Номер провадження 11-кп/816/776/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року суддя Сумського апеляційного суду ОСОБА_2 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми клопотання прокурора ОСОБА_4 , про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Сумського апеляційного суду пребувають на розгляді матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13.02.2025, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопрушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Вказаним вироком ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до вступу цього вироку суду в законну силу, однак не довше ніж до 13.04.2025 включно.

Апеляційний розгляд кримінального провадження призначено на 11.00 год 12.06.2025.

Однак, до початку апеляційного перегляду 10.04.2025 прокурор ОСОБА_4 звернувся до Сумського апеляційного суду з клопотанням, про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб.

В обгрунтування клопотання прокурор зазначав, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді від 6 до 10 років позбавлення волі, а з урахуванням того, що в країнні введено воєнний стан, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопрушення.

На думку прокурора, визначені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися, продовжують існувати та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достнім для унеможливлення їх реалізації обвинуваченим ОСОБА_6 .

Розгляд вказаного клопотання прокурора в даному апеляційному провадженні здійснювався головуючим у ньому суддею ОСОБА_2 одноособово, оскільки станом на 10.04.2025 (дату звернення прокурора з клопотанням), в Сумському апеляційному суді неможливо було утворити склад суду з трьох професійних суддів для його розгляду, виходячи з таких обставин.

Так, 20.03.2025 до Сумського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 13.02.2025, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Як слідує з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 до складу колегії суддів по розгляду кримінального провадження № 11-кп/816/776/25, справа 591/12144/24 включено: головуючий суддя ОСОБА_2 та судді ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а.с. 226).

Суддя ОСОБА_9 не може брати участь у розгляді даного кримінального провадження з огляду на те, що вже брав в ньому участь на стадії досудового розслідування (вирішення питання щодо проведення негласних слідчих розшукових дій), що підтверджується довідкою керівника апарату Сумського апеляційного суду та відповідальної особи (а.с. 225).

25.03.2025 ухвалою Сумського апеляційного суду було відкрито апеляційне провадження, а 07.04.2025 апеляційну скаргу прокурора призначено до розгляду (а.с. 227,229).

Однак, оскільки строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 13.02.2025 спливає 13.04.2025 (неділю), прокурор 10.04.2025 (четвер) подав до Сумського апеляційного суду клопотання про його продовження, яке призначено до розгляду на 09.00 год 11.04.2025.

Водночас, станом на 10.04.2025 в Сумському апеляційному суді правосуддя здійснювало лише три з чотирьох наявних судді: ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Суддя Сумського апеляційного суду ОСОБА_8 у період з 07.04.2025 по 22.04.2025 включно знаходиться в основній щорічній відпустці, що узгоджується з наказом «Про надання відпустки ОСОБА_11 » від 03.04.2025 № 5-ВС, вона перебуває поза межами Сумської області.

За таких обставин, 11.04.2025 складу колегії суддів для розгляду клопотання прокурора утворити не вдалося (потрібної кількості суддів для розподілу справи не вистачає), що підтверджується протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Апеляційним судом враховано те, що пунктом 20-5 Перехідних положень КПК України було визначено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено певні особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. Зокрема цим пунктом визначено, що у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Із запровадженням на території України воєнного стану, питання продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК України порядку, стало регулюватися положеннями ч.6 ст.615 КПК України.

Зокрема, ч.6 ст.615 КПК України було передбачено, що у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №8-р(II)/2024 від 18.07.2024 у справі №3-88/2022(205/22, 114/24) частину шосту статті 615 КПК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

При цьому суд наголошує, що мотивами, які слугували для прийняття вказаного рішення Конституційним Судом України, стала виключно неприпустимість автоматичного продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та наголошення на необхідності розгляду вказаного питання судом, що завершується ухваленням вмотивованого та належним чином обґрунтованого судового рішення.

Крім того, Конституційний Суд України, за змістом вищевказаного рішення, зобов`язав Верховну Раду України «привести нормативне регулювання, установлене ч.6 ст.615 КПК України, що визнана неконституційною, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням» (п.3 резолютивної частини рішення). У зв`язку з цим втрата чинності положень ч.6 ст.615 КПК України була відтермінована Конституційним Судом України на три місяці з дня ухвалення вищевказаного рішення.

Попри це, зі спливом тримісячного строку, встановленого Конституційним Судом України, Верховною Радою України нормативне регулювання, установлене ч.6 ст.615 КПК України, щодо продовження строку тримання під вартою у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом такого питання у встановленому КПК порядку, у відповідність до рішення Конституційного Суду України не приведено.

У зв`язку з цим, на теперішній час склалась ситуація, за якої положення ч.6 ст.615 КПК України є такими, що втратили чинність, та відповідно не можуть бути застосованими при продовженні строку тримання під вартою, а Верховною Радою України, всупереч вимогам Конституційного Суду України, не вироблено новий механізм, який врегулював би окреслене вище питання.

При цьому, відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. При цьому, на переконання апеляційного суду, такий перелік не є вичерпним.

Зокрема, положеннями ст.129 Конституції України аналогічно закріплено основні засади судочинства, в тому числі і кримінального, із зазначенням про те, що законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Таким чином, до загальних засад кримінального провадження слід віднести, зокрема: розумність строків, доступ до правосуддя, а також незмінність складу суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Згідно з положеннями ч.1 ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Виходячи з викладеного, оскільки член колегії суддів - суддя ОСОБА_8 перебуває в основній щорічній відпустці та знаходиться поза межами Сумської області, що униможливлює забезпечення її участі в розгляді справи навіть за умови відклику її з такої відпустки, враховуючи те, що в Сумському апеляційному суді не вистачає суддів, щоб здійснити заміну судді ОСОБА_8 , а також враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 13.04.2025 (неділю) і відповідно неможливо за вказаних обставин колегією суддів у складі головуючої судді ОСОБА_2 та суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 розглянути питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , то вищевказане клопотання прокурора, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, а також враховуючи позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 18.07.2024, було прийнято рішення про розгляд клопотання прокурора одноособово суддю ОСОБА_2 , яка є головуючим суддею у цьому апеляційному провадженні.

При цьому апеляційний суд акцентує увагу на тому, що, застосовуючи загальні засади судочинства, з урахуванням вимог Конституційного Суду України, суд не здійснює продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого автоматично, а розглядає вказане питання, із забезпеченням прав учасників судового розгляду, здійснюючи судовий контроль на предмет наявності чи відсутності ризиків, що виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою та постановляючи вмотивоване рішення.

Тому, заслухавши прокурора ОСОБА_4 , який просив суд продовжити термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , думки обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , які заперечували щодо задоволення клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання прокурора апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПУ України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Судом встановлено, що підстави для обрання та продовження обвинуваченому зазначеного запобіжного заходу слугувала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, при вирішенні питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, суд має врахувати наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обгрунтувания, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Відтак, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на школу кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 року Європейський суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, с належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також суд визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вивчивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд вважає, що ризики, які зазначені у клопотанні прокурора, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, а бо ж вчинити інше кримінальне праовопорушення продовжують існувати і є реальними. Обвинувачений на даному етапі має можливість їх реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.

Зокрема, ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та суворістю можливого покарання. Білше того, апеляційний суд звертає увагу на те, що на території України до цього часу діє воєнний стан, а Сумська область є прикордонною областю з теритрією рф. Апеляційна скарга на вирок суду подана одним учасником кримінального провадження прокурором, який просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити відносно ОСОБА_6 новий вирок з більш суворим покаранням (замість 2 років позбавлення 6 років позбавлення волі).

Крім цього, оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правоопрушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України з рядом епізодів, що свідчить про схильність обвинуваченого до протиправних дій.

За огляду на викладене, а також враховуючи те, що апеляційний розгляд провадження триває, з метою унеможливлення реалізації обвинуваченим вказаних вище ризиків, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

При цьому, виходячи з положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України апеляційний суд не вбачає підстав для надання обвинуваченому ОСОБА_6 права на внесення застави.

Керуючись ст.ст. 331, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк 60 днів, тобто до 09.06.2025 включно.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_2