Провадження № 1-кп/761/691/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006475, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2019, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

І. Історія провадження.

У провадженні судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_5 перебувало кримінальне провадження № 0006475, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2019, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою суду від 04.09.2019 призначено обвинувальний акт до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 29.10.2019 у цьому кримінальному провадженню призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2023 у справі № 761/34698/19 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

ІІ. Формулювання обвинувачення за обвинувальним актом та стаття (частина статі) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на виготовлення підробленого офіційного документу з мстою подальшого використання.

Так, в невстановлений час та місці, більш точну дату, місце та час встановити не представилось можливим, ОСОБА_3 передав невстановленій слідством особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, власну фотографію в електронному вигляді для отримання підробленого посвідчення водія на власне ім?я, з метою подальшого використання під час керування транспортним засобом. Після цього, в невстановлений слідством час та місці, ОСОБА_3 від невстановленої слідством особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, отримав посвідчення водія серія НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким розпорядився на власний розсуд, а саме почав використовувати під час керування транспортним засобом.

Згідно висновку технічної експертизи документів, бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , на ім?я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає за способами друку та елементами захисту аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу країни виробника - України.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в підробленні офіційного документу, який видається підприємством, що має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання, за попередньою змовою групою осіб, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 358 КК України.

Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_3 , діючи умисно почав використовувати завідомо підроблений документ.

Реалізуючи свій злочинний умисел на використання завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_2 , на власне ім?я, ОСОБА_3 , рухаючись на автомобілі по вул. Щусєва у місті Києві, 05.07.2019 вчинив дорожньо-транспортну подію, після чого ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія, а саме не отримавши відповідних теоретичних та практичних навичок водіння у спеціально призначених для цього закладах, не склавши відповідні іспити у державній установі, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій надав завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_3 , тим самим використав завідомо підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документу, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 358 КК У країни.

ІІІ. Позиція сторін судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити відносно нього кримінальне провадження.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 зазначив, що підстав, визначених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, які б свідчили про зупинення або переривання перебігу строків давності у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не встановлено, а тому вважав за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрити відносно нього кримінальне провадження.

IV. Положення закону, якими керувався суд.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно ч. 3 ст. 358 КК України дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, - караються обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно ч. 4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документа - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

V. Висновки та мотиви суду.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Зі змісту пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення випливає, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у вчиненні яких обвинувачується останній, відносяться законом до нетяжкого злочину та кримінального проступку.

Жодних відомостей про те, що протягом здійснення кримінального провадження обвинувачений вчиняв дії, направленні на ухилення від суду чи органу досудового розслідування, суду не надані та таких не встановлено.

Відповідно до відомостей, наданих під час судового засідання, підстав, визначених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, які б свідчили про зупинення або переривання перебігу строків давності у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 судом не встановлено.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_3 зрозуміло його право на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень на підставі ст. 49 КК України та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Таким чином, оскільки з часу вчинення кримінальних правопорушень інкримінованих ОСОБА_3 , а саме з 05.07.2019 минуло понад 5 (п`ять) років, в судовому засіданні не встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання прокурора з приводу звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а ОСОБА_3 - звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

Слід зазначити, що в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні відомості, які б свідчили про визнання обвинуваченим своєї вини у інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам кримінального провадження про таке.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду № 552/5595/18 від 29.07.2021 невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Виходячи з положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченої, а отже невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації нею свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням нею своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

VI. Інші питання, які вирішуються судом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Таким чином, процесуальні витрати у кримінальному провадженні необхідно віднести на рахунок держави.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 49, 128-129, 284-286, 288, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження № 0006475, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2019, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи від 30.07.2019 № 17-3/1277 у розмірі 1 099 (одна тисяча дев`яносто дев`ять) гривень 07 копійок віднести на рахунок держави.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 - знищити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_6