ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3667/25

Провадження № 11-сс/820/119/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 06 лютого 2025 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНп в Хмельницькій області ОСОБА_8 , погоджене із прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0000188 від 06 лютого 2025 року до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаїв, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, не має судимостей,

та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 06 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали постановлено рахувати до 06 квітня 2025 року включно.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або на інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Уважав, що ухвала слідчого судді місцевого суду постановлена без дотримання вимог КПК України, без своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи.

Окрім того, висновки слідчого судді місцевого суду, викладені в ухвалі, не відповідають дійсності, є передчасними, необґрунтованими та невмотивованими.

Посилався на те, що сторона обвинувачення жодним чином не підтвердила ті ризики, на які вона посилається, як на підстави застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) процесуальних обов`язків і належної поведінки, сторона захисту вважала, що є підстави для обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Запобіжний захід повинен застосовуватися лише у разі крайньої необхідності, якщо неможливо забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Окрім того, наявність ризиків, передбачених у ст.177 КПК України, для обрання запобіжного заходу повинна підтверджуватися наявними доказами, що вказують на високу ступінь ймовірності того, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування чи суду або іншим шляхом перешкоджати здійсненню кримінального провадження.

Необхідність доведення ризиків як підстав застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є їх застосування в контексті положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, у випадку підозрюваного ОСОБА_7 , на думку сторони захисту, конкретних фактів та доказів для того, щоб застосувати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою надано не було, що є порушенням не тільки національних норм права, а й міжнародних.

Разом з тим, сторона обвинувачення неодноразово вказувала на існування ризиків, які не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Захисник звертав увагу на те, що ОСОБА_7 мав і має постійне місце проживання, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_9 , раніше не судимий, що свідчить про те, що будь-якого умислу переховуватися від органів досудового слідства та суду в нього немає і не було.

Окрім того, тримання під вартою ОСОБА_7 не буде виправдане тим, що існують ознаки суспільного інтересу, а тому факт його тримання під вартою буде суперечити Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, практиці ЄСПЛ та іншим законодавчим актам України.

Ураховуючи викладене, а також сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, сторона захисту вважала за можливе застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 щодо апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

СУ ГУНП в Хмельницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 06 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 05 лютого 2025 року близько 13 год 30 хв ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин вступив з останньою в суперечку. У ході суперечки в ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті особи та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, із прикладанням значної сили завдав ОСОБА_10 не менше трьох ударів твердим тупим предметом із обмеженою травмуючою дією в ліву лобну та центральну ділянки голови, заподіявши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, перелому кісток склепіння черепа, після завдання яких остання померла на місці події.

07 лютого 2025 року о 10 год 09 хв ОСОБА_7 було затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

08 лютого 2025 року ОСОБА_7 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя місцевого суду прийшов до переконливого висновку про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_11 ; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 ; протоколом затримання ОСОБА_7 від 07 лютого 2025 року.

Крім того, стороною обвинувачення доведено та слідчим суддею місцевого суду враховано, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, є дійсними і вони виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Урахувавши дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , наявність підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання із наведенням в ухвалі мотивів такого рішення.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду провадження сторона обвинувачення довела, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується виключно задля запобігання встановленим ризикам, факт існування яких є доведеним стороною обвинувачення у суді першої та апеляційної інстанції.

Визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

На цьому етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Наразі перевірено відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясовано питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Колегія суддів звертає увагу, що запобіжний захід тримання під вартою застосовується лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, за наявності достатніх підстав уважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від органів досудового розслідування та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Більш м`які, альтернативні запобіжні заходи з огляду на високу суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення на цій стадії кримінального провадження не становитимуть достатнього стримуючого припису для підозрюваного.

Доводи про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків саме для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд до уваги не бере з таких підстав.

Наявність ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується не на припущеннях, а на реальних фактичних даних, наведених у поданому клопотанні та доведених прокурором у судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст.177 КПК України доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою у вчиненні кримінального правопорушення стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Підлягають відхиленню посилання захисника на соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки вказане не є беззаперечною підставою відповідно до вимог КПК України для зміни обраного йому запобіжного заходу, бо вони враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних рішень у провадженні.

Окрім того, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому лише найсуворіший запобіжний захід без визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів уважає ухвалу слідчого судді місцевого суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2025 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 06 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3