Провадження №11-кп/801/304/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000345 від 04.03.2023,

за апеляційною скаргою захисниці ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бершадь Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано в строк покарання з 04.03.2023 по 15.11.2024.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у вигляді застави з покладеними обов`язками, після набрання вироком законної сили, ухвалено скасувати.

Внесені кошти в якості заставі в сумі 60 560 грн., після набрання вироку законної сили, ухвалено звернути в дохід держави, шляхом перерахування Національному банку України на потреби ЗСУ для цілей оборони України з наступними реквізитами: МФО 300001 Рахунок №UA0992708, Код , Отримувач: Національний банк України, Призначення: допомога ЗСУ.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави Україна процесуальні витрати в сумі 6868,68 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичних досліджень в кримінальному провадженні.

Арешт, накладений на майно ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/6187/23 від 07.03.2023, №127/6195/23 від 07.03.2023 та №127/6189/23 від 07.03.2023, ухвалено скасувати.

Речові докази в кримінальному провадженні №0000345, а саме:

- DVD-R диск на який поміщені записи з камер відеоспостереження, після набрання вироком законної сили - залишено при матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон «Iphone xs шах», ІМЕІ: НОМЕР_2 , зі встановленою сім карткою НОМЕР_3 , ноутбук марки «Lenovo» серійний номер CAWICES-3(B)NMB-3(B), після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_8 ;

- полімерну ємність із вмістом невідомої речовини, яка була поміщена до спеціального пакету НПУ №7381871, коробку «Нова пошта» обтягнуту плівкою з наявною транспортною накладною на ім`я ОСОБА_9 , електронні ваги сірого кольору із нашаруванням речовини білого кольору, після набрання вироком законної сили, ухвалено знищити;

- ноутбук марки «Lenovo», моделі «V580» S/N WB09650121, мобільний телефон марки «Iphone XS МАХ» ІМЕІ: НОМЕР_4 , до якого встановлено сім-картку з абонентським номером НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Iphone X» ІМЕІ: НОМЕР_6 , до якого встановлено сім-картку з абонентським номером НОМЕР_7 , банківські картки «ПриватБанк» № НОМЕР_8 , «monobank» № НОМЕР_9 , «Альфа-Банк» № НОМЕР_10 , «Vostok-bank» № НОМЕР_11 , «Банк-ПУМБ» № НОМЕР_12 , після набрання вироком законної сили, ухвалено повернути власникам.

Згідно з вироком ОСОБА_8 , діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» за невстановлених обставин, в невстановленому місці, в невстановлені час та дату, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, в особливо великих розмірах, яку незаконно зберігав при собі.

Так, 04.03.2023 близько 16.00 год., проходячи неподалік будинку №4 по вул. Пушкіна в м. Вінниці ОСОБА_8 незаконно зберігаючи при особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP з метою її збуту, був зупинений працівниками УСБУ у Вінницькій області подальшому затриманий в порядку ст. 208 КПК України. В ході проведення особистого обшуку у ОСОБА_8 було виявлено та в подальшому вилучено полімерну ємність з шпаклівкою всередині якої був поліетиленовий пакет з вмістом кристалічної речовини, яку останній зберігав без мети збуту.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-23/4647-НЗПРАП від 26.04.2023 в наданій на експертизу кристалічній речовині, міститься психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 (редакція від 05.12.2012) «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» PVP, віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. В кристалічній речовині масою 992,0965 г. маса PVP становить 699,3299 г., що відповідно до наказу МОЗ України №188, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року є особливо великим розміром (15,0 г і більше).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово змінюючи показання, повідомив, що повністю визнає свою вину, з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення зазначив, що його товариш на ім`я ОСОБА_10 попросив його забрати посилку з нової пошти, оскільки сам не встигає повернутися в місто, на що він погодився. У подальшому, зазначений товариш зателефонував йому та попросив надати свої особисті дані для відправлення посилки, що він і зробив, а також, повідомив йому, що у посилці будуть заборонені речовини, однак в якій кількості та що саме, йому відомо не було, крім того, зазначив, що у разі виникнення проблем всю відповідальність він бере на себе. Далі, 04.03.2023 він пішов на нову пошту, щоб забрати посилку та після її отриманні він одразу був зупинений працівниками СБУ, яким одразу повідомив, що в посилці знаходяться заборонені речовини, які він мав передати своєму знайомому ОСОБА_10 . Також, зазначив, що подальша доля отриманої ним посилки йому відома не була.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.3 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у особливо великих розмірах.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, призначивши йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробовуванням, установивши іспитовий строк.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з урахуванням обставин справи, характеристики обвинуваченого, який повністю усвідомив наслідки власної протиправної діяльності, щиро покаявся, виніс життєвий урок після майже двох років перебування під вартою, з моменту перебування на волі кардинально змінив власне життя: одружився, знайшов роботу, що підтверджується гарантійним листом про прийняття на роботу; активно займається волонтерською діяльністю та підтримує дитячі будинки, що підтверджується подякою; має на утриманні вагітну дружину, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та медичною довідкою, тому вважає, що до ОСОБА_8 судом першої інстанції застосовано надто суворе покарання у вигляді позбавлення волі без встановлення іспитового строку.

На переконання захисниці, обвинувачений не є небезпечним злочинцем, рецидивістом, систематичним правопорушником, позитивно характеризується за місцем проживання, бере активну участь у підтримці дітей, позбавлених батьківського піклування, а тому, не становить небезпеки для суспільства та оточуючих, за період розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_8 не вчиняв жодного правопорушення, його поведінка не викликала жодних нарікань.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисниця ОСОБА_7

підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити. Обвинувачений вказав, що шкодує про те, що так сталося, щиро кається, просив дати йому другий шанс та довести своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказав, що для цього відсутні правові підстави, просив залишити оскаржуваний вирок без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції установлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 309 КК України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Оскільки захисниця ОСОБА_7 не оспорює обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, тому колегія суддів керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорюються в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі сторона захисту покликається на можливість застосування положень ст. 75 КК України та просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням. Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів ураховує таке.

За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

За приписами ст. 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 409 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статті 75 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні ОСОБА_8 покарання відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України суд першої інстанції, урахувавши особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебував, за місцем проживання характеризується позитивно, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, особливо великий розмір вилученої речовини, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, а також, те що об`єктом вчинення інкримінованого йому злочину є встановлений з метою захисту здоров`я населення порядок обігу наркотичних засобів з відповідною суспільною небезпечністю з подальшим спричиненням шкоди здоров`ю населення, призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.3 ст.309 КК України - у виді позбавлення волі на строк шість років.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, ураховуючи фактичні обставини та особу обвинуваченого, є явно не справедливим, передчасним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті.

На переконання колегії суддів, місцевим судом не враховано того, що метою покарання є виправлення та перевиховання особи, яка скоїла кримінальне правопорушення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а тому таке покарання не може переслідувати ціль розправи. Натомість з оскаржуваного рішення вбачається, що призначаючи ОСОБА_8 реальне покарання у виді позбавлення волі, місцевий суд виходив, насамперед, із ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Разом з тим, не може вважатися справедливим обрання більш суворого покарання з огляду лише на тяжкість вчинення кримінальних правопорушень, а також на наслідки, які настали, без належного врахування особливостей конкретних протиправних дій та інших даних, що всебічно характеризують винного та відображають його ставлення до скоєного.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, належить до категорії тяжких.

Відповідно до характеристики за місцем проживання скарг на ОСОБА_8 не надходило, за свідченням сусідів він комунікабельний, ввічливий та доброзичливий, відгукується на прохання та завжди готовий прийти на допомогу, бере участь у громадському житті будинку, не помічений у зловживанні алкоголем (т.2 а.с. 63).

Окрім того, на обліках у лікарів -нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває (т.2 а.с. 65, 65а).

З матеріалів кримінального провадження також убачається, що суд першої інстанції не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття, оскільки протягом усього часу розгляду кримінального правопорушення ОСОБА_8 неодноразово змінював як свою позицію, щодо вчиненого злочину, так і свої показання в судовому засіданні.

Разом з тим, щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу як до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. При цьому для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, вирішальним є встановлення факторів, які б свідчили про справжність, щирість визнання вини, шляхом відповідного ставлення до скоєного, що передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_8 щиро покаявся, визнав свою вину, вказав, що повністю усвідомив наслідки своєї поведінки, виніс життєвий урок після майже двох років перебування під вартою, тому після виходу з СІЗО кардинально змінив власне життя, а саме знайшов роботу, активно займається волонтерською діяльністю та підтримує дитячі будинки (т.3 а.с.99,103), одружився (т.3 а.с.86), наразі з дружиною очікують на народження дитини (т.3 а.с.87).

Зазначені обставини, а також позиція заставодавця ОСОБА_11 (дружина обвинуваченого), яка за згодою ОСОБА_8 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про перерахування застави на підтримку Збройних Сил України, колегія суддів визнає пом`якшуючими покарання обставинами та враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем проживання, сталі соціальні зв`язки, відсутність судимостей, перше притягнення до відповідальності, його посткримінальну поведінку, який з моменту вчинення кримінального правопорушення і до цього часу не вчинив нового кримінального правопорушення, не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що беззаперечно свідчить про усвідомлення ним вчиненого, виправлення власної поведінки та доцільність, на ряду з іншими обставинами у сукупності пом`якшення йому строку покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_8 не становить загрози для суспільства, оскільки його посткримінальна поведінка свідчить про те, що останній став на шлях виправлення та вчиняє дії для усунення негативних наслідків скоєного ним кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для його ізоляції від суспільства.

Таким чином, є достатні та обґрунтовані підстави для пом`якшення призначеного покарання до п`яти років позбавлення волі та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від його відбування на підставі ст.75 КК України із випробовуванням та встановленням максимального іспитового строку. У той же час, максимальний іспитовий строк, покладені на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, контроль за їх виконанням та його поведінкою органом пробації, на переконання колегії суддів, будуть достатнім стримуючим фактором та краще сприятимуть його виправленню, ніж реальне відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, підсумовуючи викладене вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому апеляційна скарга захисниці ОСОБА_7 підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 414, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 309 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробовуванням, установивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Початок іспитового строку рахувати з дня постановлення ухвали апеляційним судом.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 в період іспитового строку такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4