справа № 619/444/25
провадження № 1-кп/619/263/25
УХВАЛА

25 березня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001165 від 01.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семисотка, Ленінського району, АРК, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник - ОСОБА_5

Суть питання, що вирішується ухвалою.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів з покладенням таких обов`язків: повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не залишати місце свого постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , інакше як під час оголошення сигналу тривоги для прослідування до найближчого укриття та отримання невідкладної медичної допомоги; прибувати до слідчого, прокурора, суду із встановленою періодичністю; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну. У обґрунтування клопотання зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України.

Обвинувачений та захисник проти клопотання заперечують, зазначивши, що жодний з ризиків не доведений.

Заслухавши клопотання прокурора та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 03.02.2025 продовженоОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладення обов`язків, строком дії до 04 квітня 2025 року.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України,строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Частинами 4, 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

За змістом ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 статті 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Разом із тим, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Що стосується обґрунтованої підозри, то в силу положень частини 2 статті 42 КПК України, ОСОБА_3 наразі перебуває у статусі обвинуваченого, тому судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеною.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК), як зазначив прокурор, наявність цього ризику підтверджується тим, що на даний час свідки ще не допитані у судовому засіданні і перебуваючи на свободі, обвинувачений може впливати на них.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та ч. 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки допит свідків на стадії судового розгляду ще не здійснено, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати щодо обвинуваченого.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК), як зазначив прокурор, наявність цього ризику підтверджується тим, що обвинувачений, перебуваючи без запобіжного заходу, під загрозою тяжкості покарання, усвідомлюючи невідворотність покарання , маючи всі необхідні засоби та можливості, зможе повторно придбати наркотичні речовини, обіг яких обмежено законом та продовжити їхній збут.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, отже виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а фактичні обставини інкримінованого останньому тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Судом розглядалась можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на 60 днів з покладенням на нього таких обов`язків: повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи; не залишати місце свого постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , інакше як під час оголошення сигналу тривоги для прослідування до найближчого укриття та отримання невідкладної медичної допомоги; прибувати до суду за вимогою; утримуватись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 27, 36, 177, 179, 181, 194, 199, 331, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Заборонити ОСОБА_3 залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , інакше як під час оголошення сигналу тривоги для прослідування до найближчого укриття та отримання невідкладної медичної допомоги.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи;

-прибувати до суду за викликом;

-утримуватись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні.

-здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на ОСОБА_3 обов`язків до 23 травня 2025 року.

Ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання начальнику ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на ОСОБА_3 зобов`язань.

Попередити ОСОБА_3 про те, що в разі невиконання обвинуваченим покладених на нього за цією ухвалою обов`язків може бути вирішене питання про застосування іншого, більш жорсткого виду запобіжного заходу.

Копію ухвали про продовження запобіжного заходу вручити обвинуваченому ОСОБА_3 негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та діє до 23.05.2025.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя ОСОБА_1