Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" кримінальне провадження № 0000542 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва,громадянина України,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

згідно зі ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2025 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити і на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд не застосував ст.75 КК України, яка підлягає застосуванню, у зв`язку з чим призначене покарання є надто суворим і не відповідає принципам індивідуалізації, гуманізму та справедливості. Зокрема, звертає увагу на наявність обставин, які його пом`якшують, якими є відшкодування шкоди потерпілій, визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні. Що стосується особи ОСОБА_7 , то він не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має стійкі соціальні зв`язки, проживає однією сім`єю з жінкою. Ці обставини та дані, на переконання захисника, давали можливість та законні підстави звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку майна ОСОБА_8 , за наступних обставин.

15 лютого 2024 року близько 14 години ОСОБА_7 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, прийшов до наглядно знайомої ОСОБА_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де разом вживали алкогольні напої. Коли ОСОБА_8 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, заснула, ОСОБА_7 і невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи на попередньою змовою між собою, в умовах воєнного стану, таємно викрали телевізор "LG" вартістю 9 663 гривень, після чого залишили місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги дотримав суд і вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання, - відшкодування матеріальної шкоди потерпілій у сумі 10 000 гривень і відсутність обставин, які його обтяжують.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на перебування обвинуваченого в незареєстрованому шлюбі, позитивну характеристику за місцем проживання, оскільки вони нічим не підтверджені.

Разом з тим, незважаючи на відсутність в ОСОБА_7 судимостей, він двічі притягувався до кримінальної відповідальності і до нього двічі застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням. А тому продовження ним злочинної діяльності свідчить про відсутність критичної оцінки своїх дій, небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки. У зв`язку з цим формальне визнання вини обвинуваченим, який не працює, під час судового провадження в суді першої інстанції ухилявся від суду, у зв`язку з чим оголошувався його розшук, суд правильно не врахував як щире каяття.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_7 не може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, рішення про що може ухвалити суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років за певні кримінальні правопорушення, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Тобто суд взяв до уваги зазначені раніше дані й обставини, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, установлений у санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3