Провадження №1-кс/463/3664/25
У Х В А Л А

16 квітня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000005 від 25.06.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, -

встановив:

до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000005 від 25.06.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України.

Просить суд:

Скасувати арешт з майна належного ОСОБА_4 , яке було безпідставно вилучено під час проведення обшуку 20 листопада 2024 року, а саме з наступного майна: готівкові грошові кошти в іноземній валюті долар США, в загальній сумі 28 600 дол США; готівкові грошові кошти в іноземній валюті долар США, в загальній сумі 201 400 дол США (№59 деп. №1).

Зобов`язати старшого детектива групи детективів та/або інших детективів групи детективів, прокурора, яким було доручено здійснювати досудове розслідування та доручено здійснювати обвинувачення та процесуальний нагляд у межах кримінального провадження № 0000005 від 25.06.2024 - повернути ОСОБА_4 , зазначене у п. 2 прохальної частини цього клопотання майно.

Клопотання мотивує тим, що 02.12.2024 слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/10578/24 було накладено арешт на тимчасово вилучене майно за результатами проведеного обшуку від 20-21.11.2024 у межах кримінального провадження за № 0000005 від «25» червня 2024 року.

Так, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000005 від «25» червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 212 КК України.

20 листопада 2024 року старший детектив Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від «25» червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч . 2 ст . 212 КК України, на підставі ухвали про надання дозволу на проведення обшуку слідчого судді Личаківського районного суду м. Львів ОСОБА_5 від 14.11.2024 (справа № 463/10600/24, провадження №1-кс/463/9052/24), проведено обшук. В ході якого, було вилучене майно за з індивідуальних банківських сейфів/скриньок (депозитних сейфів/скриньок) відкритих на ім?я ОСОБА_4 , які знаходяться у відділенні АТ «АСВІО БАНК» (МФО 353489) за адресою: м. Київ, бульвар Міхновського Миколи (Дружби Народів), 19: - готівкові грошові кошти в іноземній валюті долар США, в загальній сумі 28 600 дол США; - готівкові грошові кошти в іноземній валюті долар США, в загальній сумі 201 400 дол США (№59 деп. №1).

В подальшому, слідчим було прийнято передчасне рішення про визнання зазначених предметів речовими доказами у кримінальному провадження та звернутися з накладенням на них арешту.

Представник власника майна не був присутній при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Заявник вважає, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. При цьому, матеріали справи не містять обґрунтованих доказів, за яких би застосований захід забезпечення у вигляді арешту майна третьої особи ОСОБА_4 , може правомірна продовжуватися обмежуючи останнього у конституційних правах та зокрема, через те, що посадові особи Товариства не є ані підозрювані, ані обвинувачені, ані третіми особами, відносно якої можливо застосувати спеціальну конфіскацію, що не є учасником. Крім того, в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, оскільки за 5 місяців дії такого заходу забезпечення, орган досудового розслідування не вчинив жодних дій направлених на підтвердження свої тверджень викладених у клопотання про арешт майна, що були продубльовано в ухвалі про арешт майна, як підставу арешту на час проведення досудового розслідування, а також не повідомили жодній посадовій особі Товариства про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, не містить будь-яких інших доказів щодо можливої причетності ОСОБА_4 , та вилученого майна до кримінального правопорушення.

В той же час, як вбачається органом досудового розслідування не встановлено обставини, які підтверджують, що незастосування обмеження права ОСОБА_4 , призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, яке не було ще повернуто органом досудового розслідування.

Не встановлені підстави і застосування відносно ОСОБА_4 , заходів кримінальноправового характеру у вигляді спеціальної конфіскації та її особистих грошових коштів.

Органом досудового розслідування та обвинуваченням не оскаржується саме право власності на таке майно, оскільки згідно інформації наявної на офіційному сайті Судової влади України, останніми не подано жодного позову до суду щодо визнання недійсним, нікчемним чи удаваним правочини, на підставі яких ОСОБА_4 , набула таке майно.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ані повідомлення про підозру ані обвинувачення висунуто відносно ОСОБА_4 , не було.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває вже більше 9 місяців, і воно не завершено, хоча у слідства було достатньо часу (9 місяців) для визначення того, що дане майно не має жодного доказового значення у цьому провадженні, зокрема, у кримінальному провадженні за статтею 212 КК України.

Не допускається у кримінальному провадженні немотивоване обмеження прав та законних інтересів власника майна, який не є підозрюваним/обвинуваченим.

Вважає, що застосований захід забезпечення у вигляді арешту майна не може застосовуватися постійно, оскільки сторона обвинувачення не підтверджує документально того, що дійсно вилучене майно було отриманні злочинним шляхом, або/та були предметом, засобом чи знаряддям вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Це підтверджується, зокрема, відсутністю протоколів оглядів такого майна і знайдення на ньому слідів кримінального правопорушення. Крім того, унеможливлюється використання майна ОСОБА_4 , як доказ у кримінальному провадженні, в якому нікому не висунуто обвинувачення.

Як вбачається із змісту ухвали слідчого судді, орган досудового розслідування вважає, що, майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку відповідає критеріям ст. 98, п.1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а саме набуто внаслідок незаконної діяльності та є доказом кримінального правопорушення, через що їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів. Будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі не наведено.

Проте, із змісту протоколу від 20.11.2024 не вбачається, за якими родовими ознаками та/або іншими ознаками детектив та оперативні працівники ідентифікували зазначено майно, як речовий доказ.

При цьому, ОСОБА_4 - не було повідомлено про підозру та не висунуто обвинувачення у межах цього кримінального правопорушення.

А тому в порядку ст.174 КПК України заявник звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке просить задовольнити.

Заявник - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, подане клопотання підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому, та просив скасувати арешт з майна.

Детектив ОСОБА_6 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000005, до судового засідання подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти скасування арешту з майна заперечує.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту на майно та матеріали клопотання про скасування такого, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна(ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя з урахуванням наданих доказів має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено судом, спільною слідчою групою у складі Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у Львівській області та детективів Головного підрозділу детективів БЕБ, за процесуального керівництва прокурорів Львівської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 25.06.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України.

Відповідно до матеріалів досудового розслідування встановлено, що службові особи пов`язаних суб`єктів господарювання ТОВ «В АГРО» () та ТОВ «АГРОВЄРА» () в період з 01.01.2022 по 18.03.2024 рік експортували сільськогосподарську продукцію (соєві боби), походження якої не встановлено у кількості 38 544,1 тон на загальну суму 593 298 543,2 грн., чим сприяли невстановленим особам реального сектору економіки, які є виробниками та/або постачальниками сільськогосподарської продукції в ухиленні від сплати ПДВ на загальну суму понад 6 млн грн. Крім того, службові особи ТОВ «ОПТІМА СОЛЮШНПРО» () в період з 25.10.2023 по 09.04.2024 під час здійснення фінансово-господарських операцій з реалізації соєвих бобів в адресу ТОВ «В АГРО» () в порушення вимог Податкового кодексу України, шляхом недекларування фактичних обсягів отриманого доходу, занижено податкові зобов`язання з ПДВ, у зв`язку із чим не сплачено до державного бюджету України ПДВ у сумі понад 6 млн грн.

В ході проведення досудового розслідування з метою всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування по даному кримінальному провадженні, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду ОСОБА_5 від 14.11.2024 (справа № 463/10600/24, провадження №1-кс/463/9052/24), 20.11.2024 проведено обшук індивідуальних банківських сейфів/скриньок (депозитних сейфів/скриньок), які знаходяться у відділенні АТ «АСВІО БАНК» (МФО 353489) за адресою: м. Київ, бульвар Міхновського Миколи (Дружби Народів), 19, що відкриті на ім`я (за дорученням) та/або перебувають у використанні (наявність доступу) задіяних у протиправній діяльності осіб та з метою приховання пов`язаних осіб родинного зв`язку, в ході якого виявлено скриньки, в тому числі №59 деп. №1 відкрита на ім`я ОСОБА_4 , до яких мають доступ представники в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також № 211 деп. №1 відкрита на ім`я ОСОБА_9 , за результатами проведення обшуку яких у межах виконання ухвали суду виявлено та вилучено грошові кошти, з клопотанням про накладення арешту на які звернувся детектив.

А саме:

?Готівкові грошові кошти в іноземній валюті долар США, в загальній сумі 28 600 дол США;

?Готівкові грошові кошти в іноземній валюті долар США, в загальній сумі 201 400 дол США (№59 деп. №1).

Факт проведення обшуку та вилучення в ході проведення такого відповідного майна стверджується долученою до матеріалів клопотання копією протоколу обшуку від 20.11.2024 року

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14.11.2024 року, надано дозвіл на проведення обшуку.

Майно, вилучене в ході проведення обшуку постановою детектива від 22.11.2024 року визнано речовими доказами по справі.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 02.12.2024 року (справа №463/10578/24, Провадження №1-кс/463/9417/24) накладено арешт на гроші (кошти) вилучені за результатами проведеного 20.11.2024 обшуку індивідуальних банківських сейфів/скриньок (депозитних сейфів/скриньок), які знаходяться у відділенні АТ «АСВІО БАНК» (МФО 353489) за адресою: м. Київ, бульвар Міхновського Миколи (Дружби Народів), 19, а саме на:

?Готівкові грошові кошти в іноземній валюті долар США, в загальній сумі 28 600 дол США;

?Готівкові грошові кошти в іноземній валюті долар США, в загальній сумі 201 400 дол США (№59 деп. №1).

Таким чином, підставою арешту відповідних об`єктів, став той факт, що постановою детектива від 22.11.2024 зазначені об`єкти визнано речовими доказами у Кримінальному проваджені, оскільки вони містять ознаки речового доказу у відповідності до положень ст. 98 КПК України.

У відповідності до Ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.12.2024 року метою арешту відповідних об`єктів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КК України є забезпечення збереження речового доказу.

Крім того, під час вирішення питання про накладення арешту слідчий суддя врахував, що таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, а встановлені в ході судового розгляду обставини кримінального провадження вимагають вжиття такого заходу забезпечення як арешт. При цьому, слідчим суддею не встановлено доказів завдання негативних наслідків внаслідок застосування арешту майна.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у разі необхідності забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Виходячи із зазначеного, арешт на майно з метою його збереження як речового доказу накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи у випадку встановлення слідчим суддею наявності достатніх підстав вважати щодо відповідності такого майна критеріям речового доказу (ст. 98 КПК України) та необхідності такого арешту, та для вирішення даного питання не є обов`язковим встановлення факту перебування такої особи у певному процесуальному статусі у кримінальному провадженні.

Як встановлено слідчим суддею в ході дослідження Ухвали арешт на майно накладено обґрунтовано, вказані в Ухвалі підстава, мета та необхідність такого арешту відповідає положенням чинного законодавства.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини слідчий суддя дійшов висновку що майно, на яке накладено арешт, відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України є речовим доказом.

Крім того, оцінюючи доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, слідчий суддя враховує, що на теперішній час досудове розслідування у Кримінальному провадженні не завершено, арешт такого майна необхідний для забезпечення збереження речового доказу у Кримінальному провадженні та проведення необхідних експертиз, а отже скасування арешту на даній стадії досудового розслідування не забезпечить належної схоронності вказаного майна, може призвести до пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження відповідних Об`єктів, інших негативних наслідків, що зі свого боку зашкодить подальшому проведенню досудового розслідування, скасування арешту вказаного майна на даному етапі досудового розслідування не сприятиме досягненню дієвості Кримінального провадження.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що потреба у подальшому застосуванні арешту наразі не відпала, а з огляду на обґрунтованість накладеного арешту, підстави для скасування арешту, накладеного на майно, наразі відсутні.

А відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість накладеного арешту та, що потреба у застосуванні арешту на даний час не відпала, а арештоване майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, підстави для задоволення Клопотання відсутні.

Керуючись вимогами статті 174 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000005 від 25.06.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України - відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1