Номер провадження: 11-кп/813/772/25
Справа № 523/8690/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000336 від 09.05.2023року за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІ-групи, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України на обвинуваченого покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, 07.05.2023 року, приблизно о 17 год, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де він мешкає та веде спільний побут разом зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин спровокував словесний конфлікт, в ході якого, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою скоєння домашнього насильства, вчинив відносно матері психологічне насильство, яке виражалось в словесних образах, погрозах фізичною розправою і принижуванні її честі та гідності. Мотив вчинення даного кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_10 полягає у спричиненні останній моральних страждань та болю.

Вказані незаконні дії мали систематичний характер, оскільки ОСОБА_8 діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, систематично, з метою вчинення психологічного та фізичного насильства, неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_10 домашнє насильство, внаслідок чого притягувався до адміністративної відповідальності, а саме:

- 18.01.2023 року за вчинення 07.11.2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (справа №523/15183/22, провадження №3/523/473/22);

- 18.01.2023 року за вчинення 08.11.2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (справа №523/15184/22, провадження №3/523/475/22);

- 18.01.2023 року за вчинення 09.11.2022 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП до адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (справа №523/15182/22, провадження №3/523/472/23).

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_8 , а також кваліфікацію його дій, зазначає про те, що місцевим судом при ухвалені вироку не застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню. Прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим с строком на строк 1 рік, із покладенням обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Також прокурор просить застосувати до ОСОБА_8 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників у порядку п.5 ч.1 ст.91-1 КК України на строк 3 місяці. В іншій частині прокурор просить залишити вирок без зміни.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував при призначення покарання положення ст. 91-1 КК України «Обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство», які набули чинності 11.08.2023 року, тобто не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, який не заперечував проти її задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, суд, керуючись положеннями ч.3 ст.349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Положеннями закріпленими в ст.409 КПК регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно положень ст.413 КПК, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного не застосування місцевим судом до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених ч.1 ст.91-1 КК України, колегія суддів визнає їх слушними, виходячи з наступного.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК України).

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Як вбачається зі змісту оскарженого вироку, місцевий суд при призначенні покарання врахував, що обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, має середньо-спеціальну освіту, розлучений, дітей на утримані не має, не працює, є інвалідом ІІ-групи, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується негативно.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд відніс щире каяття, повне визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину.

До обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого суд відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Врахувавши наведені обставини місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду щодо можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що за приписами ч.2 ст.76 КК України визначено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 цього Кодексу.

Однак, місцевим судом при призначені покарання не були враховані положення ст.91-1 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених Кримінальним кодексом України, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора та вирішуючи питання щодо необхідності застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 обмежувального заходу, передбаченого п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, колегія суддів враховує, що захист від домашнього насильства є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням, вирішення якого носить важливий характер, оскільки домашнє насильство починається з «незначних дрібниць», а потерпілим від нього здебільшого стають жінки та діти.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні умисного систематичного психологічного насилля відносно своєї матері ОСОБА_10 , що призводило до психологічних страждань та болю останньої.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству»).

Метою корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною та в суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство - це порушення прав людини, яке карається відповідно до чинного законодавства.

Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах гендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що застосування обмежувального заходу у виді направлення для проходження програми для кривдників щодо ОСОБА_8 строком на 3 місяці, є необхідним.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються із висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 25.06.2024 року (справа №167/871/23) та від 07.08.2024 року (справа №161/17404/23).

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.

Відповідно до положень ч.1 ст.421 КПК, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу, тому вирок суду першої інстанції, на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом за правилами ст. 420 КПК України у цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 421, 424, 426, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2024 року, яким в кримінальному провадженні №0000336 від 09.05.2023року ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за

ст.126-1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі п.5 ст.91-1 КК України покласти на ОСОБА_8 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників, строком на 3 місяці.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4