керуючись п. 4-1 ч. 1 ст. 284, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора зі змінами задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Кримінальне провадження № 0002128 від 29 березня 2020 рокуза обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - закрити на підставі пункту 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В решті вирок Деснянського районного суду міста Києва від 30 липня 2021 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4