Справа № 643/8644/23
Провадження № 1-кп/643/575/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003072 від 03 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2024 року до Московського районного суду м. Харкова звернулась прокурор Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 з клопотанням про закриття кримінального провадження, в якому просить:

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003072 від 03 липня 2015 року з кваліфікацією за ч. 1 ст. 186 КК України закрити у зв`язку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження № 0003072 від 03 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України за заявою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом заволодіння його майном невстановленою особою. Згідно п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої статті 284 КПК України, здійснюється судом за клопотанням прокурора. У відповідності до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину. Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Відповідно до санкції ч. 1 ст. 186 КК України, законодавцем за вчинення такого діяння передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до чотирьох років. У кримінальному провадженні проведено необхідні оперативно-розшукові заходи та слідчі дії, однак встановити особу, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення не вдалось, підозра жодній особі вручена не була. Підстав для зупинення перебігу строку давності немає. Речові докази під час здійснення досудового розслідування не вилучались, витрати на проведення судових експертиз відсутні. Відповідно до правової позиції, що міститься в ухвалі Верховного суду від 01.12.2020 у справі № 264/4166/20, за змістом статті 284 КПК України, умовами для закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. При цьому, за наявності всіх зазначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду. Під час допиту потерпілий конкретних відомостей про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не зазначає, пред`явлення для впізнання з останнім не проводилось у зв`язку із тим, що потерпілому не були відомі конкретні зовнішні ознаки зовнішності або будь-які інші відомості про особу, яка вчинила злочин, камер відео нагляду поруч із місцем вчиненням кримінального правопорушення не було. Таким чином, під час досудового розслідування особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні № 0003072 не встановлено, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився, потерпілий не може вказати на конкретну особу, яка вчинила злочин, повідомлення про підозру жодній особі вручено не було, вказане кримінальне провадження не є особливо тяжким злочином проти життя чи здоров`я особи та не є злочином, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, що є підставою для закриття кримінального провадження згідно п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У судове засідання прокурор не прибула, подала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі, клопотання підтримує.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не подавав.

Суд, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, встановив таке.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті. При цьому законодавець зазначив, що закриття кримінального провадження із вказаної підстави здійснюється судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 284 КК України).

Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України є нетяжким злочином.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

З моменту внесення відомостей до ЄРДР щодо кримінального правопорушення, а саме з 03 липня 2015 року минуло більше 5 років. В той же час, досудовим розслідуванням особу, яка вчинила вказане правопорушення не встановлено.

З наданих прокурором матеріалів кримінального провадження слідує, таке.

03.07.2015 слідчим внесено відомості до ЄРДР за № 0003072 про те, що 02.072015, приблизно о 21:00, невстановлена особа, знаходячись біля будинку № 9 по вул. 1-ій Поперечній в м. Харкові, відкрито, шляхом ривка, заволоділа золотим ланцюжком, що належав ОСОБА_4 (а. с. 1, 2)

03.07.2015 начальником СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області надано доручення про проведення досудового розслідування. (а. с. 3)

03.07.2015 слідчим направлено повідомлення прокурору Московського району м. Харкова про початок досудового розслідування. (а. с. 4)

07.10.2019 начальником СВ Московського ВП ГУ НП в Харківській області надано доручення про проведення досудового розслідування. (а. с. 5)

09.02.2022 першим заступником керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова винесено постанову про призначення групи прокурорів. (а. с. 6)

На аркушах кримінального провадження 6 10 містяться матеріали прийняття заяви від ОСОБА_4 щодо вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_4 просив прийняти міри до невідомої особи, яка 02.07.2015 біля 20-00 год. біля буд. № 9 по вул. 1-ій Поперечній в м. Харкові, відкрито, зірвав з його шиї золотий ланцюг, чим спричинив йому шкоду на суму 14 000 грн. 00 коп.

06.07.2015 слідчим надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, в якому просить встановити наявність відеокамер зовнішнього спостереження поблизу місця скоєння злочину; встановити всіх можливих свідків вказаного злочину; перевірити можливі місця збуту викраденого майна. (а. с. 11)

Відомостей про виконання вказаного доручення матеріали провадження не містять.

09.07.2015 проведено допит потерпілого ОСОБА_4 (а. с. 12 15)

03.12.2018 начальником СВ Московського ВП ГУ НП в Харківській області надано доручення про проведення досудового розслідування. (а. с. 16)

18.12.2018 слідчим надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, в якому просить встановити наявність відеокамер зовнішнього спостереження поблизу місця скоєння злочину; встановити всіх можливих свідків вказаного злочину; провести радіорозвідку місцевості тощо (а. с. 17)

26.12.2018 надано матеріали щодо неможливості виконати заходи зазначені у дорученні слідчого. (а. с. 18 21)

20.11.2020 начальником СВ Московського ВП ГУ НП в Харківській області надано доручення про проведення досудового розслідування. (а. с. 22, 23)

10.06.2024 першим заступником керівника Салтівської окружної прокуратури м. Харкова винесено постанову про призначення групи прокурорів. (а. с. 24)

12.09.2023 ухвалою Московського районного суду м. Харкова відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження. (а. с. 25, 26)

На аркушах справи 27 28 супровідні листи.

20.09.2023 слідчим надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, в якому просить встановити особу або осіб причетних до скоєння даного злочину, а також свідків та очевидців. (а. с. 29)

На аркуші справи 30 матеріалів кримінального провадження наявний рапорт оперуповноваженого без дати, вхідного номера та резолюції в якому зазначено, що прийняті заходи щодо виконання доручення слідчого не принесли позитивного результату.

10.07.2024 слідчим надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, в якому просить встановити особу або осіб причетних до скоєння даного злочину, а також свідків та очевидців. (а. с. 31)

На аркуші справи 32, 33 матеріалів кримінального провадження наявні рапорти оперуповноваженого без дати, вхідного номера та резолюції в яких зазначено, що прийняті заходи щодо виконання доручення слідчого не принесли позитивного результату, а телефони потерпілого не обслуговуються.

Фактично, з 03.07.2015 окрім як допиту потерпілого 09.07.2015, жодна слідча або процесуальна дія органом досудового розслідування не проводилася, заходи на встановлення особи причетної до вчинення кримінального правопорушення не вчинялися, лише надавалися формальні доручення слідчого, на виконання яких надавалися формальні рапорти про неможливість їх виконати.

Відтак, суд констатує, що належні та ефективні заходи, спрямовані на розкриття вказаного злочину, не були здійснені. Досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора були неналежними.

Оскільки судом встановлено, що кримінальне провадження фактично не розслідувалося, тому вважати, що в ході досудового розслідування проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак осіб які вчинили злочин не встановлено, не можна, як про це зазначає у клопотанні прокурор, оскільки вони взагалі не встановлювалися, що є безумовним порушенням прав та інтересів ОСОБА_4 .

Крім цього, прокурор, який звертається із вказаним клопотанням і призначений процесуальним керівником у кримінальному провадженні жодних процесуальних рішень, вказівок на розкриття вказаного злочину не приймав та не надавав.

Взагалі, у суду склалося враження, що орган досудового розслідування та прокурор у межах цього кримінального провадження просто чекали закінчення строків притягнення особи до кримінальної відповідальності та, знімаючи з себе усю відповідальність, прокурор звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження. При цьому, ані органом досудового розслідування, ані прокурором не використовувалися ефективно, своєчасно та не поверхнево інші повноваження, визначені процесуальним законом, для розкриття злочину або закриття кримінального провадження.

Статтею 9 Конституції України передбачено: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 9 ч. 4 КПК України передбачено: кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на встановлені обставини досудового розслідування кримінального провадження, суд вважає, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29 січня 2015 року) § 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості».

Тобто, з викладеного слідує, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направила до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Подібні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 02.04.2024 у справі № 484/4403/22, від 13.05.2024 у справі № 210/4701/23, від 23.10.2024 у справі № 570/6533/23.

При цьому, Верховний Суд зазначив «з`ясування обставин для закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення» (справа № 570/6533/23).

У § 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, зазначено, що державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 20.11.2024 № 953/8874/23 закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Разом з цим, на переконання суду, органом досудового розслідування не вжито всіх дії, направлених на встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Суд вважає, що використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0003072 від 03 липня 2015 року шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Отже, суд доходить висновку, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки досудове розслідування проведено поверхнево, без дотриманням вимог ефективності, всебічності та повноти дослідження обставин кримінального провадження, а клопотання прокурора є передчасним.

Крім цього, у справі № 331/1020/24 Верховний Суд дійшов висновку, що оскарження ухвали про відмову в закритті кримінального провадження КПК України не передбачено.

Керуючись ст. 284, 371, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003072 від 03 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Матеріали кримінального провадження № 0003072 від 03 липня 2015 року повернути до Салтівської окружної прокуратури м. Харкова для організації та продовження досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_5