Справа № 344/3279/25
Провадження № 1-кс/344/1736/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000006 від 04.01.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

24.02.2025 слідчий ОСОБА_4 , за погодженням прокурора ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого посилається на те, що ОСОБА_6 , працюючи на посаді начальника відділу ІТЗО (інженерно-технічних засобів охорони) ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№9), будучи працівником правоохоронного органу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою особистого та інших співучасників кримінального правопорушення збагачення, використовуючи умови введеного в Україні воєнного стану, достовірно знаючи порядок перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про державний кордон України», Закону України «Про прикордонний контроль», Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, використовуючи свій статус працівника правоохоронного органу, діючи за попередньою змовою в групі із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими на даний час співучасниками, з корисливих мотивів, в період із 28.12.2024 по 03.02.2024 організували незаконне переправлення через державний кордон України громадянина України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме ? ОСОБА_6 надав останньому вказівки та поради щодо незаконного перетину державного кордону України, перевіз через блок-пост на територію Закарпатської області, де передав мешканцям Закарпатської області, які, в свою чергу, діючи за попередньою змовою в групі із ОСОБА_6 , також провели інструктаж ОСОБА_11 та лісовими стежками довели до лінії державного кордону України, за що отримали від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 6000 доларів США.

Крім цього, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою в групі із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими на даний час співучасниками, з корисливих мотивів, в період із 16.02.2025 по 21.02.2025 організували незаконне переправлення через державний кордон України громадянина України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме ? ОСОБА_6 надав останньому вказівки та поради щодо незаконного перетину державного кордону України, перевіз через блок-пости на територію Закарпатської області, де передав мешканцям Закарпатської області, які, в свою чергу, діючи за попередньою змовою в групі із ОСОБА_6 , також провели інструктаж ОСОБА_12 та лісовими стежками довели до лінії державного кордону України, за що отримали від ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 6500 доларів США.

23.02.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Враховуючи те, що санкцією ч. 3 ст. 332 КК України передбачено можливість застосування покарання у вигляді конфіскації майна, вищевказані квартира та автомобіль, можуть бути конфісковані у ОСОБА_6 у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити.

На підставі ч.2 ст. 172 КПК України виклик власника майна не здійснювався, з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно з ч.1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000006 від 04.01.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

23.02.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , перебуває транспортний засіб Mercedes-Benz S500L, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція статті якого передбачає покарання за його вчинення позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

При цьому, при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні майна, слідчий суддя враховує обставини, з якими закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України, передбачає, між іншого покарання у вигляді конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. У такий спосіб особа, яка вчинила злочин, обмежується у праві власності на певне майно, що вона набула на законних підставах до ухвалення вироку. Це покарання передбачає вилучення як усього майна, так і його частини.

Стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно належить на праві приватної власності підозрюваному, може бути конфісковано у випадку призначення судом відповідного покарання.

Відтак, враховуючи вищенаведене, а також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання за ч. 3 ст. 332 КК України, оскільки, незастосування накладення арешту на квартиру та автомобіль може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст.170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю вказаний захід забезпечення доцільним, співмірним та таким, що відповідає завданням кримінального провадження - клопотання слід задоволити.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлено.

При цьому належить врахувати, що арешт майна в цілому має тимчасовий характер до його скасування або ж в межах строку досудового розслідування, який спрямований на ефективне забезпечення його проведення у розумний строк, а межі досудового розслідування у часі чітко визначені ст. 219 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 167, 168, 170-173, 175, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпоряджання на майно, яке належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме: транспортний засіб Mercedes-Benz S500L, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення (ухвали).

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1