Справа №949/384/24
Провадження №1-кп/949/204/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000253 від 28 серпня 2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кузнецовськ Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2023 року, близько 22 години, в темну пору доби, ОСОБА_4 , на освітлювальній ділянці дороги між селами Берестя таОрв`яниця Сарненського району Рівненської області, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи мотоциклом марки «LIFAN» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , у технічно несправному стані (на момент експертного дослідження із висотою малюнку протектора шини заднього колеса, яка не відповідала вимогам п.31.4.5.а ПДР), рухаючись в напрямку с. Орв`яниця Сарненського району Рівненської області, із пасажиром ОСОБА_6 , котрий сидів позаду, через неуважність та втрату пильності, які були викликані перебуванням в стані алкогольного сп`яніння, в порушення п. 12.1 «Правил дорожнього руху», не вибравши безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не впоравшись з керуванням та здійснив підйом на ґрунтове покриття перед недобудованою конструкцією мосту, де допустив виїзд на вказану перешкоду та подальше падіння мотоцикла.

В результаті ДТП, пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних саден обличчя, тулубу, нижніх кінцівок (різної форми та величини); закритого краєвого перелому (внутрішньо суглобового) медіального (внутрішнього) виростку великогомілкової кістки правої гомілки; закритих переломів 8, 9, 10 ребер зліва, які згідно висновку СМЕ №271 від 14 вересня 2023 року, в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

В безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, є грубе порушення водієм мотоцикла ОСОБА_4 пункту п.12.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.286-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що дуже шкодує про вчинене, зробив для себе належні висновки та обіцяв, що більше такого не повториться, просив у потерпілого вибачення та висловлював щирий жаль з приводу вчиненого.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд при ухваленні вироку врахувати усі обставини, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Врахувати, що обвинуваченим повністю відшкодовано потерпілому витрати на лікування, а також моральну та матеріальну шкоду, а сам потерпілий будь-яких претензій до нього не має. Обвинувачений беззаперечно визнає вину, як на досудовому слідстві так і в ході судового розгляду. Просив врахувати наявність тяжких життєвих обставин, в яких опинився обвинувачений, зокрема, те, що у нього ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати та наявності у нього двох малолітніх брата та сестри, яких він на даний час самотужки утримує. Батько обвинуваченого був військовослужбовцем та на даний час перебуває у тяжкому емоційному стані та не може у повній мірі здійснювати за малолітніми дітьми догляд. Обвинувачений є єдиним, хто на даний час заробляє кошти та утримує сім`ю. Тому просить призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України не пов`язане з позбавленням волі у виді штрафу в розмірі від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив викладені у обвинувальному акті обставини та при обранні міри покарання просив суворо не карати обвинуваченого та призначити йому покарання не пов`язане з позбавлення волі.

Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 .

Судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведено повністю, а тому суд кваліфікує його дії: за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, згідно ст.12 КК України, класифікується, як нетяжкий злочин.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п.134), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.136,137), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.135).

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» індивідуалізація покарання у даній категорії справ досягається зокрема не лише з урахуванням наслідків, що настали, але й характеру та мотиву допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії нетяжких злочинів, однак має значну суспільну небезпечність, оскільки мало місце керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Проте, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, працює, має міцні соціальні зв`язки, зокрема, місце постійного проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався, зі сторони потерпілого претензій матеріального та морального характеру не має, потерпілий просив суд обвинуваченого суворо не карати, вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, дане кримінальне правопорушення є злочином з необережності.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Законодавством не встановлена заборона на застосування ч.1 ст.69 КК України до злочинів, передбачених ч.1 ст.286-1 КК України.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання зазначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретний злочин може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на викладене, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, який розкаявся у вчиненому, усвідомив свою провину, враховуючи його поведінку після вчинення злочину, сприяв слідству та суду у встановленні істини, повне добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, відсутність претензій потерпілого, який до того ж просив суворо обвинуваченого не карати та не призначати покарання у виді позбавлення волі, дані про особу винного, який є досить молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, збіг тяжких життєвих обставин, що об`єктивно підтверджуються відповідними доказами (а.с.45-51), з урахуванням критичного ставлення обвинуваченого до вчиненого, усунення ним всіх наслідків, його матеріального становища,позиції прокурора та захисника обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому можливо призначити покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.1 ст.286-1 КК України та призначити ОСОБА_4 основне покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України - у виді штрафу, а також призначити передбачене санкцією статті додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також суд вважає, що поведінка обвинуваченого свідчить про те, що він став на шлях виправлення, має у житті обставини та цінності, які будуть стимулювати його до належної поведінки, що істотно знижує ступінь її суспільної небезпеки.

Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд приймає до уваги висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені у постанові від 04 вересня 2023 року по справі №702/301/20 згідно з яким, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. Тому, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За переконанням суду, саме призначення основного покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України та зазначеного додаткового покарання, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 й запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Майнова шкода відшкодована.

Документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 4183,84 грн., згідно вимог ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 Кримінального Кодексу України та призначити йому основне покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Речові докази:

- змив речовини бурого кольору, який упакований у паперовий конверт НПУ Слідче управління, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за адресою: м. Дубровиця, вул. Воробинська, 25а, Сарненського району, Рівненської області знищити.

- мотошолом, який упакований в спец-пакет НПУ WAR №1643666, рукавиці чорного кольору упаковані в спец-пакет НПУ KIV №4103134 та правий кросівок чорного кольору упакований в спецпакет НПУ WAR №1625799, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за адресою: м. Дубровиця, вул. Воробинська, 25а, Сарненського району, Рівненської області - повернути ОСОБА_4

- мотоцикл «LIFAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2021 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів за адресою: вул. Воробинська, 25а, Сарненського району, Рівненської області повернути власнику ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на залучення експертів на загальну суму 4183,84 грн. (чотири тисячі сто вісімдесят три гривні 84 коп.)

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 серпня 2023 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області ОСОБА_1