ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3786/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/123/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років,-

якою відмовлено в задоволенні клопотання останнього про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Початок строку: 14 березня 2019 року. Кінець строку: 14 березня 2025 року.

21 квітня 2023 року засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, передбаченому ст.82 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 грудня 2023 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього вимоги ч.1 ст.82 КК України.

В обґрунтування посилається на те, що суд не взяв до уваги ті обставини, що він позитивно характеризується, став на шлях виправлення, має тяжкі захворювання, до ув`язнення офіційно працював та мав на утриманні родину дружину з трьома дітьми.

Також зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні його клопотання необґрунтовано послався на те, що він раніше був судимий.

Окрім цього, просить врахувати, що потерпілий помер від наркотиків і його теща відмовилась від позову.

Прокурор будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не прибув, що відповідно до п.2 ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає судовому розгляду.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. В п. 2 ч.4 цієї статті зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половину строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до приписів ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_7 засуджений вироком Сумського районного суду Сумської області від 24 грудня 2015 року за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Станом на час звернення до суду із клопотанням, засуджений ОСОБА_7 дійсно відбув більше половину строку покарання.

Згідно останньої характеристики на засудженого від 02 жовтня 2023 року, засуджений ОСОБА_7 згідно статистичних факторів, має професійно-технічну освіту. До засудження не працював. До праці в установі виконання покарань ставиться з розумною ініціативою, покладенні завдання виконує вчасно, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться задовільно. Частково матеріально залежний від своєї сім`ї.

Емоційно стабільний, але у більшості випадках повторює свої минулі помилки, стикаючись з проблемою, особа іноді нездатна знайти шляхи її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами, низький рівень розвитку комунікативних навичок у особи (замкнена, не вміє підтримувати розмову, не здатна конструктивно вести суперечку).

До засудження зловживав алкогольними напоями, в стані алкогольного сп`яніння особа здатна на вчинення неправомірних дій, за час відбування покарання в установі засуджений не вживав спиртних напоїв та не притягався до дисциплінарної відповідальності. Негативно ставиться до ПАР.

Відбуваючи покарання в державній установі "ОВК (№25)" стосунки з рідними підтримуються деякою мірою, а саме, шляхом телефонних дзвінків. Розлучений.

На початок відбування покарання, виправдовувався тим, що йому були потрібні гроші.

Зі слів засудженого, на даний час вину у вчинені злочину визнає частково та деякою мірою усвідомлює наслідки скоєного ним кримінального правопорушення.

За час відбування покарання в державній установі засуджений характеризується посередньо. Адміністрацією установи виконання покарань «ОВК (25)» не заохочувався, установленого порядку відбування покарань порушував. Під час відбування покарання на профілактичному огляді в установі не перебував.

Не знає що саме потрібно змінити в своєму житті, має нестійку мотивацію до змін.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості.

Переважно дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.

Під час проведення бесід профілактично - виховного характеру проявляє тактовність.

Переважно утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться задовільно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

До засудження підтримував зв`язки із особами з антисоціальною поведінкою, має нестійку вмотивованість обмежити свої зв`язки з даними особами після звільнення. Не знає що саме потрібно змінити в своєму житті, має нестійку мотивацію до змін.

За період відбування покарання характеризується задовільно. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

ОСОБА_7 заохочень не має.

При цьому, згідно з наданими начальником ДУ «ОВК №25» матеріалами справи, 08 липня 2023 року на засудженого було накладено стягнення у виді попередження.

Відповідно до матеріалів особової справи, рішенням комісії ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» від 03.08.2022 року відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а також рішенням від 15.03.2023 року відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання як особі, яка своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що під час розгляду клопотання не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим в умовах іншого виду покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про його толерантну поведінку, як підставу застосування до останнього положень ст.82 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх інших обов`язків засудженого під час перебування в установі відбування покарань не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а їх пасивне виконання є частиною умов режиму відбування покарання та не свідчить про становлення на шлях виправлення. Та ж обставина, що засуджений до ув`язнення працював, мав на утриманні родину, має захворювання та в силу ст.89 КК України не має судимостей, сама по собі не є беззаперечною підставою для застосування щодо засудженого правової пільги, передбаченої ст.82 КК України.

Окрім цього, посилання засудженого на необґрунтованість зазначення судом щодо його попередніх судимостей є безпідставним, оскільки це є дані, які характеризують засудженого.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 грудня 2023 рокущодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4