Справа № 304/3244/24 Провадження № 1-кс/304/158/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000142 від 24 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням та просить накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 04 грудня 2024 року на прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 23 грудня 2024 року о 20.35 год зі служби «102» до чергової частини відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшло повідомлення поліцейського ОСОБА_5 про те, що у місті Перечин по вулиці Ужгородській, 100, зупинено транспортний засіб марки «Ауді 80», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за порушення ПДР, який під час перевірки надав працівникам поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 з ознаками підробки; подальшою перевіркою у базі ІПНП встановлено, що таке посвідчення відсутнє.

Прокурор вказує, що під час проведення огляду вказане посвідчення водія було вилучено, а ОСОБА_4 повідомив, що придбав це посвідчення у грудні 2024 року за 20 000 грн у свого знайомого на ім`я ОСОБА_6 , який наразі служить у ЗСУ та знаходиться у Донецькій області.

Також зазначає, що 24 грудня 2024 року відомості за даним фактом були внесені до ЄРДР за № 0000142 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Відтак прокурор, з врахуванням необхідності проведення судової технічної експертизи, а також задля збереження посвідчення водія як речового доказу, вважає за необхідне накласти арешт на таке та, посилаючись на положення ч. 1, 3 ст. 170 КПК України, просить клопотання задовольнити.

Ініціатор клопотання у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд такого за його відсутності, підтримує клопотання у повному обсязі та просить задовольнити.

Власник майна у судове засідання також не з`явився, про місце, дату та час розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані ініціатором клопотання матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, прийшов до такого висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як видно з наданих прокурором матеріалів, 23 грудня 2024 року о 20.35 год зі служби «102» до чергової частини відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшло повідомлення поліцейського ОСОБА_5 про те, що у місті Перечин по вулиці Ужгородській, 100, зупинено транспортний засіб марки «Ауді 80», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за порушення ПДР, який під час перевірки надав працівникам поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 з ознаками підробки.

Окрім цього того ж дня було проведено огляд місця події надане ОСОБА_4 посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 04 грудня 2024 року ТСЦ-1242, яке після проведення огляду вилучене та упаковане до спецпакету PSP2028996.

Двадцять четвертого грудня 2024 року за вказаним фактом було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000142 від 24 жовтня 2024 року.

Постановою старшого дізнавача СД відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_7 про визнання речовим доказом від 24 грудня 2024 року вказане вище посвідчення водія, що було вилучене під час огляду місця події, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000142.

Крім цього органом досудового розслідування того ж дня було винесено постанову про призначення судово-технічної експертизи документів, проведення якої доручено експертам Закарпатського НДЕКЦ МВС України.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України видно, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Прокурором доведено, що вилучене майно, має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000142 та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Поряд з цим слідчий суддя додатково враховує, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_4 , оскільки це сприятиме досягненню дієвості цього кримінального провадження, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», зокрема ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000142 від 24 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 04 грудня 2024 року на прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , шляхом заборони користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1