Справа № 304/2666/24 Провадження № 1-кс/304/835/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000008 від 22 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000008 від 22 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучені в ході огляду 21 жовтня 2024 року транспортного засобу марки «Volkswagen», р/н НОМЕР_1 , предмети, а саме 4 000 упаковок тютюнових виробів торгової марки «Compliment» без марок акцизного податку встановленого зразка, вказаний автомобіль та ключі до нього, із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання мотивує тим, що ТУ БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження, яке зареєстроване на підставі повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 про виявлення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, згідно з яким 21 жовтня 2024 року зупинено транспортний засіб марки «Volkswagen», р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який транспортував незаконно виготовлені тютюнові вироби торгової марки «Compliment» без марок акцизного податку встановленого зразка. Вказує, що з метою фіксації обставин та слідів кримінального правопорушення, встановлення фактичних даних, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, співробітниками СВ Рахівського районного відділення поліції ГУ НП в Закарпатській області до внесення відомостей до ЄРДР на підставі добровільної згоди ОСОБА_4 проведено огляд транспортного засобу марки «Volkswagen», р/н НОМЕР_1 , в ході якого у вантажному відділенні виявлено та вилучено 4 000 упаковок тютюнових виробів торгової марки «Compliment» без марок акцизного податку встановленого зразка. Також правоохоронцями було вилучено вказаний транспортний засіб та ключі запалювання, оскільки такий використовувався для транспортування незаконно виготовлених тютюнових виробів, які у свою чергу є предметами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України. Детектив звертає увагу слідчого судді, що постановою органу досудового розслідування від 22 жовтня 2024 року вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Враховуючи викладене, прокурор, посилаючись на норми кримінального процесуального закону, що визначають питання речових доказів та арешту майна, вказує, що у органу досудового розслідування є підстави та розумні підозри вважати, що вилучені тютюнові вироби є предметами вчинення кримінального правопорушення, а вказаний транспортний засіб, в якому знаходилися тютюнові вироби, є засобом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказу факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний автомобіль, через що просить клопотання задовольнити.

У судове засідання ініціатор клопотання не з`явився, однак подав заяву, в якій клопотання підтримав та просив таке задовольнити у повному обсязі.

Власник майна у судове засідання також не з`явився, про місце, дату та час розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, в тому числі детективом у провадженні.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Вивчивши подане клопотання, надані прокурором матеріали, зваживши доводи викладені у запереченні сторони захисту, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Частина 5 статті 171 КПК України визначає, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З протоколу огляду видно, що такий здійснювався 21 жовтня 2024 року із 14.15 до 15.05 год; клопотання подане до відділення зв`язку 22 жовтня 2024 року.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відділом детективів із розслідування кримінальних проваджень у податковій сфері та сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області з 22 жовтня 2024 року здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000008 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 204 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало повідомлення про виявлення кримінального правопорушення (протиправного діяння, що містить ознаки злочину) головного оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 жовтня 2024 року № 05.3/849-24вих, згідно з яким того ж дня о 12.35 год за інформацією ПОРВ (з м. д. АДРЕСА_1 (з м. д. АДРЕСА_2 ) ГОРВ НОМЕР_2 прикордонного загону, за силової підтримки військовослужбовців ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 », відділу прикордонної служби тип «С», курсантів НАДПС України, на напрямку 305 прикордонного знаку близько 500 м від державного кордону затримано транспортний засіб марки «Volkswagen», р/н НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в якого виявлено вісім ящиків тютюнових виробів без марок акцизного податку України.

Того ж дня у період часу із 14.15 год по 15.05 год слідчим Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 за участю власника ОСОБА_4 проведено огляд транспортного засобу марки «Volkswagen», р/н НОМЕР_1 , який того ж дня був зупинений військовослужбовцями прикордонної служби на напрямку 305 прикордонного знаку близько 500 м від державного кордону у селищі Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, у ході якого виявлено та вилучено 4 000 пачок тютюнових виробів марки «Compliment» без марок акцизного податку, а також сам транспортний засіб.

Як видно з матеріалів клопотання постановою детектива Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_6 про визнання речовими доказами від 22 жовтня 2024 року 4 000 упаковок тютюнових виробів торгової марки «Compliment» без марок акцизного податку встановленого зразка, транспортний засіб марки «Volkswagen», р/н НОМЕР_1 , та ключі до нього, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000008 від 22 жовтня 2024 року.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи всі наведені вище обставини, на переконання слідчого судді, наразі наявні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки тютюнові вироби та транспортний засіб можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі наведеного слідчий суддя прийшов до висновку, що зазначене майно, відповідно до положень ст. 170 КПК України, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою детектива від 22 жовтня 2024 року визнано речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як докази події кримінального правопорушення, доведення вини осіб, які його вчинили, та інших обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000008 від 22 жовтня 2024 року.

Аналізом положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України встановлено, що майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

На думку слідчого судді, таке втручання органів досудового розслідування у права і свободи особи, є розумним та пропорційним меті кримінального провадження.

Частиною 5 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 5 цієї статті у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

У даному кримінальному провадженні слідчим суддею встановлені обставини, які свідчать, що незастосування заборони розпорядження (відчуження) може призвести до відчуження майна. Відтак слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, а тому заборона користування та розпорядження майном виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_4 , оскільки це сприятиме досягненню дієвості цього кримінального провадження, таке втручання у право на власність є пропорційним, та завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає задоволенню.

Крім того слід зауважити, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, за умов що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», зокрема ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000008 від 22 жовтня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Transporter», р/н НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_3 , що на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ключі від автомобіля, а також 4 000 (чотири тисячі) упаковок тютюнових виробів торгової марки «Compliment» без марок акцизного податку встановленого зразка, заборонивши користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1