Справа № 301/267/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2025 р. м. Іршава

Слідчий суддя Іршавського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

дізнавача СД ВП №1 Хустського РУП ОСОБА_3 ,

користувача майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іршава Закарпатської області клопотання дізнавача СД ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000050 від 31 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України,

в с т а н о в и в:

Дізнавач СД ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, погодженим прокурором Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання дізнавач зазначила, що 30.01.2025 року в чергову частину відділення поліції №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, надійшло повідомлення зі служби 102 працівника поліції ОСОБА_6 , інспектор СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, про те, що 30.01.2025 року близько 18.00 год. в с. Білки, по вул. Центральна, Хустського району, ним було зупинено транспортний засіб ГАЗ-66 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який перевозив колоті дрова породи «Вільха» та «Верба», які він самовільно, всупереч установленому законом порядку вирубав на території Довжанської ОТГ.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2025 року за № 0000050.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ст. 356 КК України.

30 січня 2025 року на підставі заяви дозволу водія автомобіля марки ГАЗ 66 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 перебуває у власності ОСОБА_7 , Львівська область, Жовківський район, с. Добросин, здійснено огляд вказаного автомобіля, який припаркований у с. Білки на узбіччі дороги сполученням Довге-Іршава у напрямку руху до м. Іршава у кузові якого містилася деревина.

В ході огляду місця події, було встановлено, що працівниками СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області під час добового чергування 30.01.2025 близько 19 год 00 хв у с. Білки, Хустського району було зупинено автомобіль марки ГАЗ-66 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , який перевозив деревину, близько 6 метрів кубічних, породи «Вільха» та «Верба», без відповідних на те документів.

В подальшому транспортний засіб марки ГАЗ-66 д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, разом з завантаженою деревиною у кузові автомобіля, було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділення поліції № 1 Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, за адресою м. Іршава, вул. Шевченка, 70.

31 жовтня 2023 року начальником сектору дізнання відділення поліції № 1 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області, призначено групу дізнавачів сектору дізнання відділення поліції № 1 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області, старшим якої призначено ОСОБА_8 .

Вказує, що зазначенні в клопотанні речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Зазначає, що з метою належного документування вказаного кримінального правопорушення, а саме, відшукання слідів вчинення кримінального проступку, збереження вказаних об`єктів, проведення судових експертиз, необхідно накласти на них арешт. У іншому випадку не застосувавши вказані заходи, можуть призвести до зникнення та навіть втрати слідів та самих об`єктів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судовому засіданні дізнавач СД ВП № 1 Хустського РУП ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила таке задовольнити.

Користувач майна ОСОБА_4 у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вказаний транспортний засіб є єдиним джерелом його доходу.

Заслухавши дізнавача ОСОБА_3 , користувача майна ОСОБА_4 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріалами, слідчий суддя приходить до переконання про часткове задоволення даного клопотання з наступних підстав.

За вказаним фактом, відомості, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000050 від 31 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом та приєднання до справи речових доказів від 31.01.2025 вилучені: автомобіль марки ГАЗ-66 д.н.з. НОМЕР_1 та деревина породи «Вільха» та «Верба», яка знаходиться у кузові вказаного автомобіля, визнано речовими доказами по вказаному кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а заходами забезпечення кримінального провадження, в тому числі, є арешт майна.

Згідно ст. 356 КК України - самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Під час розгляду клопотання та дослідження матеріалів кримінального провадження, слідчим суддею було встановлено, що на час розгляду клопотання, не було встановлено, кому належить деревина, до правоохоронних органів ніхто з заявою щодо незаконності заволодіння деревиною не звертався, вартість деревини не встановлена.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку норм статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами, в розумінні ст. 86 КПК України.

Також є необґрунтованими посилання в клопотанні, що накладення арешту на майно є необхідним з метою збереження речових доказів, оскільки, в порушення вимог КПК України, не доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної цілі кримінального провадження заходу, як арешт автомобіля та не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Слідчий суддя акцентує увагу на тому, що безпідставний арешт автомобіля не враховує розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та призводить до негативних наслідків арешту майна.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на автомобіль без достатніх правових передумов для цього є порушенням майнового права особи, в чиєму володінні перебуває вказане майно.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

Також необхідно звернути увагу, що ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави, з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Наведені обставини, вважає слідчий суддя, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на автомобіль, оскільки дізнавач не надала суду достатніх і належних доказів тих обставин, які давали б підстави для накладення арешту на дане вилучене майно, і тому в задоволенні клопотання в частині про накладення арешту на автомобіль, необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою запобігання зникнення, втрати, пошкодження тимчасово вилученого майна, зазначеного у клопотанні дізнавача, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати встановлення істини в кримінальному провадженні, клопотання підлягає частковому задоволенню і тому необхідно накласти арешт на деревину.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170 -173, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання дізнавача СД ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000050 від 31 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: деревину породи «Вільха» та «Верба».

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 06.02.2025 о 16.00 годині.

Слідчий суддя Іршавського

районного суду: ОСОБА_1