УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року

м. Київ

справа № 761/7319/22

провадження № 51-934 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, ОСОБА_5 засуджено до покарання:

- за ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 12 років без конфіскації усього належного йому на праві власності майна;

- за ч. 2 ст. 111 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у державній зраді, тобто діянні умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, у формі - надання іноземній державі - російській федерації та представникам спецслужб рф допомоги в проведенні підривної діяльності проти України (ч. 1 ст. 111 КК (в редакції Закону № 1689-VII від 07 жовтня 2014 року), а також державній зраді, тобто діянні умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, у формі - надання іноземній державі - російській федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану (ч. 2 ст. 111 КК (в редакції Закону № 2113-IX від 03 березня 2022 року).

Як установив суд, ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час та при невстановлених досудовим розслідування обставинах познайомився із громадянами російської федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є користувачем застосунку «Telegram» із ніком ОСОБА_7 , номер телефону прихований та яка здійснює пропаганду «російського світу», виступає проти політики Європейського Союзу, США шляхом здійснення публікації через власні Інтернет канали та блоги на сайтах «Бастион» та «Международное движение НОД за демократию и свободу» і пов`язана із спецслужбами російської федерації та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є користувачем застосунку «Telegram» із ніком « ОСОБА_9 », номером телефону НОМЕР_1 , із відображенням на заставці облікового запису символу «Z» із забарвленням георгіївської стрічки та датою «1945-2022», який пов`язаний із спецслужбами російської федерації.

У подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_8 надавали вказівки ОСОБА_5 збирати та передавати їм інформацію стосовно дислокацій стратегічно важливих об`єктів, в тому числі військових частин, військових заводів, об`єктів критичної інфраструктури тощо на території України.

Так, на виконання вказівок вказаних осіб, з метою надання останнім допомоги в проведені підривної діяльності проти України, ОСОБА_5 здійснював сбір та подальшу передачу інформації щодо стратегічно важливих об`єктів, в тому числі військових частин, військових заводів, об`єктів критичної інфраструктури тощо на території України шляхом використання власного ноутбуку «HP» модель «g6-2349sr» серійний номер 5CD3292Z4W, на якому встановлений застосунок для обміну повідомленнями та дзвінками «Telegram» із обліковим записом зареєстрованим на номер телефону « НОМЕР_2 ».

Так, 26 лютого 2022 року о 10 год 36 хв, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , використовуючи власний ноутбук, здійснив передачу інформації щодо знищення документації працівниками Міністерства оборони України та фото підтвердження вказаного факту користувачу застосунку «Telegram» з ніком « ОСОБА_10 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 28 лютого 2022 року о 19 год 36 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, ОСОБА_5 , використовуючи власний ноутбук, здійснив передачу інформації щодо розташування Міністерства оборони України, ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики», що входить до концерну «Укроборонпром», госпіталю МВС України, Штабу Сухопутних військ ЗС України, Окремого президентського полку ім. Гетьмана Богдана Хмельницького (в/ч НОМЕР_3 ) користувачу застосунку «Telegram» з ніком « ОСОБА_10 .

Далі, 02 березня 2022 року у період часу з 14 год 48 хв до 14 год 55 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, діючи на виконання злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_5 , використовуючи власний ноутбук, здійснив передачу інформації щодо розташування військової частини № НОМЕР_4 Національної гвардії України користувачу застосунку «Telegram» із ніком ОСОБА_7 .

Крім того, 02 березня 2022 року у період часу з 14 год 47 хв до 14 год 55 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, діючи на виконання злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_5 , використовуючи власний ноутбук, здійснив передачу інформації щодо розташування військової частини № НОМЕР_4 Національної гвардії України користувачу застосунку «Telegram» із ніком « ОСОБА_9 ».

Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України передача вказаної інформації іноземній державі - російській федерації та її представникам може призвести до негативних наслідків, задати шкоду обороноздатності та державній безпеці України.

04 березня 2022 року у період часу з 20 год 14 хв до 20 год 29 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_5 , використовуючи власний ноутбук здійснив передачу інформації щодо розташування Інституту ядерних досліджень НАН України користувачу застосунку «Telegram» із ніком ОСОБА_7 .

Крім того, 16 березня 2022 року у період часу з 06 год 36 хв до 08 год 00 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, діючи на виконання злочинного умислу, спрямованого на надання допомоги представникам іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України ОСОБА_5 , використовуючи власний мобільний телефон марки Samsung із IMEI1 НОМЕР_5 та IMEI2 НОМЕР_6 , на який встановлений застосунок для обміну повідомленнями та дзвінками «Viber», здійснив передачу інформації щодо місця розташування ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики», що входить до концерну «Укроборонпром», та інформації щодо його обстрілу користувачу застосунку «Viber» із ніком « ОСОБА_11 », який являється громадянином рф ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на даний час проживає на тимчасово окупованій території АР Крим в м. Севастополі та причетний до розвідувально-підривної діяльності спецслужб російської федерації.

Згідно відповіді Служби зовнішньої розвідки України передача іноземній стороні інформації щодо місць дислокації військових, наукових та технологічних об`єктів може бути використано рф для нанесення ракетних ударів. Суттєві негативні наслідки передачі вказаної інформації пов`язуються насамперед із ризиком знищення чи руйнування Київського заводу автоматики (завод ім. Петровського, концерн «Укроборонпром»), який віднесено до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Згідно відповіді Департаменту контррозвідки СБ України інформація щодо місць дислокації стратегічно важливих об`єктів, в тому числі військових частин, військових заводів, об`єктів критичної інфраструктури, зокрема Міністерства оборони України, Київського заводу автоматики (завод імені Петровського, що входить до концерну «Укроборонпром»), госпіталю МВС України, Інституту ядерних досліджень НАН України, військової частини № НОМЕР_4 Національної гвардії України, місць розташування ядерних відходів на території України та інших об`єктів, а також щодо підрозділів та особового складу ЗС України та мешканців Київського регіону становить розвідувальний інтерес для спецслужб рф та може бути використана країною-агресором для нанесення шкоди державній безпеці та обороноздатності України, життю і здоров`ю громадян.

20 березня 2022 року протиправна діяльність вчинена громадянином України ОСОБА_5 була припинена.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та, посилаючись на положення п. 1 ч. 1 ст. 413 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить їх змінити. Призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 111 КК покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації усього належного йому на праві власності майна; за ч. 2 ст. 111 КК - покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації усього належного йому на праві власності майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскацією усього належного йому на праві власності майна та на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник вказує, що його підзахисний раніше не судимий, щиро покаявся, працевлаштований, позитивно характеризується, має літній вік та страждає на тяжку хворобу, а тому є підстави для застосування положень ст. 69 КК. З огляду на це, за змістом ч. 2 цієї статті, суд може не призначати додаткове покарання, передбачене санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове - конфіскацію майна.

Також захисник, з посиланням на ч. 1 ст. 75 КК зазначає, що його підзахисний може виправитись без реального відбування покарання.

Мотиви Суду

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. За змістом ч. 2 цієї статті на підставах, передбачених у ч. 1, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з копій судових рішень, суди не порушили наведених законодавчих положень при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Так, вирішуючи питання про призначення виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 місцевий суд урахував характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які є тяжким і особливо тяжким злочинами, їх вчинення в умовах воєнного стану, сукупність всіх обставин їх вчинення та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро розкаявся, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює. Також суд урахував щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив.

Зваживши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, а відтак необхідність призначення йому міри покарання у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Із таким рішенням місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту оспорюваної ухвали при перегляді вироку суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника щодо суворості призначеного покарання, навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятним і такими, що не є підставою для зміни вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5 . При цьому суд апеляційної інстанції, зваживши на дані про особу засудженого та усі обставини справи, вказав про відсутність підстав для призначення засудженому більш м`якого заходу примусу, ніж передбачено законом та застосування положень статей 69, 75 КК.

Зокрема, суд апеляційної інстанції вказав, що дані про особу винного, який, будучи громадянином України, вчинив злочини проти основ національної безпеки України під час широкомасштабної збройної агресії рф проти України, при цьому надавав допомогу державі-агресору та її представникам з метою завдати шкоди своїй державі, взагалі не має почуття патріотизму і цинічно сподівається, що його обміняють на полонених, не дають підстав вважати, що ступінь тяжкості кримінальних правопорушень істотно знижено, і застосовувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК. З огляду на це, ОСОБА_5 не може бути звільнений і від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, оскільки таке рішення суд може ухвалити при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років та якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Також суд апеляційної інстанції визнав безпідставними посилання сторони захисту про наявність у засудженого міцних соціальних зав`язків та постійного місця роботи, з огляду на те, що сторона захисту не долучила жодних документів на підтвердження цих доводів.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання, яке належить відбувати реально, відповідає приписам ст. 65 КК та визначеній ст. 50 КК меті, апеляційна скарга захисника не містить беззаперечних доводів того, що призначене засудженому покарання є явно несправедливим внаслідок суворості.

З такими висновками погоджується і суд касаційної інстанції.

Обраний засудженому захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Підстав для призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом із застосуванням положень статей 69, 75 КК, як про це йдеться в касаційній скарзі, суд не вбачає.

З огляду на відсутність підстав для застосування до засудженого положень ст. 69 КК, доводи сторони захисту, щодо можливості не призначення додаткового покарання - конфіскації майна, суд вважає необґрунтованими.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими та відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Касаційна скарга не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3