Справа № 953/2544/25
н/п 1-кс/953/2879/25
УХВАЛА
"14" квітня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
До судового засідання прокурор не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання за своєї відсутності.
Власник майна ОСОБА_4 помер, його дружина ОСОБА_5 подала заяву про розгляд клопотання за своєї відсутності, проти задоволення клопотання не заперечувала.
Відповідно до ст.172 КПК України неприбуття вищевказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання доходить наступного:
19.03.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова наданий дозвіл на обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 у буд. АДРЕСА_1 .
10.04.2025 під час обшуку тимчасове вилучене майно, яке прокурор просить арештувати.
Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, знищення, використання, перетворення, пресування та відчуження майна. З метою забезпечення схоронності речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
При тому, ст.98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Враховуючи, що інформація, яка міститься у тимчасово вилучених мобільних телефонах та ноутбуку може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, клопотання підлягає задоволенню.
При визначенні способу арешту майна у відповідності до положень п.5, п.6 ч.2 ст.173 КПК України, слідчий суддя, зважаючи на розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб, вважає на необхідне накласти арешт з забороною користування та розпорядження арештованим майном до його дослідження та зняття з мобільних телефонів, ноутбуку як носіїв, інформації, що має значення для досудового розслідування.
У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, за неприбуття до судового засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання не здійснюється.
Керуючись ст. 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт, з забороною розпорядження та користування, на майно:
- ноутбук «Asus», s/n MAN0CX129350418, із зарядним пристроєм; мобільний телефон Redmi Note 7, з ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-карткою з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон Xiaomi 11 T, з ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , із сім-карткою з номером НОМЕР_6 , що належало ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зберігання арештованого майна здійснювати в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особам, відсутнім при оголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1