Провадження №: 1-кс/336/13/2025
УХВАЛА

Іменем України

13 січня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі скаржника потерпілої ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0000496 від 18.10.2024 року за ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла скарга потерпілої ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0000496 від 18.10.2024 року за ст. 356 КК України.

В судовому засіданні скаржник на задоволенні скарги наполягала, вказуючи, що, на її думку, не було підстав виконувати рішення суду примусово, адже за рішенням суду її було зобов?язано знести самочинну споруду самостійно, але вона не мала такої можливості з різних причин.

Представник скаржника вказував, що за рішенням суду ОСОБА_3 була зобов?язана самостійно знести самочинну споруду, а у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду було відмовлено, тому у державного виконавця не було підстав для знесення самочинної споруди. Крім того, представник вказував, що дізнавачем не були проведені усі необхідні слідчі дії, а саме не були допитані ОСОБА_6 , а також і особи, які фактично здійснювали демонтажні роботи, тож рішення про закриття кримінального провадження прийняте без належного з`ясування усіх обставин.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, вказуючи. що дізнавачем ретельно з`ясовані усі обставини, рішення суду було виконане належним чином, жодних незаконних дій державним виконавцем вчинено не було, адже боржник ОСОБА_3 тривалий час ухилялась від виконання рішення суду добровільно.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 року задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , усунуто перешкоди ОСОБА_7 у здійсненні користування земельною ділянкою та нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов?язано ОСОБА_3 знести самочинну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.11.2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 03.11.2021 року постанова Запорізького апеляційного суду від 03.11.2021 року була скасована, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2018 року залишено в силі.

Ухвалою суду від 16.04.2024 року , яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 09.07.2024 року, дозволено старшому державному виконавцеві Центрального ВДВС у м. Запоріжжя. примусове проникнення до будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_9 , з метою примусового виконання рішення без участі боржника шляхом залучення спеціалістів для проведення демонтажних робі самочинної прибудови до житлового будинку з подальшим описом та арештом майна боржника, що перебуватиме у самочинній прибудові до будинку.

Ухвалою суду від 20.08.2024 року відмовлено у заяві державного виконавця Центрального ДВС у м. Запоріжжя про роз?яснення рішення суду від 08.10.2018 року.

02.09.2024 року між Центральним ВДВС у м. Запоріжжя та ФОП ОСОБА_6 укладений договір на виконання будівельних робіт, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати будівельні роботи по демонтажу самочинної прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 .

З листа Центрального ВДВС у м. Запоріжжя від 14.11.2024 року вбачається, що Центральним ВДВС у м. Запоріжжя з 19.04.2023 року здійснювалось виконання рішення суду, у ході якого неодноразово фіксувався факт невиконання ОСОБА_3 рішення суду, у зв`язку з чим ОСОБА_3 притягувалась до відповідальності, а згодом за ініціативою стягувача було залучено третіх осіб для виконання робіт з демонтажу самовільної прибудови. Після отримання від ФОП ОСОБА_6 документів щодо наявності дозволів на виконання відповідних видів діяльності та авансування стягувачем витрат виконавчого провадження, за поданням державного виконавця було отримано дозвіл на примусове входження до житла боржника. В період часу з 23.09.2024 року по 02.10.2024 року були виконані роботи з демонтажу самочинної прибудови.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжя від 18.10.2024 року виконавче провадження в частині зобов`язання ОСОБА_10 знести самочинну прибудову було завершено.

В ході досудового розслідування дізнавачем зібрані в повній мірі усі письмові докази, які стосувались обставин виконання рішення суду, в якості свідків допитані ОСОБА_11 (державний виконавець) та ОСОБА_7 (стягувач у виконавчому провадженні).

Постановою дізнавача від 27.11.2024 року кримінальне провадження за ст. 356 КК України закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення.

При вирішенні скарги слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 356 КК України передбачено відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Із встановлених матеріалами справи обставин слідує, що ОСОБА_3 рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у добровільному порядку не виконувала протягом трьох років (з дати ухвалення остаточного рішення судом касаційної інстанції), такі дії боржника призводили до безумовного порушення прав стягувача.

Вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на виконання рішення суду, апріорі не може бути протиправним або самовільним, адже такий обов?язок державного виконавця прямо визначений чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, слідчий судді вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є правомірною та підстав для її скасування не вбачає.

Посилання представника потерпілої на те, що дізнавачем в ході досудового розслідування не були допитані ФОП ОСОБА_6 та особи, які виконували роботи з демонтажу самовільної прибудови, на думку слідчого судді, не свідчать про неповноту досудового розслідування та не є підставою для скасування постанови, адже дізнавач на свій власний розсуд визначає перелік слідчих дій, що необхідно провести в межах досудового розслідування, а потерпіла та її представник із відповідними клопотаннями про допит вказаних осіб не звертались.

Крім того, представник потерпілої не вказав, яким саме чином показання вказаних осіб, на його думку, могли вплинути на результат кримінального провадження.

Твердження ОСОБА_3 про те, що начебто в ході демонтажу самочинної прибудови було завдано шкоди житловому будинку, нічим не підтверджені, між тим у разі завдання такої шкоди ОСОБА_3 не позбавлена права звернутись із вимогами про її відшкодування в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 303, 307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову старшого дізнавача СД ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження № 0000496 від 18.10.2024 року за ст. 356 КК України залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1