Провадження №11-кп/801/80/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2024 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

засудженого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання відмовлено.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу з доповненнями просила, скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2024 року, клопотання засудженого задоволити у повному обсязі.

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2024 року, помякшити покарання згідно ст. 82 КК України, замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на більш мяке покарання строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання, а саме від 15 до 20 років покарання.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, такою, що винесена всупереч вимогам чинного кримінально- процесуального законодавства України та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку захисника, покарання у вигляді довічного позбавлення волі є непропорційним

законній меті покарання, що нівелює саму цю мету, адже такою метою є

виправлення, а довічно засуджені не мають стимулу для виправлення, бо

розуміють, що не мають реальної можливості звільнення.

Захисник звертає увагу на законопроект № 4048 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень ЄСПЛ» документом закріплюється можливість надання особам, засудженим до довічного позбавлення волі, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» відбули понад 10 років такого покарання, права на його заміну покаранням у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 20 років, але при цьому загальний строк покарання не має бути менший за 25 років.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 надав, прочитав всі документи по справі (які за весь час свого перебування у тюрмі він зібрав відносно себе) і пропонував суду з ними ознайомитися, проте суддя зазначив, що вже ознайомлений з даними матеріалами і не вбачає потреби долучати їх до матеріалів справи.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями засудженого ОСОБА_7 мотивовано тим, що він довів своє виправлення, заслуговує на заміну покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі з визначеним терміном згідно законодавства.

Засуджений вказує на те, що, починаючи з 2012 року отримував заохочення та подяки, за позитивні зміни в його особистості рішенням комісії УВП № 1 його було переведено до багатомісних камер відбування покарання, займається суспільно-корисною працею, з жовтня 2019 року працевлаштований та розвиває свої професійно-технічні навички, повністю виплатив цивільний позов по постановах ВП №44739189, № 44739250 від 16.09.2014 року виданих Староміським відділом, навчається на он лай платформі «Прометеус», приймає участь у програмі деференційованого впливу «Духовене відродження», з 2011 року має духовне наставництво з римо-католицькою церквою та вивчає святе письмо, вину за вчинені злочини визнає та щиро кається.

На думку засудженого, згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого від 07.03.2024 року став на шлях виправлення та заслуговує на заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання.

06.06.2024 року рішенням комісії адміністрації УВП № 1 було прийнято рішення про заміну йому режиму покарання, що також є доказом його виправлення, з 10.06.2024 року ОСОБА_7 я учасником корекційної програми «Зміна кримінального мислення ,

Згідно індивідуального плану виправлення та ресоціалізації виконав всі заходи, що вказує на його чіткі цілі та є доказом його виправлення.

З огляду на вищенаведене, має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування ухвали про відмову в задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційних скарг з доповненнями, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг з доповненнями, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційних скарг з доповненнями захисника, засудженого

Приймаючи рішення щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком 24.07.2006 апеляційним судом Чернігівської області за ст.ст. 142 ч.3, 93 п.п. «а, 3, і», 257, 187 ч.4, 15 ч.2, 115 ч.2 п.п. 1, 6, 12, 13, 115 ч.2 п.п. 1, 4, 6, 12, 13, 289 ч.3, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 20.02.2007 вирок апеляційного суду Чернігівської області від 24.07.2006 змінено, дії з ч.3 ст. 289 КК України перекваліфіковано на ч.2 ст. 289 КК України, в решті вирок залишено без змін.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому ч. 12, 13 ст. 154 КВК України визначено обставини, які враховуються під час вирішення питання про заміну більш м`яким (позбавлення волі на строк від 15 до 20 років) покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначені норми зобов`язують приймати таке рішення з урахуванням висновку адміністрації установи щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, складання якого здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Метою подання такого висновку є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Окрім цього особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, суд дійшов обґрунтованого висновку, з урахуванням положень ст. 154 КВК України, ст. 82 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд,

При прийнятті рішення судом прийнято до уваги характеристику надану адміністрацією Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», згідно якої засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, а ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Також судом враховано те, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, оскільки він отримав вісім заохочень.

Наявна в матеріалах кримінального провадження характеристика та інші матеріали на засудженого ОСОБА_7 сумнівів у достовірності, занесених у них даних, у суду не викликають.

Відповідно до наданого висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 слідує, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 65.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 наполягав, що вказівка суду першої інстанції про відсутність індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, невірна, оскільки він повідомляв суд першої інстанції та надано до матеріалів апеляційної скарги індивідуальний план виправлення та ресоціалізації.

Дійсно наявний індивідуальний план виправлення та ресоціалізації засудженого ОСОБА_7 на період з 22.02.2024 року по 27.05.2024 року, розроблений 27.02.2024 року засудженим ОСОБА_7 та начальником відділення СПС ОСОБА_9 .

Відповідно до абз. 1 п. 9 Порядку визначення ступеня виправлення засудженого затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 294/5 від 19.01.2023 засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації (далі - індивідуальний план), форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Разом з тим, клопотання засудженого ОСОБА_7 надійшло до Вінницького міського суду 13.12.2023, а індивідуальний план виправлення та ресоціалізації був розроблений лише 27.02.2024, тобто на момент звернення до суду із відповідним клопотанням засудженого такий план ним складений не був.

Також у абз. 2 п. 9 Порядку зазначено, що індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться, як до самого плану так і до виконання заходів і цілей, які були визначені засудженим ОСОБА_7 з огляду на наступне.

У розділі 1 «Щодо відновлення або зміцнення соціально-корисних зв`язків на волі» засудженим ОСОБА_7 зазначено: Продовжити спілкування та підтримувати зв`язки з рідними на волі.

Однак у плані не вказано із ким із рідних він наразі спілкується та підтримує зв`язки, та має намір їх зміцнювати у подальшому.

У розділі 2 «Щодо поновлення або отримання документів (паспорт, атестат, пенсійне посвідчення тощо)» засудженим ОСОБА_7 зазначено: Зареєструвати місце проживання після відбування покарання та поставлена відмітка (виконано), однак будь яких підтверджень та письмових документів на виконання вказаного твердження, а ні засудженим ОСОБА_7 , а ні його захисником ОСОБА_6 не надано.

Більше того виникає логічне питання, яким чином ОСОБА_7 мав змогу виконати вказану ціль перебуваючи у місцях несвободи.

У розділі 3 «Щодо позбавлення залежності (вживання психоактивних речовин)» засудженим ОСОБА_7 не зазначено жодної цілі, а лише проставлена відмітка (виконано).

Жодних документів про підтвердження того, що він потребує або пройшов курс лікування з метою позбавлення від залежності вживання нарктотичних або психотропних речовин, а ні засудженим ОСОБА_7 , а ні його захисником ОСОБА_6 не надано.

У розділі 4 «Щодо вибачення членам сімей постраждалих від злочину» засудженим ОСОБА_7 зазначено: Вибачитися за вчинений злочин перед членами сімей постраждалих та поставлена відмітка (виконано). Знову ж таки жодних документальних підтверджень та інших доказів виконання вказаної цілі в суді не було надано. Більше того виникає логічне питання, яким чином ОСОБА_7 мав змогу виконати вказану ціль, отримати анкетні данні та адреси місць проживання сімей потерпілих перебуваючи у місцях несвободи.

У розділі 5 «Щодо відшкодування (повне або часткове) завданих збитків» засудженим ОСОБА_7 не зазначено жодної цілі, а лише проставлена відмітка (виконано), будь-яких документів про підтвердження того, що ним здійснювалися будь які виплати або компенсації завданої, як матеріальної так і моральної шкоди потерпілим, а ні засудженим ОСОБА_7 , а ні його захисником ОСОБА_6 не надано.

У розділі 6 «Щодо особистісних якостей та поведінки» засудженим ОСОБА_7 зазначено: Контролювати та проводити аналіз своєї поведінки та поставлена відмітка (виконано),однак конкретизації та плану щодо реалізації та підтвердження виконання вказаної цілі засудженим не наведено.

Аналогічні зауваження і щодо інших розділів індивідуального плану виправлення та ресоціалізації засудженого ОСОБА_7 , які містять лише загальні формулювання цілей, однак відсутні будь які записи та відмітки про хід та плани їхнього виконання.

Вищенаведене, дає підстави обґрунтовано стверджувати, що вказаний план носить формальний характер і був складений вже під час судового розгляду в суді першої інстанції з метою демонстрації правослухняної поведінки засудженого ОСОБА_7 та виконання ним усіх вимог законодавства при зверненні до суду з клопотанням про застосування до останнього пільги передбаченої ст. 82 КК України.

Відповідно до абз. 3 п. 9 Порядку вказано, що стан виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Разом з тим, згідно індивідуального плану виправлення та ресоціалізації засудженого ОСОБА_7 встановлено, що у ньому містяться відмітки та підписи начальника відділення СПС ОСОБА_10 , однак будь-які відмітки та підписи заступника начальника установи де утримувався засуджений ОСОБА_7 у плані відсутні, що знову таки свідчить про формальний підхід до його складання та контролю за його виконанням.

Також суміви щодо існування індивідуального плану про виправлення та ресоціалізацію та його виконання підтверджується тим,що дата розробки плану 27.02.2024 року, а період його виконання з 22.02.204 року по 27.05.2024 року.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні Петухов проти України, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

На час розгляду клопотання ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання ОСОБА_7 набув формальне право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Такі обставини не зобов`язують суд автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття покарання строком від 15 років. Рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально.

При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого, оскільки підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною не є підставою для застосування щодо засудженого пільги - заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, на даний час, не сприятиме виправленню ОСОБА_7 та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, тому відсутні підстави для задоволення клопотання.

Підставою для застосування ст. 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення.

Посилання у апеляційній скарзі з доповненнями та під час апеляційного розгляду на копії сертифікатів від 30.05.2024 про успішне закінчення курсу, від 06.05.2024 року від 23.04.2024 року, від 19.04.2024 від 16.04.2024 року, від 15.04.2024 року, від 11.04.2024 року, від 08.04.2024 року, від 03.04.2024 року, від 01.04.2024 року, від 01.04.2024 року, від 28.03.2024 року, від 19.03.2024 року, від 18.03.2024 року, від 16.03.2024 року, від 14.03.2024 року, від 05.03.2024 року, від 01.06.2024 року, 03.06.2024 року, 01.07.2024 року, 01.08.2024 року, 01.09.2024 року, від 01.12.2024 року, копію довідки ДУ "Ладижиська виправна колонія № 39" № 8/304 від 31.10.2024 року про доходи, копію довідки ДУ "Ладижиська виправна колонія № 39" про працевлаштування , копію довідки ДУ "Ладижиська виправна колонія № 39" ДП "ПДКВСУ" №81 про закінчення курсу неформального навчання на виробництві з 10.12.2024 року по 25.12.2024 року не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки стосуються періоду відбування покарання засудженого ОСОБА_7 після звернення до суду з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання від 04.12.2023 року.

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції щодо неможливості застосування до засудженого ОСОБА_7 заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України є вірними і ґрунтуються на положеннях національного законодавства України, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями захисника, засудженого.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2024 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання залишити без змін.

Судове рішення оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4