Справа №522/6564/24
Провадження № 1-кп/522/1418/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000330 від 13.03.2024 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл, Одеської області, громадянки України, українки, заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину - доньку 2019 р.н., з середньою освітою, офіційно непрацевлаштованої, яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 31.08.2011 Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, іспитовий строк 2 роки;

- 04.06.2013 Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, в силу ст. 71 КК України приєднано 1 рік 6 місяців позбавлення волі не відбутих за вироком Ізмаїльського міського суду Одеської області від 31.08.2011, та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 26.11.2013 Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, в силу ч.4 ст.70 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі не відбутого за вироком Ізмаїльського міського суду Одеської області від 04.06.2013, та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 03.06.2014 Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, в силу ст. 71 КК України приєднано два роки один місяць позбавлення волі не відбутих за вироком Ізмаїльського міського суду Одеської області від 26.11.2013, та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок переглянутий ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22.03.2016, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк ув`язнення з 23.04.2014 по 29.07.2014, звільнена 01.07.2016 умовно-достроково ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23.06.2016, не відбутий строк 7 місяців 22 дня;

- 25.10.2018 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК україни до покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, іспитовий строк 2 роки;

- 13.12.2018 Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, іспитовий строк 1 рік;

- 29.01.2020 Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, іспитовий строк 2 роки;

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 достовірно знаючи, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2024 № 3564-IX, продовжено з 14.02.2024 строком на 90 діб, а також що було посилено кримінальну відповідальність за вчинення корисливих злочинів проти власності, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин:

Так, 13.03.2024 о 09:14 год. ОСОБА_3 перебуваючи у хостелі «Адмірал», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 43, після словесної перепалки із робітницею хостелу ОСОБА_6 , помітивши, що остання після завершення розмови залишила власний мобільний телефон на столі у пральній кімнаті та реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно викрала мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy А33», в корпусі синього кольору, з ІМЕІ: НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_3 місце вчинення кримінального правопорушення покинула, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 6 400 гривень.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_3 , а також документів, що стосуються особи обвинуваченої та заходів забезпечення кримінального провадження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю, щиро розкаялась та зазначила, що обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті відповідають дійсності. Пояснила суду, що працювала на швейному підприємстві, ночувала в хостелі «Адміральський» на вул. Грецька, 43. Виходячи з хостелу побачила телефон, умисно взяла його та вийшла.

Обвинувачена каючись пояснила, що зробила неправильний вчинок, були фінансові труднощі, у зв`язку з чим вчинила злочин. Вона, у судовому засіданні, попросила вибачення у потерпілою особи та повідомила, що має малолітню доньку 2019 року, яка зараз з батьком, однак у дитини та чоловіка погане здоров`я, донці необхідна операція. Також, обвинувачена пояснила, що сама хворіє на тяжку хворобу, що підтверджується відповідними медичними документами.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, обвинувачена відшкодувала їй завдані матеріальні збитки та просить суд призначити останній покарання не пов`язанне з позбавленням волі.

Приймаючи до уваги вищенаведене судом встановлено, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та в умовах воєнного стану.

Судом в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, окрім документів, що стосуються особи обвинуваченого та заходів забезпечення кримінального провадження.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самої обвинуваченої, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши покази й щире каяття ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно неї.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України повністю доведена.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд враховує, що ОСОБА_3 хоча і вчинила тяжкий злочин, однак її поведінка в суді свідчила про те, що вона зробила для себе позитивні висновки, відверто засуджує свою поведінку, яка стала наслідком кримінального провадження відносно неї. Також суд враховує, що обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вона має постійне місце проживання та реєстрацію, а також міцні соціальні зв`язки, має малолітню доньку, хворіє на тяжку хворобу, а також добровільно відшкодувала потерпілій матеріальну шкоду. Окрім того, суд враховує відсутність будь-яких претензій до обвинуваченої з боку потерпілої, а також думку останньої щодо призначення покарання не пов`язанного з позбавленням волі.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення ОСОБА_3 інкримінованого їй кримінального правопорушення, усвідомлення останньою своєї злочинної поведінки, щире каяття обвинуваченої, дані про особу винної, зроблені для себе позитивні висновки та наміри виправитись, та не вчиняти злочини, що виглядало перед судом досить переконливо, а також позицію потерпілої сторони про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченої, а також призначення покарання не пов`язанного з позбавленням волі, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також наддасть підстави для її майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов потерпілою особою заявлено не було.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 10.12.2024 року стосовно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зважаючи на вимоги Закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає строк попереднього ув`язнення з 10.12.2024 року по 06.03.2025 року включно, слід здійснювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням та відсутністю ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, але існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченого до суду за першою вимогою, або зміни місця проживання без повідомлення суду, що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваної ОСОБА_3 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту ухвалення вироку.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, засоби зв`язку.

Роз`яснити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наслідки невиконання покладених на неї обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно неї може бути змінено на більш суворий.

Обвинувачену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду.

У разі звернення вироку суду до виконання, в частині відбування реального строку покарання у вигляді позбавлення волі, зарахувати в строк покарання попереднє ув`язнення з 10.12.2024 року по 06.03.2025 року із розрахуку день за день.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

DVD-R диск, на якому наявний файл з камер відеоспостереження хостелу «Адмірал», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 43 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1