Номер провадження: 11-кп/813/575/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2024 року в кримінальному провадженні №0002776 від 12.06.2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянки України, українки, з середньо-спеціальною освітою, неодруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та їй призначене покарання у виді 9 (дев?яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_8 рахується з дати набрання вироком законної сили.

Вироком суду, до набрання вироком законної сили застосовано відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, узявши її під варту в залі суду.

Відповідно до ст.72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано строк її попереднього ув`язнення у період з 13.06.2018 року по 11.12.2020 року та з моменту застосування до неї запобіжного заходу у виді триманні під вартою по цьому вироку суду до набрання вироком законної сили із розрахунку один день переднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року, виправлено описки допущені у вироку Суворовського районного суду м. Одеси від

11.03.2024 року, а саме:

- у вступній та резолютивній частині вироку визначено вважати датою звільнення ОСОБА_8 з-під варти 06.07.2020 року.

Абзац 4 резолютивної частини вироку викладено в наступній редакції: «відповідно до ст.72 КК України, у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахувати строк її попереднього ув`язнення у період з 13.06.2018 по 06.07.2020 та з моменту застосування до неї запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою по цьому вироку суду до набрання вироком законної сили із розрахунку один день переднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі».

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Обвинувачена ОСОБА_8 у апеляційній скарзі просить скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження.

Обвинувачена вказує, що місцевий суд не надав належної оцінки всім обставинам кримінального провадження, допустив формальний підхід розгляду справи. Суд не врахував, що умислу та мотиву на позбавлення життя ОСОБА_9 у неї не було. Також судом не враховано особу ОСОБА_9 , який був конфліктним, поводив себе агресивно після вживання алкогольних напоїв, систематично вчиняв щодо неї протиправні дії, наносив тілесні ушкодження та застосовував психологічне насилля.

Крім того, обвинувачена зазначила, що свої покази під час досудового розслідування вона надавала під примусом працівників поліції, які застосовували щодо неї насильницькі дії та погрози на її адресу та щодо її дитини. У зв`язку із чим вона зверталась до ДБР, однак їй було відмовлено у внесені відомостей до ЄРДР за її повідомленням.

Захисник ОСОБА_7 у апеляційній скарзі просить вирок скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати. Також захисник просить звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання.

Захисник вказує, що вирок є незаконним та необґрунтованим, оскільки факт умисного вбивства потерпілого ОСОБА_9 саме обвинуваченою ОСОБА_8 не доведений об`єктивними та безперечними доказами у кримінальному провадженні.

Захисник вважає наступне:

- місцевий суд не надав належної оцінки показам обвинуваченої ОСОБА_8 , не переконався в їх достовірності, безпідставно дійшов висновку щодо спрямованості уникнення кримінальної відповідальності;

- безпідставно визнав допустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 13.06.2018 року з відеозаписом за участю ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_8 повідомляла про застосування щодо неї недозволених методів ведення досудового розслідування, однак суд не застосував належних заходів для перевірки даної заяви обвинуваченої;

- висновок експерта судово-психіатричної експертизи №18-2585 від 05.11.2018 року, що зроблений по відеозапису, відповідно до якого зроблено висновок щодо відсутності ознак здійснення психологічного впливу на ОСОБА_8 з боку осіб, які брали участь в проведенні слідчого експерименту, є похідним від нього доказом, тому є недопустимим;

- судом не надано оцінки наявності у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, що підтверджуються висновками судово-медичної експертизи №1248 від 15.06.2018 року та листом від 21.08.2018 року;

- не враховано підстави конфлікту між обвинуваченою та потерпілим, та перебування потерпілого ОСОБА_9 у стані сильного алкогольного сп?яніння та його притягнення до адміністративної відповідальності за домашнє насилля;

- будь-які письмові докази винуватості ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України відсутні.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Із вироку місцевого суду вбачається, що в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 вказувала, що слідчий експеримент, в ході якого вона показувала як наносила тілесні ушкодження ОСОБА_10 , був проведений із застосуванням щодо неї психологічного та фізичного насильства. Обвинувачена пояснила, що у відділенні поліції працівник поліції на ім?я ОСОБА_11 покликала 5-6 людей, які в кабінеті слідчої застосували до неї фізичну силу, а саме били її по обличчю, по животу, головою об стіну, вимагаючи визнання вини. Обвинувачена стверджувала, що працівник поліції ОСОБА_11 вказувала їй, що потрібно казати і що показувати на слідчому експерименті, тобто приймала участь у вказаній слідчій дії під примусом. Також обвинувачена пояснила, що впізнати вказаних осіб не зможе, однак вони всі були у форменому одязі, а перед поміщенням у слідчий ізолятор її направили до лікарні, оскільки їй був завданий удар у вушну частину голови. В подальшому, обвинувачена розповіла все адвокату та написала заяву до ДБР, однак відомості до ЄРДР внесені не були.

Про застосування до ОСОБА_8 заходів фізичного та психологічного впливу також повідомляють обвинувачена та її захисник в апеляційних скаргах.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 уточнила свої апеляційні вимоги, просила розглядати апеляційну скаргу в межах апеляційних вимог її захисника та підтвердила, що зверталась до ДБР, у зв`язку із застосуванням щодо неї недозволених заходів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, однак відомості про скоєння стосовно неї кримінально протиправних дій до ЄРДР внесені так і не були.

Прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про доручення Другому слідчому відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Миколаєві, провести перевірку обставин повідомлених обвинуваченою ОСОБА_8 щодо застосування до неї працівниками поліції недозволених методів.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав клопотання; захисника та обвинуваченої, які також підтримали клопотання прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та, серед іншого, згідно п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України, доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

В свою чергу, п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК встановлює, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених працівником правоохоронного органу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, в п.п. 64-65 рішення «Шевченко проти України» від 04.04.2006 (заява №32478/02) ЄСПЛ обґрунтовано зазначив, що мінімальна вимога до «ефективної судової системи» полягає в тому, що особи, відповідальні за проведення слідства, мають бути незалежні від тих, які причетні до подій, які розслідуються. Мається на увазі ієрархічна або інституційна незалежність, а також практична незалежність (також рішення у справі Paul and Aundrey Edwards v. the United Kingdom, №46477/99, п. 70, ЄСПЛ 2002-II, та рішення у справі Mastromatteo v. Italy, №37703/97, пп. 90, 94 та 95, ЄСПЛ 2002-VIII).

Таким чином, враховуючи повідомлену обвинуваченою ОСОБА_8 інформацію щодо застосування відносно неї з боку працівників поліції недозволених методів під час досудового розслідування, колегія суддів, вважає за необхідне доручити Другому слідчому відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в її показах в суді першої інстанції, в апеляційній скарзі, а також у суді апеляційної інстанції, шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

При цьому, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Другий слідчий відділ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві повідомити суд про прийняте рішення за результатами досудового розслідування та надати копію прийнятого процесуального рішення.

Керуючись ст.ст. 24, 214, 206, 350, 405, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Доручити Другому слідчому відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві, провести перевірку обставин, викладених поясненнях обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо застосування до неї працівниками поліції недозволених методів під час досудового розслідування кримінального провадження №0002776 від 12.06.2018 року, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Зобов`язати службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві, надати апеляційному суду копію прийнятого процесуального рішення за результатами проведення досудового розслідування.

Копію ухвали надіслати до Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві для виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4